Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ» Банк», найменування якого змінено на акціонерне товариство «ВТБ» Банк» (далі - АТ «ВТБ» Банк») звернулося до суду з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували на те, що 16.07.2007 року між ВАТ «ВТБ» Банк», перейменованого в ПАТ«ВТБ» Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №58П за яким останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 60 000 Доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення до 16.07.2027 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором між ПАТ«ВТБ» Банк» та [PERSON] 16.07.2007 року укладено договір поруки №58П за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед позичальником за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у солідарному порядку. [PERSON] отримав кошти, при цьому згодом припинив виконувати взяті на себе зобов`язання по сплаті відсотків та внесення чергових платежів. Заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків, відповідно до розрахунку станом на 21.07.2015 року становить 60 285,58 Доларів США. Таким чином, АТ «ВТБ» Банк» просило про стягнення у солідарному порядку з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] існуючої заборгованості за кредитним договором і понесених судових витрат. Представник АТ «ВТБ» Банк» у судовому засіданні підтримав позов, надав заяву про врахування судом зміни найменування банку при розгляді справи та винесенні рішення. [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову вказуючи, що не пам`ятає про оформлення і отримання кредиту. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти позову, намагаючись в судових дебатах подати додаткові заперечення проти позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] після неодноразових спроб зірвати судове засідання, перед судовими дебатами подала заяву про застосування строку позовної давності, щодо основного зобов`язання позичальника. Суд, заслухавши пояснення представника АТ «ВТБ» Банк», [PERSON] , представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 16.07.2007 року між ВАТ «ВТБ» Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №58П. Відповідно до умов кредитного договору банк надав [PERSON] на споживчі цілі 60 000 Доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення до 16.07.2027 року. В судовому засіданні встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надав [PERSON] кредит загальною сумою 60 000 Доларів США, що, крім іншого, підтверджується заявами на видачу та отримання готівки: №TR.44163.1.263 від 16.07.2007 року на 25 000 Доларів США; №TR.44163.5.263 від 19.07.2007 року на 7 000 Доларів США; №TR.44163.1.263 від 13.08.2007 року на 28 000 Доларів США. У порушення умов кредитного договору, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У відповідності до п.9.1 у разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встанволеного індексу інфляції за весь час прострочення, а атакож 30 процентів річних від простроченої суми. За п. 9.2 у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Ст. 625 ЦК України, визначає можливість стягнення на вимогу кредитора 3% річних від простроченої суми у разі заборгованості позичальника. Згідно розрахунку сума заборгованості станом на 21.07.2015 року становить 60 285.58 Доларів США і складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 50 701.51 Доларів США; заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 600,50 Доларів США; 30% річних в розмірі 136.64 Доларів США; 3% річних в розмірі 13.46 Доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом, в тому числі, сума простроченої заборгованості за процентами в розмірі 2 244.06 Доларів США; 3% річних в розмірі 50.69 Доларів США; сума заборгованості за нарахованими відсотками 6 055.09 Доларів США; пеня за кредитним договором у розмірі 485.63 Доларів США. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором між ПАТ«ВТБ» Банк» та [PERSON] 16.07.2007 року укладено договір поруки №58П за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед позичальником за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у солідарному порядку. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України. Окрім того, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, відповідно до ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Таким чином, вимоги АТ «ВТБ» Банк» до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором мають право на існування. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 8.1 Кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно ануїтентним платежом починаючи з липня 2007 року в сумі не менше ніж 688.00 USD (Доларів США) в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця, починаючи з липня 2007 року згідно додатків №1,2 до цього договру (Графіки повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартсоті супутніх послуг), які є його невід`ємною частиною. Заперечуючи проти позову та ініціюючи питання застосування наслідків спливу строку позовної давності представник поручителя [PERSON] вказувала, що позичальник перестав належно виконувати свої обов`язки щодо сплати щомісячних платежів з 06.10.2009 року. А отже банку стало відомо про порушення зобов`язання з наступного дня після неналежного виконання зобов`язань. Таким чином, строк позовної давності з вимогою про стягнення заборгованості сплив 06.10.2012 року, тоді як банк звернувся до суду з позовом лише 21.10.2015 року. З розрахунку заборгованості позичальника вбачається, що останнім дійсно допускалися прострочення щомісячних платежів, однак [PERSON] з регулярною послідовністю впродовж 2010-2014 років вносилися кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом та в рахунок погашення відсотків, розмір яких перевищував суму щомісячного платежу визначеного порядком погашення заборгованості. У відповідності до таблиці погашення заборгованості за кредитом (поточної) та нарахованих процентів, остання проплата позичальника [PERSON] , якою повністю погашено заборгованість станом на існуючу дату здійснена 04.12.2014 року. Ч.1, ч.5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, ст. 264 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, на думку суду, регулярні оплати позичальником коштів, що значно перевищували розмір щомісячних платежів визначених порядком погашення заборгованості свідчать про визнання [PERSON] свого боргу та переривання перебігу позовної давності. З штампу вхідної кореспонденції та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява АТ «ВТБ» Банк» про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] подана до суду 21.10.2015 року, тобто з урахуванням часу останньої оплати заборгованості та положень ст. 264 ЦК України в межах строку, встановленого ст.257 ЦК України. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2019 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ВТБ» Банк», третя особа - [PERSON] про визнання зобов`язань за договором поруки припиненими, до розгляду якої за клопотанням представника [PERSON] зупинялось провадження у даній справі, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.12.2018 року та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено. При цьому, встановлено, що прострочені чергові платежі за кредитним договором №58П допущені за період 06.10.2009 року по 02.04.2015 року були в подальшому погашені самим позичальником, а тому вимога за 2010 рік втратила чинність, так як була виконана позичальником. Шестимісячний строк повинен відраховуватися з моменту отримання позивачем листа - вимоги №8227/1-2.13 від 29.09.2015 року. Таким чином, банк звернувся до Оболонського районного суду м. Києва 21.10.2015 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №85П., не пропустивши шестимісячного строку з моменту отримання поручителем вимоги. Стаття 242 ЦПК України визначає, що у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні. При цьому, виступаючи в судових дебатах представник [PERSON] - [PERSON] не зважав на зауваження суду, виступаючи з тривалою промовою виказував заперечення, які не були доведені суду та позивачу в порядку та спосіб визначений ЦПК України під час розгляду справи та посилався на обставини і докази, які не досліджувалися в судовому засіданні. У відповідності до ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні представниками відповідачів не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову АТ «ВТБ» Банк. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України з врахуванням суми сплаченого позивачем судового збору у відповідності до Платіжного доручення №24061 від 13.10.2015 року шляхом стягнення з кожного із відповідачів половини платежу на користь АТ «ВТБ» Банк. На підставі викладеного та

Outcome: approved