Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 17.05.1997 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, оскільки вже фактично має іншу сім'ю та проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пояснили, що в добровільному порядку відповідач не захотів розлучатись, що змусило звернутись до суду з даним позовом. Відповідач не заперечив щодо розлучення, однак просив відмовити у стягненні з нього на користь позивачки понесених останньою судових витрат. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.05.1997 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом з дитинства та знаходиться в Тетерівському дитячому будинку - інтернаті на повному державному утриманні з 13.01.2012 року, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв та Витягом з наказу виданого Тетерівським дитячим будинком від 12.03.2014 року. Як слідує з позовної заяви, починаючи з 2009 року подружжя разом не проживає, а в даний час позивачка співмешкає з іншим чоловіком у цивільному шлюбі та бажає в подальшому офіційно оформити з ним стосунки, що підтверджується довідкою Киянської сільської ради від 11.10.2016 року. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи те, що сину сторін [PERSON] на момент розгляду в справі в суді виповнилось повних 17 років, суд не визначає місце його проживання з одним із батьків, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України він має право обирати місце проживання на власний розсуд, окрім того, як зазначалось вище, останній з 2012 року перебуває у Тетерівському дитячому будинку - інтернаті на повному державному утриманні. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved