Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та експлуатації автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль», третя особа - [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 22 січня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ЗІЛ» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] У результаті даного ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ЗІЛ» була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу, внаслідок чого у позивача виникло право на відшкодування шкоди, завданої ДТП. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29 січня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказала, що згідно звіту про оцінку № 825 від 25 лютого 2016 року, який був проведений на її замовлення, матеріальний збиток, який було завдано автомобілю «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП становить 33 952 грн. 34 коп. Позивачка зауважила, що 22 березня 2016 року вона подала страховій компанії заяву про страхове відшкодування та всі необхідні документи, а 18 квітня 2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала на її рахунок в якості страхового відшкодування 7 539 грн. Зазначила, що дане ДТП спричинило їй душевні хвилювання, вона втратила час на поновлення порушених прав. Посилаючись на те, що між нею та страховиком виник спір щодо розміру страхового відшкодування і страховик не здійснив повну оплату страхового відшкодування, [PERSON] просить стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 26 413 грн. 34 коп., вартість проведення авто-товарознавчого дослідження у сумі 2 300 грн., 2 091 грн. 36 коп. пені, 6 804 грн. 85 коп. інфляційних витрат, 184 грн. 53 коп. - 3% річних, 1 697 грн. 62 коп. - моральної шкоди та стягнути з відповідача-2 на свою користь 1 697 грн. 62 коп. - моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача-1 ПрАТ «УПСК» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що у межах строку наданого для прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» звернулося до Аварійного комісара [PERSON] для визначення розміру відновлювального ремонту за фактом пошкодження автомобіля Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ремонтної калькуляції від 18.02.2016 року позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 7 539 грн., а тому жодні імперативні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ними порушено не було. Щодо позовних вимог про стягнення з них суми моральної шкоди, зазначили, що дані вимоги є необґрунтовані та позивачем не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок даного ДТП було нанесено шкоду її здоров'ю (а.с. 48-52). Представник відповідача-2 КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та експлуатації автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль»просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вони вважають, що позивач не зазнав фізичних страждань, не поніс жодних витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та не надав доказів понесення моральної шкоди та обґрунтування її розміру (а.с. 83-84). Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частково задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ЗІЛ» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] Автомобіль «ЗІЛ» належить КП «ШЕУ «Магістраль», що не заперечувалося представником відповідача-2 у судовому засіданні. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «ЗІЛ» була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом № АІ /9208723 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 62). Постановою Обухівського районного суду Київської області від 29 січня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини. Внаслідок даного ДТП автомобіль «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. У судовому засіданні представник позивача пояснював, що з метою визначення розміру завданої матеріальної шкоди позивачем було замовлено оцінку вартості матеріального збитку, оскільки норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять заборони на самостійне обрання експерта. Згідно звіту про оцінку № 825 від 25 лютого 2016 року, який був проведений на замовлення позивачки, матеріальний збиток, який було завдано автомобілю «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП становить 33 952 грн. 34 коп.(а.с. 8-22). 22 березня 2016 року [PERSON] подала страховій компанії заяву про страхове відшкодування та всі необхідні документи (а.с. 7). 18 квітня 2016 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала на рахунок позивача в якості страхового відшкодування лише 7 539 грн., а не всю суму матеріального збитку. Обґрунтовуючи позов про відшкодування шкоди у розмірі 26 413 грн. 34 коп., позивач посилався на те, що згідно звіту про оцінку № 825 від 25 лютого 2016 року, складеного за її заявою розмір матеріального збитку складає 33 952 грн. 34 коп., страховою компанією було виплачено лише 7 539 грн., а тому просила стягнути з відповідача-1 різницю та вартість проведення авто-товарознавчого дослідження, пеню, інфляційні витрати та 3% річних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, правовідносини, що виникли між позивачем та ПрАТ «УПСК» не є деліктними, отже, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має пріоритет і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2016 року до ПрАТ «УПСК» звернувся [PERSON] з повідомленням за фактом ДТП 22 січня 2016 року в смт. Козин, у якій було пошкоджено автомобіль «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 63). 27 лютого 2016 року представником страхової компанії ([PERSON]) було оглянуто пошкоджений транспортний засіб та складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу, який засвідчений підписом [PERSON], який є уповноваженою особою позивача (а.с. 64). При цьому [PERSON], який є уповноваженою особою позивача, погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши акт огляду транспортного засобу. У межах строку наданого для прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» звернулося до Аварійного комісара [PERSON] для визначення розміру відновлювального ремонту за фактом пошкодження автомобіля Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до ремонтної калькуляції № uip_10833 від 18.02.2016 року вартість ремонту автомобіля Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER] без ПДВ становить 7 539 грн., з ПДВ 9 046 грн. 80 коп. (а.с. 65-68). 05 квітня 2016 року ПрАТ «УПСК» було складено страховий акт (а.с. 79) та 18 квітня 2016 року позивачу, як того вимагає Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7 539 грн., який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Крім того, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що передбачено п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України представнику позивача було роз'яснено право заявити клопотання про призначення експертизи, представник позивача не вважав за необхідне призначати у даній справ судову автотоварозначу експертизу на предмет встановлення реальної майнової шкоди завданої власнику автомобіля. Наполягали на вірності зазначених у наданих висновках сум майнової шкоди, що були проведені різними оціночними організаціями. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. З матеріалів справи вбачається, що акти оглядів, які були надані позивачем та представником страхової компанії містять різний перелік пошкоджень (а.с. 18, 64). Суд, при визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не приймає до уваги звіт про оцінку № 825 від 25 лютого 2016 року як належний та допустимий доказ по справі відповідно ст. 59 ЦПК України, оскільки огляд транспортного засобу був проведений без участі представника страхової компанії ПрАТ «УПСК», що викликає у суду сумніви в об'єктивності та вірності проведеного дослідження. Крім того, у судовому засіданні сам спеціаліст [PERSON] пояснив, що дійсно страхова компанія про огляд автомобіля не повідомлялася. Вказав, що в даному акті огляду було враховано деталі, які не були раніше зазначені при огляді (зокрема, кронштейн, направляючі). Дані пошкодження ним було вписано згідно технології ремонту ТОВ «Столиця -Автоцентр) (а.с. 17). Калькуляцію «вводив вручну» на підставі рахунку на оплату № 167 (а.с. 17), яка була надана позивачем та без використання відповідних методик та програм. Суд бере до уваги акт огляду ПрАТ «УПСК», оскільки при огляді пошкодженого транспортного засобу «Тойота Сієнна» д.н.з. [NUMBER] був присутній представник [PERSON] та страхової компанії, якими без жодних зауважень було підписано акт огляду транспортного засобу (а.с. 64) Крім того, суд враховує, що ремонтна калькуляція від 18.02.2016 року аварійним комісаром [PERSON] на замовлення ПрАТ «УПСК» проводилась за допомогою системи «AUDATEX». Використання програмного продукту «Audatex» для визначення вартості ремонту рекомендовано п.59 Додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем та її представником не доведено заявлені позовні вимоги, не надано доказів, що акт огляду та калькуляція ПрАТ «УПСК», на підставі яких відповідачем-1 виплачено страхове відшкодування, були складені з порушенням вимог законодавства та не надано доказів на підтвердження своїх заявлених вимог щодо розміру збитків, завданих внаслідок ДТП. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що страховою компанією ПрАТ «УПСК» правомірно було виплачено страхове відшкодування на підставі ремонтної калькуляції № uip_10833 від 18.02.2016 року. Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 37.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Позовні вимоги щодо стягнення пені, інфляційні витрати та 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки страховою не були порушені строки виплати страхового відшкодування. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4). У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Крім того, за загальним правилом та відповідно до ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними діями моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням положень статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України у їх системному зв'язку моральна шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, підлягає відшкодуванню власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-108цс13 від 06.11.2013). З огляду на викладене, спричинена позивачу як власнику пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді з вини водія КП «ШЕУ«Магістраль» автомобіля моральна шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем-2. У зв'язку з пошкодженням автомобіля, адже сам по собі факт пошкодження автомобіля як майна позивача свідчить про факт спричинення йому моральної шкоди (пункт 3) ч. 2 ст. 23 ЦК України), неможливістю його використання за призначенням, [PERSON] зазнала душевних страждань. Враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивача, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля позивача внаслідок винних дій водія КП «ШЕУ«Магістраль» йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 450 грн., яка підлягає стягненню з відповідача-2, як це передбачено ст. 23, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України. Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі. Крім того, відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Слід зазначити, що позивач моральну шкоду відносно відповідача-1 обґрунтовує несплатою повного страхового відшкодування, порушенні ними своїх зобов'язань за договором страхування, що і призвело до витрати значної частини робочого та вільного часу та спричинило йому душевні хвилювання, однак, суд не може прийняти дані посилання позивача як належний та допустимий доказ в розумінні ст.ст.10, 22, 60 ЦПК України спричинення йому моральної шкоди, оскільки доказів ушкодження здоров»я, що є наслідком ДТП суду не надано, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги до відповідача-1 необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з урахуванням пропорційності задоволених витрат з відповідача-2 КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та експлуатації автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial