Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 17481,68 грн. В обґрунтування позову зазначила, що за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 10.09.2001 року і до досягнення повноліття дитиною. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у звязку з чим станом на 03.10.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 41702,83 грн., про що надала розрахунок державного виконавця. Просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10.09.2001 року по 20.01.2017 року у загальній сумі 17481,68грн., розрахунок якої надає в позові. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та обставини викладені в позові, просила вимоги позивача задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши що вимоги в сумі 10221,30 грн. не визнає. Суду пояснила, що вважає вимоги по сплаті пені в період з 10.09.2001 р. по 01.01.2004 р. такими, що не підлягають задоволенню, через те, що в період до 01.01.2004 р. діюче законодавство не містило норми, яка передбачала би можливість стягнення пені за прострочення сплати аліментів, також не може бути стягнута пеня за періоди, коли відповідач перебував на обліку у центрі зайнятості, а також працював офіційно, але виконавчі листи відділом ДВС не були направлені за місцем роботи. Представник третьої особи державний виконавець Тоцька Н.А. в судовому засіданні пояснила, що відповідач знає про наявність заборгованості по аліментам, останній раз надав квитанцію про сплату аліментів в червні 2017 року. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Бердянського міськрайонного суду з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 10.09.2001 року і до досягнення повноліття дитиною. 17.07.2017р. позивач уклала шлюб з громадянином [PERSON] Курлапські Даріушем і взяла подвійне прізвище ( а.с.6-7). З розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] видно, що відповідач аліменти сплачує нерегулярно, заборгованість станом на 03.10.2017 рік становить 41702,83 грн. (а.с.8-10). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст.61 цього кодексу. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме до таких правових позицій дійшов Верховний суд України у постановах №6-94/цс15 від 01.07.15р, №6-2022/цс15 від 25.11.15р., №6-2696/цс15 від 16.12.15р., №6-1477/цс15 від 03.02.16р., №6-535/цс16 від 01.06.16р. Позивач просить стягнути неустойку за період з 10.09.2001 року по 01.07.2017 року. Кодексом про шлюб та сім?ю України, який діяв до 01.01.2004 року стягнення стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не передбачено. Дана норма зявилася в Сімейному Кодексі України, який набрав законної сили 01.01.2004 року, а отже стягнення пені можливе лише починаючи з цього періоду. Таким чином вимоги позивача про стягнення пені з 10.09.2001 року по 01.12.2003 року в загальній сумі 773,86 грн. задоволенню не підлягають. Суд погоджується з розрахунком пені, наданим позивачем, так як він узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України. Сума неустойки за період з 01.01.2004 року по 20.01.2017 року розрахована позивачем вірно та становить 16707,82 грн. Саме ця сума пені підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial