Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 35907 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором №500335366 від 11.01.2013 р., з яких: 10019 грн. 78 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 13137 грн. 79 коп. - заборгованість за відсотками та комісією; 12750 грн. - неустойки. При цьому посилався на те, що згідно з умовами вказаного договору відповідачу було надано кредит у сумі 11080 грн.. Кредитний договір №500335366 від 11.01.2013 р. було укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач). 30.09.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500335366 від 11.01.2013 р.. Далі, 10.10.2016 р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до [PERSON] коштів, що включають себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основним договором, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги таких грошових коштів від відповідача. Відповідно до Додатку №1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. (характеристики права вимоги, переданих фактором клієнтом за договором та боржників за основними договорами) позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 35907 грн. 57 коп., з яких: 10019 грн. 78 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 13137 грн. 79 коп. - заборгованість за відсотками та комісією; 12750 грн. - неустойки. Відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги до позивача по зазначеному кредитному договору. Відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань не повернула кредит у визначені строки. На її адресу позивачем направлялись повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитним договорам, проте відповідач не здійснила жодного платежу. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути суд з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 35907 грн. 57 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.. Заочним рішенням від 30.01.2018 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, ухваленим у справі за зазначеним позовом, позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі. Стягнуто [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 35907 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором №500335366 від 11.01.2013 р. та 1600,00 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, а разом - 37507 грн. 57 коп.. 11.07.2019 до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення від 30.01.2018 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №215/4641/17. Заявник просила поновити пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та переглянути заочне рішення від 30.01.2018 по справі №215/4641/17 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, як на підставу поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення посилалась на вручення їй зазначеного рішення 09.07.2019. Також заявник зазначила підстави, відповідно до яких заочне рішення підлягає скасуванню, оскільки не була обізнаною з відступленням права вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майтінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а також просила застосувати позовну давність до вимог позивача. Позивач у запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення зазначає зокрема, що повідомляв відповідача про відступлення права вимоги простою кореспонденцією, що відповідає п.5.2.5 Договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016. Крім того, відповідач не маючи жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості, не сплатила її як на рахунки попередніх кредиторів, так і на рахунки позивача. Також позивач вважає неправомірним посилання відповідача на застосування строку позовної давності, оскільки п.5 Кредитного договору, підписаного відповідачем, передбачено, що позичальник отримав свій примірник договору, який складається з першого та другого Розділів і додатків до нього в дату його укладення; він у письмовий формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затверджених Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №2129 від 17 липня 2012 р., які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank .com.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. У п.24 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років. Вказане застереження є договором про збільшення позовної давності. За таких обставин, позивач просить залишити без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 30.09.2019 скасоване заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 30.01.2018 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання 01.11.2019 сторони не з`явились, будучи повідомленими належним чином про дату судового засідання; заяв і клопотань до суду не подали. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 11.01.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №50033566, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 11080 грн. з процентною ставкою за його користування 0,01% річних (тип процентної ставки - фіксована) та з кінцевим терміном погашення кредиту 14.01.2016 р. (а.с.5). 30.09.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500335366 від 11.01.2013 р., а також додаткову угоду №1 від 08.12.2014 р. до договору факторингу від 30.09.2014 р. (а.с.14-15,16). 10.10.2016 р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до [PERSON] коштів, що включають себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основним договором, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги таких грошових коштів від відповідача (а.с. 17-19,20,21). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За змістом Глави 73 ЦК України, ч. 1 статті 1077 ЦК України клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст.1079 ЦК України). ТОВ «Дата Майнінг Груп» листом вих. №001471596-1 від 19.10.2016 повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги (а.с. 12). Крім того, позивач листом вих. №001471596-1 від 24.10.2016 направив відповідачу повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №500335366 від 11.01.2013 (а.с.13). Відповідно до ч.1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач [PERSON] у зазначений у повідомленні строк заборгованість не погасила, а також взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст.ст. 525-526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 11), відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 10.10.2016 у розмірі 35907 грн. 57 коп., яка складається з: 10019 грн. 78 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 13137 грн. 79 коп. - заборгованість за відсотками (2 грн. 89 коп.) та комісією (13134 грн. 90 коп.); 12750 грн. - неустойки (штраф). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 500335366 від 11.01.2013 (а.с.11), відповідач частково здійснила погашення кредиту на загальну суму 1571 грн. 70 коп., у зв`язку з чим станом на 10.10.2016 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 10019 грн. 78 коп., що підлягає стягненню з відповідача. За цим же розрахунком заборгованості позивач здійснював нарахування відсотків за кредитним договором, що складає 2 грн. 89 коп., і також підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 13134 грн. 90 коп., то дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд дійшов висновку про те, що комісійна винагорода за управління кредитними грошовим коштами є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати, та вважає, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячного платежу за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу. При цьому, позивач нараховував плату за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, яка обов`язкова для всіх судів. Що стосується стягнення з відповідача нарахованої неустойки, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною третьою ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та пункту 4 частини 5 статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитом та процентами за користування ним станом на 10.10.2016 року становить 10022 грн. 67 коп. (10019 грн. 78 коп. + 2 грн. 89 коп.), а розмір штрафу - 12750 грн.. Отже, приймаючи до уваги, що заявлена сума штрафу є значною та не може бути визнана співмірною із розміром основного боргу за кредитом і відсотками, суд вважає можливим застосувати правила ч. 3 ст. 551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків і вважає за можливе зменшити суму неустойки (пені) з 12750 грн. до 1 275 грн.. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідач вважає, що так як останній платіж нею на користь позивача здійснено 14.03.2013, то строк позовної давності, встановлений законом, закінчився. Проте, суд підстав для застосування позовної давності до позовних вимог не вбачає, оскільки у наданому позивачем Розділу 2 про Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», визначено строк позовної давності у 50 років (а.с.82). У п.5 Кредитного договору №500335366 від 11.01.2013, підписаного відповідачем, визначено, що позичальник отримав свій примірник договору, який складається з першого та другого Розділів і додатків до нього в дату його укладення; він у письмовий формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затверджених Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №2129 від 17 липня 2012 р., які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank .com.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Отже, перебіг загальної позовної давності закінчується у 2063 році, в той час як позивач звернувся з позовом до суду 18.10.2017, про що свідчить відмітка суду (а.с.2), тобто в межах строків позовної давності. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача заборгованості за кредитом підлягає судовому захисту в порядку, визначеному п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а відповідно позов про стягнення заборгованості з відповідача підлягає частковому задоволенню. Таким чином, з останньої на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 10019 грн. 78 коп., відсотків за користування кредитом у розмірі 2 грн. 89 коп., штрафів в розмірі 1275 грн., а всього - 11297 грн. 67 коп.. У відповідності до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1600 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial