Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями літера А-1 за планом, 1970 року побудови, з прибудовою літера а за планом, 1971 року побудови, загальною площею 61.9 кв. м., житловою площею 24.4 кв. м., та на господарські будівлі: ганок літера а1 за планом, 1971 року побудови, убиральню літера Б за планом, 1971 року побудови, сарай літера В за планом, 1974 року побудови, сарай літера Г за планом, 1975 року побудови, погріб літера пг за планом, 1971 року побудови, ворота з хвірткою №1 за планом, огорожу №2 за планом, огорожу №3 за планом, загальною вартістю 44603,00 грн, розташованих за адресою: с. Верхня Пожня, вул. Козіївка,13 Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за законом після померлої 23 лютого 2003 року матері [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом, спадщину прийняв відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом звернення у передбачений законом строк до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в результаті чого заведена спадкова справа, і на частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки розміром 4.08 га отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за закономна нерухомість, розташовану на території Славгородської сільської ради, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та реєстрації права власності, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, відповідно до поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, Позивач заявлені вимоги підтримав з наведених у позові підстав, Відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас 40, 57-58/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2003 року в с. Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області померла [PERSON], місце державної реєстрації виконкомом Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис за № 04 від 24 лютого 2003 року, на час відкриття спадщини спадкодавець проживав за реєстрацією: Сумська область, Краснопільський район, с. Верхня Пожня, вул. Козіївка, разом з дочкою [PERSON] та сином [PERSON], які у встановленому законом порядку відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] /копії ас 7, 13, 46-47/. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, як син померлої спадщину прийняв відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом звернення у передбачений законом строк до державного нотаріуса Краснопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини /копія ас 45, 50/. За повідомленням Сумського обласного державного нотаріального архіву № 47619557 від 04.05.2017 згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру після померлої 23 лютого 2003 року [PERSON]заповіти/спадкові договори не посвідчувалися /ас 52/. За повідомленням приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу [PERSON] № 47619560 від 04.05.2017 після померлої 23 лютого 2003 року [PERSON] заведена спадкова справа № 2949614 від 9.09.13 за заявою [PERSON] / копія спадкової справи ас. 45-52/, та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/ розміром 4,08 га без визначення цієї частки в натурі. 15 березня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою село Верхня Пожня, вул. Козіївка, 13 Краснопільського району Сумської області після смерті 23 лютого 2003 року [PERSON]у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу / ас 9/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON]відкрилась до 01.01.2004 року. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач згідно з правилами частини другої статті 529, статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 23 лютого 2003 року [PERSON]на все майно за законом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на житловий будинок не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу. Відповідно до абз. 3 частини другої статті 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до рішення виконавчого комітету Краснопільської районної ради народних депутатів Сумської області від 20.06.1990 № 123 та додатку до нього № 1 у відношенні гр села В Пожня [PERSON] прийнято рішення на оформлення права власності на нерухомість розташованої у селі В Пожня по вул. Козіївка, 13/копія ас 11-12/. Відповідно до абз. 60 п.3.3 [PERSON] про проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Не зробила цього і спадкодавець [PERSON], про що свідчить Довідка-характеристика Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради від 07 березня 2017 року № 423254, за змістом якої станом на 29 грудня 2012 року право власності на будинок номер тринадцять по вулиці Козіївка у с. Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області не зареєстровано / копія ас 14/. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку номер тринадцять по вулиці Козіївка у с. Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1970 році, тобто в період забудови домоволодіння номер тринадцять по вулиці Козіївка у с. Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області та належить [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до розяснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У теперішній час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має; інтереси суміжного землекористувача при забудові не порушено. Вартість будівель та споруд відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «СУПРА ЛЕКСІС» від 24 березня 2017 року станом на 24 березня 2017 року становить 44603 грн /ас 19-28/. Згідно технічного паспорту виготовленого 22 березня 2017 року Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради житловий будинок, розташований за адресою: с. Верхня Пожня вулиця Козіївка, будинок номер тринадцять Краснопільського району Сумської області складається з житлового будинок літера А-1 за планом, 1970 року побудови, з прибудовою літера а за планом, 1971 року побудови, загальною площею 61.9 кв. м., житловою площею 24.4 кв. м., та на господарські будівлі: ганок літера а1 за планом, 1971 року побудови, убиральню літера Б за планом, 1971 року побудови, сарай літера В за планом, 1974 року побудови, сарай літера Г за планом, 1975 року побудови, погріб літера пг за планом, 1971 року побудови, ворота з хвірткою №1 за планом, огорожу №2 за планом, огорожу №3 за планом /ас 15-18/. Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON], її право власності на житловий будинок номер тринадцять, розташований у с. Верхня Пожня по вулиці Козіївка Краснопільського району Сумської області, було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Право, яке належало [PERSON] на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після її смерті до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане домоволодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованих за адресою: вулиця Козіївка, будинок номер тринадцять в селі Верхня Пожня Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за законом після померлої 23 лютого 2003 року [PERSON]. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved