Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначила, що у липні 2003 року вона уклала із відповідачем ПФ «Арго» договір оренди, за якими передала в оренду приватній фірмі строком на 5 років належну їй земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дію вказаного договору оренди було продовжено до липня 2013 року, однак ПФ «Арго» як орендар на порушення п.17 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ №2073 від 25.12.1998 року, не зареєстрував зміни до договору оренди, а отжейого чинність припинена по закінченню 5 років, тобто у липні 2008 року. У листопаді 2013 року відповідач в односторонньому порядку прийняв рішення про укладання з ним договору про спільну діяльність щодо використання належної позивачу земельної ділянки. У січні 2014 року позивач уклала договір оренди належної їй ділянки із ФОП [PERSON], який запропонував більш вигідні умови співпраці. Даний договір укладено відповідно до чинного законодавства та проведена його державна реєстрація. Однак ПФ «Арго» навесні 2014 року приступив до обробітку спірної земельної ділянки, а на вимогу [PERSON] про повернення ділянки відмовив, чим порушив права власника на користуввання і розпорядження ділянкою. Вважала, що після збору врожаю відповідач повинен сплатити їй частку прибутку за використання землі. Просила зобов'язати ПФ «Арго» звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, належну їй земельну ділянку, розташовану на території Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області, площею 3,6399 га кадастровий номер 32223182500:04:001:0032 після збору врожаю 2014 року та стягнути з відповідача частку прибутку в розмірі 2203 грн. 88 коп. В судовому засіданні представник позивача Сміян Л.П. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві, уточнивши позовні вимоги в частині періоду звільнення земельної ділянки, а саме протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Третя особа ФОП [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши представників сторін, третю особу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області, площею 3,6399 га кадастровий номер 32223182500:04:001:0032. Між [PERSON] та ПФ «Арго» 24 липня 2003 року укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передав, а приватна фірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 5 років і зареєстровано у встановленому законом порядку у книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок Дерев'янської сільської ради. Відповідно до п.2.1 договору дію договору продовжено ще на 5 років, тобто до липня 2013 року, після чого договір оренди припинив свою дію. 20 січня 2014 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передала, а ФОП прийняв у строкове платне користування належну позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 15 років і у встановленому законом порядку зареєстрований у реєстраційній службі Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області 31 березня 2014 року. Вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку, що у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди, укладеного у 2003 році, у відповідача відсутні правові підстави для використання ділянки, належної позивачу, а відтак є передбачені законом підстави для зобов'язання ПФ «Арго» звільнити спірну земельну ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) та привести її до стану, придатного для використання за цільовим призначенням. При цьому суд враховує, що сторонами визнається і не ставиться під сумнів освоєння на час розгляду справи земельної ділянки позивача, відповідачем. Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Відповідно до ст.ст.1, 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Суд не вбачає правових підстав, визначених ЗК України та Законом України «Про оренду землі», які б давали відповідачу право на користування спірною ділянкою, а тому доводи представника відповідача про це суд не приймає до уваги і вважає, що порушені права позивача, як землевласника підлягають судовому захистові. Посилання ПФ про наявність у нього права користування ділянкою не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами у 2003 році, припинив сою дію у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Доповнень чи змін до договору сторонами у встановленому законом порядку не укладалося. Щодо позовних вимог про стягнення коштів у якості частки прибутку від використання відповідачем земельної ділянки, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки між сторонами відсутні правовідносини, які б давали суду підстави для стягнення коштів у якості прибутку позивача. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial