Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся із позовом до Університету митної справи та фінансів про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії, посилаючись на ті обставини, що він був студентом денної форми навчання Університету митної справи та фінансів. Батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років. Проте позивачу було недонораховано та не виплачено грошові кошти за період навчання: травень-грудень 2014 року в розмірі 8\~526,00 грн., вересень-грудень 2015 року в розмірі 2\~212,00 грн., січень-червень 2016 року в розмірі 8\~412,00 грн., які позивач просив стягнути на свою користь з відповідача, також просив стягнути 6\~600,00 грн. залишку неповернутої суми, сплаченої позивачем вартості освітньої послуги за рік навчання за договором про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання освітніх послуг Академією митної служби України № 36 від 04 серпня 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача 18\~750,00 збитків у вигляді утраченої вигоди внаслідок неотримання ним заробітної плати за період з 01 вересня 2016 року по 01 травня 2017 року та витрати зі сплати судового збору. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов з підстав в ньому викладених. Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для нарахування саме даному позивачу соціальної стипендії за відповідні періоди часу. Також просив відкласти розгляд справи у звязку із хворобою, проте враховуючи відсутність доказів перебування представника відповідача на лікарняному, а також наявність письмових заперечень та дотримуючись вимог щодо розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII\~\~Особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами. Згідно з ч. 1\~ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-V1 (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Судом встановлено, що [PERSON] наказом Академії митної служби України № 608-с від 12 серпня 2010 року було зараховано курсантом на денну форму навчання за державним замовленням (а. с. 13) та наказом відповідача № 338-кс від 03 липня 2014 року «Про закінчення навчання студентів та слухачів ІV курсу факультету інформаційних та транспортних систем і технологій» в тому числі позивачу було присвоєно кваліфікацію бакалавра та припинено дію Договорів про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації з моменту підписання наказу (а. с. 15-16). З матеріалів справи вбачається, що на письмовий запит [PERSON] відповідачем було надано ряд документів, зокрема, копію довідки ДТЕК «Шахта «Павлоградвугілля» № 1-6/4815 від 20 травня 2010 року про наявність у [PERSON] батька позивача стажу роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті 18 років 09 місяців 24 дні (а. с. 24). Даним фактом спростовуються посилання відповідача на зарахування позивача у 2010 році на навчання за загальним конкурсом, а також твердження відповідача про необізнаність щодо наявності у батька позивача стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті понад 15 років. У звязку із зазначеним позивач мав право на отримання від відповідача стипендії за період з травня по червень 2014 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб встановлено в розмірі 1218,00 грн. Суд звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). Таким чином, розмір ненарахованої та невиплаченої стипендії позивачу за період з 01 травня 2014 року по 01 липня 2014 року складає 2\~436,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати стипендії за період з липня 2014 року по грудень 2014 року суд вважає за необхідне відмовити, оскільки з липня по серпень 2014 року позивач не був студентом Університету митної справи та фінансів, що підтверджується наказом № 338кс від 03 липня 2014 року, а з вересня 2014 року по грудень 2014 року позивач навчався на контрактній основі, а не за рахунок бюджетного фінансування, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 17-18, 19). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з вересня 2015 року по червень 2016 року суд також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки наказом відповідача № 176кс від 05 серпня 2015 року позивача хоч і було зараховано студентом пятого курсу денної форми навчання за державним замовленням, але зарахування відбулось не поза конкурсом на пільгових умовах, а на загальних підставах, що підтверджується заявою [PERSON] від 09 липня 2015 року про допуск до участі у конкурсі, в якій не зазначено жодних підстав для пільгового зарахування. Крім того з моменту отримання позивачем середньої освіти до вступу до Університету митної справи та фінансів у 2015 році минуло понад трьох років після здобуття позивачем загальної середньої освіти особи, що є обовязковою умовою для отримання соціальної стипендії у відповідності до ч. 1\~ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-V1 в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин. Щодо позовних вимог про стягнення 6\~600,00 грн. залишку неповернутої суми, сплаченої позивачем вартості освітньої послуги за рік навчання за договором про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання освітніх послуг Академією митної служби України № 36 від 04 серпня 2014 року, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного. Звертаючись у серпні 2014 року на адресу відповідача із заявою про вступ позивач не зазначив та не надав жодних документів на підтвердження особливих умов зарахування, що підтверджується заявою [PERSON] про допуск до участі в конкурсному доборі від 10 липня 2014 року (а.с. 51), в якій позивач зазначає про наявність особливих умов зарахування, проте не зазначає документу, що надає таке право, не додає такого документу до заяви. Внаслідок участі у конкурсі на загальних підставах та отримання недостатнього балу для зарахування на навчання за рахунок бюджетних коштів між позивачем та відповідачем був укладений договір № 36 від 04 серпня 2014 року про оплатне навчання, який позивач власноруч підписав, попередньо ознайомившись із його змістом. Застережень щодо його права на вступ поза конкурсом не висловив. Вимог про визнання вказаного договору недійсним позивачем не заявлялось. Доказів того, що позивач має право на зарахування поза конкурсом на підставі ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» при вступі у 2014 році [PERSON] надано не було, в той час, як про необхідність надання документів на підтвердження пільгових умов для зарахування позивачу було відомо з огляду на те, що при вступі у 2010 році ним було надано відповідачу відповідний документ. Позовні вимоги про стягнення 18\~750,00 збитків у вигляді утраченої вигоди внаслідок неотримання ним заробітної плати за період з 01 вересня 2016 року по 01 травня 2017 року також не підлягають задоволенню. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 789 від 27 серпня 2010 року затверджено Порядок укладення договорів про працевлаштування випускників вищих та професійно-технічних навчальних закладів, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», пунктом 3 якого визначено, що випускники, які навчалися у державних та комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладах, на останньому курсі за власним бажанням укладають договір про працевлаштування з керівником вищого чи професійно-технічного навчального закладу і з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією залежно від місця розташування навчального закладу. Від імені Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації договір підписують їх уповноважені представники. Такі випускники працевлаштовуються на підставі направлення на роботу та зобов'язані відпрацювати згідно із законодавством. Зазначений договір укладається у трьох примірниках, які зберігаються по одному у кожної із сторін і мають однакову юридичну силу. З огляду на зазначений Порядок умовами укладення договору про працевлаштування є: наявність бажання випускника та на час виявлення такого бажання (останній курс навчання). Суду не було надано доказів того, що [PERSON] навчаючись на останньому курсі виявив такого бажання, у звязку із чим обовязок у відповідача щодо укладення договору про працевлаштування з позивачем не виник, а тому у задоволенні відповідних позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 3\~ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів,\~\~чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, а з огляду на те, що на день винесення рішення редакція\~ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»\~не змінена та не виключена із Закону, то позивач має право на призначення їй стипендії у розмірі, визначеному Законом, тобто у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 2 436,00 грн. Решта позовних вимог не підлягає задоволенню у звязку із недоведеністю та необґрунтованістю. Клопотання відповідача про залучення у якості третіх осіб Міністерства освіти і науки України та Дніпропетровської обласної державної адміністрації задоволенню не підлягає, оскільки воно необґрунтоване та вказані особа не мають відношення до справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 640,00 гривень. На підставі викладеного, Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII,\~Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-V1\~,

Outcome: partial