Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] через представника - адвоката Диких Д.В. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив звільнити з-під арешту майно, що належить [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 7052988 (спеціальний розділ); вид обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 19.09.2014 року 10:50:09 за номером 7052988 реєстратором Мироненко Д.О., Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборона його відчуження, серія та номер: 44712350, видана 16.09.2014 року, видавник Дякон Н.М., Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м Києві; відомості про суб?єктів обтяження: обтяжувач - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві; особа майно/права якої обтяжуються - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 44712350 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 9 771 857,17 грн. 16.09.2014 року у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про накладення арешту на все майно [PERSON] , на підставі якої зареєстровано наступне обтяження за вказаними параметрами. В подальшому, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 6 квітня 2016 року закінчено виконавче провадження № № 44712350 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 9 771 857,17 грн. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49, ст. 50 закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку із відкликанням виконавчого листа органом, який його видав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. 17.11.2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов відзив на позов, в якому представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає про те, що сторона відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог . Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів цивільної справи вбачається, що державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дякон Н.М. 16 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44712350 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/3444/13, виданого 22.11.2013 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 9 771 857,17 грн. (а.с. 13). Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дякон Н.М. від 16.09.2014 року у виконавчому провадженні № 44712350 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), а також заборону відчуження зазначеного майна (а.с. 14). На підставі вказаної вище постанови державного виконавця, 19.09.2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ Мироненком Д.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15908826 від 19.09.2014 року, та зареєстровано обтяження № 7052988 за наступними параметрами: реєстраційний номер обтяження: 7052988 (спеціальний розділ); вид обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано 19.09.2014 року 10:50:09 за номером 7052988 реєстратором Мироненко Д.О., Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборона його відчуження, серія та номер: 44712350, видана 16.09.2014 року, видавник Дякон Н.М., Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м Києві; відомості про суб?єктів обтяження: обтяжувач - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві; особа майно/права якої обтяжуються - [PERSON] . Зазначена обставина стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 224428704 від 17.09.2020 року (а.с. 12). В подальшому, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. від 6 квітня 2016 року закінчено виконавче провадження № 44712350 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/3444/13, виданого 22.11.2013 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 9 771 857,17 грн. (а.с. 15). За змістом положень частин першої та другої ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції від 28.12.2015 року, який діяв станом на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № 44712350, тобто, станом на 6 квітня 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Судом встановлено, що одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 ст. 50 закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем всупереч вимогам ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції від 28.12.2015 року, не вирішено питання про зняття арешту з майна боржника. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, однак позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатись своєю власністю, у зв`язку із накладеним у 2014 році обтяженням. При цьому, позивач не є боржником за жодним виконавчим провадженням яке б перебувало на виконанні у відділі виконавчої служби, що стверджується листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 44712350/5 від 30.09.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved