Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за листопад - грудень 2016 року та січень 2017 року, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого вказала, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 24.01.2017 року звільнилась за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. За період роботи їй була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у зв'язку з чим виникла заборгованість. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь невиплачені кошти при звільненні у розмірі 16\~738 грн. 27 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач у судовому засіданні позов уточнила та просила стягнути на її користь невиплачені кошти при звільненні у розмірі 16\~738 грн. 27 коп., 10000.4 грн. вихідної допомоги відповідно до ч.3 ст. 38, 44 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2017 року по 31.05.2017 року (82 робочі дні) в сумі 12670,64 грн., проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача ПАТ «Сумське НВО» у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Зі згоди\~ позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» та 24.01.2017 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. ( а. с.4) Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушенняст.116 КЗпП України не були виплачені належні суми заробітної плати. На заяву позивача від 13.03.2017 року про видачу довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, позивачем відповіді не отримано. (а.с.5) Відповідно до бухгалтерського листа-розрахунку заборгованість по заробітній платі позивачу складає 16\~738 грн. 27 коп. (а.с.4), з яких 1524 грн.50 коп. компенсація за невикористану відпустку, також вихідна допомога передбачена ч.3 ст.38 КЗпПУ- 10000 грн.40 коп., (за підрахунками позивача). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку та з урахування обсягу позовних вимог становить 12\~670,64 (154,52*82 днів). Із них: - середня заробітна плата за один робочий день - 154,52 грн. (за підрахунками позивача) та строк затримки розрахунку з 01.02.2017 р. по 31.05.2017 р. за встановленим 5-денним робочим тижнем роботи підприємства відповідача становить 82 робочих дні. Враховуючи, що відповідачем порушені, визначені ст. 116 КЗпП України строки виплати позивачу заробітної плати при звільненні за період листопад - грудень 2016 року та січень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку в разом розмірі 16738,27 грн., та вихідної допомоги при звільненні в розмірі 10\~000,4 грн., а отже відповідач крім вказаної суми заборгованості зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 01.02.2017 року по 31.05.2017 року, оскільки фактичний розрахунку до моменту розгляду справи відповідачем не проведений, доказів на спростування вказаних фактів та сум заборгованості суду надано не було, у зв'язку з чим, суд вважає, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку розрахунку, підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 738грн. 27коп., з яких 1524 грн.50 коп. компенсація за невикористану відпустку, також вихідна допомога передбачена ч.3 ст.38 КЗпПУ в сумі 10000 грн.40 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12670грн. 64 коп. без урахування податків, які підлягають стягненню в обовязковому порядку. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved