Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» про поновлення на роботі, в якому просив визнати звільнення незаконним та скасувати наказ в.о. директора ГПУ «Полтавагазвидобування» від 07.09.2015 року про звільнення [PERSON] за п. 2,4. ст. 40 Кодексу законів про праці України та поновити позивача, на посаді оператора з добування нафти й газу комплексної бригади Абазівської УКПГ Солохівського цеху з видобутку нафти, газу і конденсату (нафто газопромислу) [PERSON] акціонерного товариства «Укргазвидобування», філія Газопромислового управління «Полтавагазвидобування. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09.2015 року по дату винесення рішення по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився. Про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи мається повідомлення про вручення поштового відправлення адресату. В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на пропущення процесуальних строків звернення з позовом та в звязку з безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] є таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 вересня 2015 року в.о. директора Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» (філія ПАТ «Укргазвидобування») було видано наказ № 641-П, яким позивача [PERSON] оператора з добування найти й газу комплексної бригади Абазівської УКПГ Солохівського цеху з видобутку нафти, газу й конденсату (нафтогазопромислу), було звільнено за: 1/ невідповідність займаній посаді, внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роьоти ( п. 2 ст. 40 КЗпП України); 2/ прогул ( у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України.) Вказаний наказ позивач вважав незаконним та таким, що не відповідав дійсним обставинам справи, в звязку з чим був змушений звернутися до суду з захистом своїх законним прав та інтересів. В обґрунтування позовних вимог щодо незаконності звільнення про невідповідность займаній посаді позивачем вказувалось, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірок знань з питань охорони праці, як це визначено у Типовому положенні про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці №15 від 28.01.2005 року, тим що останні непроводили відповідні навчання. Так, судом встановлено, що питання навчання, порядку проведення інструктажів та періодичності перевірки знань з питань охорони праці працівників ПАТ «Укргазвидобування» ГПУ «Полтавагазвидобування» врегульовано наступними нормативними актами: Законом України «Про охорону праці», НПАОП 0.00-4.12-05 «Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», НПАОП 0.00-8.24-05 «Перелік робіт з підвищеною небезпекою», НПАОП 0.03-8.06-94 «Перелік робіт, де є потреба у професійному доборі», НПАОП 0.00-8.01-93 «Перелік посад посадових осіб, які зобовязані проходити попередню і періодичну перевірку знань з охорони праці», СОУ 09.1-30019775-121:2013 «Системи управління охороною праці ПАТ «Укргазвидобування», наказом філії ГІАТ «Укргазвидобування» - ГПУ «Полтавагазвидобування» №202 від 28.02.2013 року «Про затвердження Положення про навчання і перевірку знань з питань охорони праці працівників». Даними нормативними актами визначено порядок навчання з питань охорони праці всіх працівників. Норми зазначених нормативних та локальних актів є обовязковим для персоналу ГПУ «Полтавагазвидобування», які згідно чинного законодавства проходять навчання та перевірку знань з питань охорони праці. Так, судом встановлено, що 12.04.2013 року директором ГПУ «Полтавагазвидобування» було затверджено Програму проведення первинного (повторного) інструктажу для оператора з добування нафти й газу, з якою [PERSON] був ознайомлений 20.04.2013 року, про що свідчить його підпис. Програма навчання з охорони праці по професії оператор з добування нафти й газу та Тематичний план навчання з охорони праці по професії оператор з добування нафти і газу затверджено керівником підприємства 12.01.2015 року. 05 січня 2015 року Розпорядженням начальника Солохівського цеху ВГНК №1/15 було затверджено склад комісії по перевірці знань нормативно-правових документів з охорони праці, а також визначено графік проведення перевірки знань у підрозділах. Згідно графіку проведення перевірки знань у підрозділі УКПГ - Абазівка, де працював [PERSON], було призначено на 17.03.2015 року. При цьому, судом встановлено, що позивач з даним розпорядженням був ознайомлений особисто під підпис. Пункт 3.1. Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці визначено, що працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи, а також учні, курсанти, слухачі та студенти під час трудового і професійного навчання проходять на підприємстві за рахунок роботодавця інструктажі, навчання та перевірку знань з питань охорони праці, надання першої допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також правил поведінки уразі виникнення аварії. В судовому засіданні стороною відповідача вказувалось про те. що за весь час роботи в ГПУ «Полтавагазвидобування», зокрема і з оператором з добування нафти і газу [PERSON], постійно проводились інструктажі, навчання з питань охорони праці. Так, в день переведення Позивача на посаду оператора 4 розряду, 03.10.2011 року, з ним був проведений первинний інструктаж на робочому місці, відповідно до затверджених програм стажування, навчання з охорони праці, проведення первинного інструктажів, переліку інструкцій для оператора з добування нафти й газу. Про проведення первинного інструктажу є відмітка у Картці реєстрації інструктажів та навчання по охороні праці і особистий підпис позивача. Результати проведеної роботи з [PERSON] по навчанню та ознайомленню з нормам з охорони праці відображені в його особистій Картці реєстрації інструктажів та навчання по охороні праці та у Журналі реєстрації профілактично - виховної роботи з персоналом в структурному підрозділі (обєкті) УКПГ «Абазівка». Як і у Картці реєстрації інструктажів та навчання по охороні праці, так і у журналі реєстрації профілактично-виховної роботи з персоналом в структурному підрозділі (обєкті) УКПГ «Абазівка» мається в наявності особистий підпис Позивача про ознайомлення. Так, судом встановлено, що в період з 02.02.2015 року по 13.03.2015 року в.о майстра УКПГ «Абазівка» проводились заняття з охорони праці з працівниками комплексної бригади Абазівської УКПГ Солохівського цеху ВНГК, що підтверджено даними Журналу проведення занять з охорони праці, пожтехмінімуму, ПЛАСу працівників комплексної бригади Абазівської УКПГ Солохівського цеху ВНГК. В даному Журналі в.о майстра зроблено відмітки щодо присутності на заняттях працівників УКПГ «Абазівка», в тому числі і [PERSON], який був присутнім на 8-ми заняттях. Напередодні проведення іспиту з перевірки знань, 16.03.2015 року, згідно даних Журналу реєстрації профілактично-виховної роботи, було додаткові обговорено з працівниками важливість всіх вимог інструкцій з охорони праці при виконанні робіт підвищеної небезпеки та їх суворе дотримання і неможливість їх порушенн В ході проведення перевірки 17.03.2015 року знань з питань охорони- праці працівників Солохівського цеху ВГНК, позивачем [PERSON] оператором з добування нафти і газу комплексної бригади УКПГ Абазівка були продемонстровані незадовільні результати, що підтверджується протоколами №24 і №25.З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2015 року розпорядженням начальника Солохівського цеху ВНГК №42/15 щодо повторної перевірки знань працівників з питань охорони праці та пожежної безпеки було зобовязано майстрів з добування нафти й газу організувати додаткове навчання працівників, які не здали іспити, а також призначено повторну перевірку знань на31.03.2015 року. Проведення відповідачем додаткового навчання з позивачем підтверджено і даними Журналу реєстрації профілактично-виховної роботи з персоналом в структурному підрозділі УКПГ Абазівка і Картки реєстрації інструктажів та навчання по охороні праці. Так, згідно протоколів № 40,41 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 31.03.2015 року [PERSON] повторно показано незадовільні-знання з питань охорони праці та пожежного мінімуму. У звязку з цим 31.03.2015 року розпорядженням № 47/15 в.о начальника Солохівського ЦВНГК [PERSON] зобовязано в.о. майстра добування нафти, газу і конденсату комплексної бригади Абазівської УКПГ [PERSON] не допускати оператора з добування нафти і газу [PERSON] до виконання робіт підвищеної небезпеки до зясування питання його подальшого перебування на цій посаді. На спростування вказаних вище обставин позивачем та його представником не було надано будь-яких належних та допустимих доказів. При цьому, позивачем в позові вказувалось про те, що вказані дії роботодавця вважає незаконними і такими, що порушують його права. В обґрунтування даних тверджень позивачем в позові вказувалось про те,що роботодавець порушив порядок проведення перевірок знань з питань охорони праці. Так, відповідно до н.3.2 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці (затв. Наказом Державної о комітет) України з нагляду за охороною праці від 28.01.2005 № 15) на підприємствах на основі Типового положення, з врахуванням специфіки виробити та вимог нормативно-правовнх актів з охорони праці, розробляються та затверджуються відповідні положення підприємств про навчання з питань охорони праці, а також формуються плани графіки проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, з якими мають бути ознайомлені працівники. В п 3.8 зазначеного Типовою положення вказано, що перед перевіркою знань з питань охорони праці на підприємстві для працівників організовуються навчання: лекції, семінари та консультації. Позивачем в позові вказувалось, що навчання працівників з охорони праці є обовязковою передумовою проведення перевірки знань з охорони праці. Не дотримуючись зазначеної норми роботодавець не організував на підприємстві навчання з охорони праці, а отже перевірка знань з охорони праці взагалі не мала бути проведена, що на думку позивача підтверджує недійсність перевірки, а відповідно неправомірність дій відповідача, оскільки позивачем в позові наголошувалось та сумлінність та професіоналізм останнього в роботі, що в сукупності на думку позивача свідчить про протиправність дій відповідача. З встановлених вище обставин та юридичних фактів вбачається, що питання охорони праці та періодичності перевірки знань з питань охорони праці працівників ПАТ «Укргазвидобування» ГПУ «Полтавагазвидобування» врегульовано Законом України «Про охорону праці», НПАОП 0.00-4.12-05 «Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», НПАОП 0.00-8.24-05 «Перелік робіт з підвищеною небезпекою», НПАОП 0.03-8.06-94 «Перелік робіт, де є потреба у професійному доборі», НПАОП 0.00- 8.01-93 «Перелік посад посадових осіб, які зобовязані проходити попередню і періодичну перевірку знань з охорони праці», СОУ 09.1-30019775-121:2013 «Системи управління охороною праці ПАТ «Укргазвидобування», наказом філії ПАТ «Укргазвидобування» - ГПУ «Полтавагазвидобування» №202 від 28.02.2013 року «Про затвердження Положення про навчання і перевірку знань з питань охорони праці працівників». Судом встановлено, що за час роботи з позивачем постійно проводились інструктажі, навчання та перевірки знань з питань охорони праці, що підтверджується Журналом реєстрації профілактично-виховної роботи з персоналом в структурному підрозділі (обєкті) УКПГ «Абазівка» та Карткою реєстрації інструктажів та навчання по охороні праці, що підтверджується особистими підписами [PERSON] на даних документах. Згідно даних Журналу проведення занять з охорони праці, пожтехмінімуму, ПЛАСу працівників комплексної бригади Абазівської УКПГ Солохівського цеху ВНГК в період з 02.022015 року по 13.03.2015 року в.о майстра УКПГ «Абазівка» проводились заняття з охорони праці, на яких [PERSON] також був присутній. Після не здачі іспиту з [PERSON] було додатково проведено навчання з охорони праці, про що свідчать відмітки в Картці реєстрації інструктажів та навчання по охороні праці і Журналі реєстрації профілактично-виховної роботи з персоналом в структурному підрозділі (обєкті) УКПГ «Абазівка» та особистий підпис [PERSON] Таким чином, наведені вище обставини спростовують посилання позивача на те, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірок знань з питань охорони праці тим, що не проводив навчання, та в свою чергу визнаються судом неспроможними. Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем вказувалось, що при його звільненні за п.2 ч.1 ст. 40 КЗПП України у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді було допущено відповідачем ряд порушень та саме формулювання підстави звільнення є таким, що, на думку позивача, не відповідає вимогам законодавства. Судом встановлено, що в звязку з незадовільними результатами з перевірки питань охорони праці та пожежного мінімуму, що підтверджено Протоколами № 24,25 від 17.03.2015 року та № 40,41 від 31.03.2015 року, розпорядженням № 47/15 в.о начальника Солохівського ЦВНГК [PERSON] зобовязано в.о майстра добування нафти, газу і конденсату комплексної бригади Абазівської УКПГ [PERSON] не допускати оператора з добування нафти і газу [PERSON] до виконання робіт підвищеної небезпеки до зясування питання його подальшого перебування на цій посаді. Статтею 15 Закону України «Про охорону праці» визначено, що служба охорони праці на підприємстві має право вимагати і відсторонення від роботи осіб, які не пройшли, передбачених законодавством медичного огляду, навчання, інструктажу, перевірки знань і не мають допуску до відповідних робіт або не виконують вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Згідно Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26.01.2005 року, робота з підвищеною небезпекою - є робота в умовах впливу шкідливих та небезпечних виробничих чинників або така, де є потреба в професійному доборі, чи пов'язана з обслуговуванням, управлінням, застосуванням технічних засобів праці або технологічних процесів, що характеризуються підвищеним ступенем ризику виникнення аварій, пожеж, загрози життю, заподіяння шкоди здоров'ю, майну, довкіллю. Наказом Державного комітету України з промислової безпеки; охорони праці та гірничого нагляду № 95 від 06.05.2008 року «Про затвердження Правил безпеки в нафтогазодобувній промисловості України», затверджено Правила безпеки в нафтогазодобувній промисловості України . Розділ 2 зазначених Правил встановлює вимоги до персоналу підприємств нафтогазодобувної промисловості, зокрема п.2.2. Правил визначає, що «організація і порядок навчання, проведення інструктажів, перевірки знань з питань охорони праці та пожежної безпеки й допуску персоналу до самостійної роботи здійснюється відповідно до вимог Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 N 15 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 за N231/10511 (НПАОП 0.00-4.12-05); Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 N15, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 за N 232/10512 (НПАОП 0.00-8.24-05); Типового положення про інструктажі, спеціальне навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки на підприємствах, в установах та організаціях України, затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 29.09.2003 N 368, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2003 за N1148/8469 (НАПБ Б. 02.005.-2003); Переліку посад, при призначенні на які особи зобов'язані проходити навчання і перевірку знань з питань пожежної безпеки, та порядку їх організації, затверджёного наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 29.09.2003 N 368, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.12.2003 за N 1147/8468 (НАПБ Б.06.001-2003). Недозволяється допуск до роботи осіб, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці і пожежної безпеки». Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивач [PERSON] працював оператором з добування нафти й газу 4-го розряду комплексної бригади Абазівської установки комплексної підготовки газу (УКПГ) Солохівського цеху з видобутку нафти, газу і конденсату (ЦВНГК) з 03.10.2011 року. Відповідно до робочої інструкції оператор з добування з добування нафти й газу 4- го розряду, в своїй роботі керується: технологічним регламентом, режимом роботи свердловин, технологічною картою установки, Планом ліквідації та локалізації аварійних ситуацій; основними даними про нафтове і газове родовище; правилами експлуатації наземного промислового обладнання, установок, трубопроводів і приладів; загальними поняттями про методи інтенсифікації видобування нафти і газу, дослідження свердловин, розроблення нафтових і газових родовищ, підземний і капітальний; ремонти свердловин; правилами, інструкціями в нафтогазовидобувній промисловості: правилами, нормами, інструкціями з охорони праці, пожежної, техногенної, екологічної безпеки, виробничої санітарії, правилами внутрішнього трудового розпорядку, вказівками начальника цеху та цією робочою інструкцією. До обовязків оператора на ряду з іншими обовязками і завданнями, ще належать ряд робіт з підвищеною небезпекою, зокрема: Ведення технологічного процесу за всіма способами видобування газу, газового конденсату, закачування і відбирання газу та забезпечу безперебійну роботу свердловин установок комплексної (первинної) підготовки газу (нафти), дотискних насосних і компресорних станцій та іншого нафтогазопромислового обладнання. (п.2Л. робочої інструкції); Прийняття участі у роботах щодо освоєння свердловин, виведення їх на заданий режим роботи, забезпечення подачі газу із установки на свердловину, виконання продувки свердловини на факельний амбар свердловини або установки, (п.2.2. робочої інструкції); Відпрацьовування свердловини і низьким тиском на установку шляхом ліфтування (подачі високо напірного газу), а також продувка шлейфів від рідини, яка в них зібралась. Ведення обліку газліфтного газу (п.2.3. робочої інструкції); Експлуатація ежекторних, турбодетандерних установок (п.2.4. робочої інструкції); Опресування трубопроводів і технологічного обладнання під керівництвом майстра з добування нафти, газу та конденсату, (п.2.8. робочої інструкції); Здійснення монтажу, демонтажу, технічного обслуговування та ремонт наземного промислового обладнання, установок, механізмів і комунікацій, (п.2.9. робочої інструкції); Проведення профілактичних робіт проти гідратоутворень, відкладень парафіну, смол, солей та розрахунок реагентів для проведення цих робіт, (п.2.10. робочої інструкції); Прийняття участі у роботах із дослідження свердловин, (п.2.14. робочої інструкції); Забезпечення постійного контролю та безперебійної роботу посудин, що працюють під тиском, водогрійного обладнання, установок регенерації інгібіторів, (п.2.15. робочої інструкції); Проведення визначення залишків метанолу в ємностях зберіґання та використання обємним методом (з використанням метрштоку) або іншими, повіреними в установленому порядку приладами (технічними засобами) кожну зміну станом на 800 та 20°° (п.2.17. робочої інструкції); Обслуговування апаратів, приладів, регулювання, системи автоматичного обладнання, установки очищення та одоризації газу, пічок підігріву газу на газорозподільних станціях (ГРС) (п.2.21. робочої інструкції); Прийняття участі у проведенні вогневих та газонебезпечних робіт (п.2.26. робочої інструкції); Проведення робіт по наливу (завантаженню), зливу (відвантаженню) вуглеводневої суміші (конденсат, нафта), метанолу в автоцистерни з відповідними замірами обємів рідин, густини та записами в журнали оперативного обліку, (п.2.27. робочої інструкції). До того ж оператор з добування нафти й газу несе відповідальність за якісне і своєчасне виконання покладених на нього цією робочою інструкцією завдань та обовязків, ведення документації з охорони праці та промислової безпеки, обслуговування апаратів, приладів регулювання, вимірювання та обліку газу, систем автоматичного обладнання, установок очищення та одоризації газу, печей підігріву газу і комунікацій трубопроводів на ГРС, дотримання заданого режиму подавання газу споживачам: тиску, витрат, одоризації, дотримання режиму переключення приладів, арматури і апаратів відповідно до встановленого режиму роботи ГРС, дотримання технологічного регламенту, режиму роботи свердловин, технологічної карти установки, Плану ліквідації та локалізації аварійних ситуацій, правил, норм, інструкцій з охорони праці, пожежної, техногенної, екологічної безпеки, виробничої санітарії, правил внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено та не було спростовано в ході судового розгляду справи даний факт, що останній був ознайомлений зі своєю робочою інструкцією, про що свідчить його підпис на звороті. При цьому, позивачем в обґрунтування позовних вимог вказувалось про те, що відповідно до довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства енергетики України від 28.07.1999 року, оператор з добування нафти й газу 4-го розряду не вимагає проходження перевірки з охорони праці. Так, у вступній частині вказаного вище Довідника вказано, що усі працівники, крім завдань, обов'язків та знань, які передбачено відповідними кваліфікаційними характеристиками, повинні знати, виконувати та додержуватися правил і норм охорони праці, виробничої санітарії та протипожежного захисту, виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, відповідні підготовчі та завершальні роботи на початку і в кінці робочого дня (зміни). Необхідність проходження перевірки з охорони праці викладена вище. Вказане вище свідчить про неспроможність тверджень позивача [PERSON] та вказує про їх неспроможність по своїй природі за наступних обставин. Так, відповідно п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Судом встановлено та наголошувалось про те, що позивачем [PERSON] двічі 17.03.2015 року та 31.03.2015 було показано незадовільні результати з перевірки питань охорони праці та пожежного мінімуму, у звязку з чим правомірно був недопущений до виконання робіт підвищеної небезпеки до зясування питання його подальшого перебування на цій посаді, що відповідало як нормам чинного законодавства, так і локальним нормативним актам та дії відповідача є законнимиі такими, що узгоджуються з нормами законодавства та локальними нормативно правовими актами . Так, 04 серпня 2015 року на засіданні профспілкового комітету ГПУ «Полтавагазвидобування» при розгляді питання про надання згоди на звільнення, [PERSON] був ознайомлений з усіма наявними на підприємстві вакансіями та підтвердив, що не претендує на жодну з них, що унеможливило його переведення на іншу роботу. При цьому, даний факт не заперечувався стороною позивача в ході судового розгляду справи, та як не було надано стороною позивача будь-яких належних та допустимих доказів на спростування даних юридичних фактів. Таким чином, більша частина посадових обовязків оператора та робіт відноситься до робіт з підвищеною небезпекою, тобто робіт в умовах впливу шкідливих та небезпечних виробничих чинників, що характеризуються підвищеним ступенем ризику виникнення аварій, пожеж, загрози життю, заподіяння шкоди здоров'ю, майну, довкіллю. Згідно Наказу Державного комітету України з промислової безпеки; охорони праці та гірничого нагляду № 95 від 06.05.2008 року «Про затвердження Правил безпеки в нафтогазодобувній промисловості України», та вимог Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 № 15, не дозволяється допуск до роботи - осіб, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці і пожежної безпеки. Незадовільні результати з перевірки питань охорони праці та пожежного мінімуму позивача, незнання правил, інструкцій в нафтогазовидобувній промисловості; правил, норм, інструкцій з охорони праці, пожежної, техногенної, екологічної безпеки, виробничої санітарії, свідчать про те, що [PERSON] має можливості забезпечити належного виконання покладених на нього службових обовязків, та забезпечити безпечні умови праці для інших членів трудового колективу внаслідок невідповідності займаній посаді та ' виконуваній роботі через недостатню кваліфікацію. Таким чином, дії відповідача щодо звільнення [PERSON] через невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України є законним і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та в свою чергу свідчать про безпідставність позовних вимог позивача. При цьому, позивачем в позові вказувалося про те, що підставою для його звільнення за прогул стала його відсутність на робочому місці в період з 29.07.2015 року по 04.08.2015 року, дану підставу не можливо вважати поважною, оскільки його відсутність на робочому місці в даний період не можу бути визнана прогулом, оскільки 31.03.2015 року виконуючим обовязки начальника Солохівського ЦАНГК [PERSON] було видано розпорядження № 47/15 про відсторонення його від роботи до зясування питання подальшого перебування на посаді, яка передбачає виконання робіт підвищеної небезпеки. В обґрунтування даних обставин вказував, що період з 02.04.2015 року по 28.07.2015 року він знаходився на лікарняному, а засідання профспілкового комітету ГПУ «Полтавагазвидобування» з приводу надання згоди на його звільнення було призначене на 04.08.2015 року, що на думку позивача свідчить про те, що в період з 29.07.2015 року по 04.08.2015 року останній був відстронений від роботи, оскільки питання його подальшого перебування на посаді не було вирішено. Поряд з цим, позивачем вказувалось про те, що в даний період він перебував на лікарняному, що свідчить на думку позивача про протизаконність дій відповідача. Судом встановлено, що підставою для звільнення [PERSON] за прогул, стала відсутність його на робочому місці в період з 29.07.2015 року по 04.08.2015 року. Проте відсутність в даний період його на робочому місці, на думку Позивача, не може бути визнана прогулом, оскільки 31.03.2015 року в.о начальника [PERSON] було видано розпорядження. №47/15 про відсторонення його від роботи до зясування питання подальшого перебування на посаді, яка передбачає виконання робіт з підвищеної небезпеки. В судовому засіданні представники відповідача дані твердження позивача викладені ним в позові не визнали та при цьому вказували, що з 02.04.2015 року по 28.07.2015 року, тобто майже 4-и місяці, в тому числі 118 днів - безперервно, [PERSON] перебував на лікарняному. Так, згідно лікарняного №138290 [PERSON] повинен був стати до роботи з 29.07.2015 року, проте на своєму робочому місці не зявився, що підтверджується матеріалами справи. Згідно п. 4 ст. 40 КЗдП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відсутність працівника на роботі з поважних причин не може вважатися прогулом, а отже і підставою для розірвання трудового договору за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Законодавство про працю не містить переліку причин відсутності на роботі, які треба вважати поважними, однак поважними причинами варто визнавати такі причти, що виключають вину працівника. Згідно розпорядження №47/15 в.о начальника Солохівського ЦВНГК [PERSON] від 31.03.2015 року, зобовязано в.о майстра добування нафти, газу і конденсату комплексної бригади Абазівської УКГІГ [PERSON] не допускати оператора з добування нафти і газу [PERSON] до виконання робіт підвищеної небезпеки до зясування питання його подальшого перебування на цій посаді. Проте, не допущення працівника до виконання робіт з підвищеної небезпеки є підставою для невиконання даного виду робіт, однак не для відсутності на: робочому місці. ' Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією підприємства або об'єкта, де він відповідно до трудових обов'язків повинен виконувати доручену йому роботу. Судом встановлено, що до посадових обовязків оператора з добування нафти і газу, поряд з іншими, входять також роботи, які не відносяться до робіт з підвищеної небезпеки, а саме ведення обліку, надання керівництву цеху, в диспетчерську службу Управління та фіксування в робочій документації достовірної та повної інформації щодо результатів обліку вуглеводневої сировини, ведення вахтової, оперативно-технічної документації, документації з охорони праці та промислової безпеки згідно із затвердженим переліком тощо, які позивач міг і повинен був виконувати. При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідно до ст. 149 КЗпП України у працівника були відібрані пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці в період з 29.07.2015 р. по 04.08.2015 року, в яких [PERSON] повідомив, що приходив до відділу кадрів ГПУ «Полтавагазвидобування» та на засідання профспілкового комітету, але при цьому останнім не надано будь-яких пояснень з приводу відсутності останнього на робочому місці протягом всього робочого часу в період з 29.07.2015 року по 04.08.2015 року. Суд визнає неспроможними твердження позивача про те, в період з 29.07.2015 року по 04.08.2015 року перебував на лікарняному, що підтверджується довідками, таким чином був відсутній на робочому місці з поважної причини, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів останнім в ході судового розгляду справи надано не було. Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини та факти [PERSON] був відсутній на своєму робочому місці без поважних причин в період з 29.07.2015 року по 04.08.2015 року, що підтверджується [PERSON] комісії в складі працівників Солохівського ЦВНГК УКПГ «Абазівка». Тому, зважаючи на встановлені судом обставини, дії відповідача та підстава звільнення [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України є законними. Так, положенням ст. 31 ЦПК України визначено, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Дана стаття визначає правила допустимості доказів, які визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Правила допустимості доказів установлені задля обєктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися задля досягнення легітимної мети, а також ураховуючи те, що про осудність судового рішення, яке було ухвалено з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Поряд з цим, законодавцем в даній нормі статті визначено поняття допустимості доказів, де визначено, що допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Недопустимими є докази: а) одержані з порушенням порядку встановленого законом; б) які походять з інших засобів доказування, ніж ті, що визначені законом для підтвердження певних обставин. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, в ході судового розгляду справи стороною позивача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин, які підтверджуються в сукупності матеріалами справи та поясненнями сторони відповідача по справі. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що спосіб захисту позивача [PERSON] базується на припущеннях та обставинах, які прямо суперечать організаційним документам, що регулюють діяльність керівного складу підприємства та його працівників . З аналізу норм, які регулюють спірні правовідносини та встановлених судом обставин, позовні вимоги [PERSON] є по своїй природі безпідставними та недоведеними, і такими, що базуються на припущеннях та домислах. При цьому, позивачем [PERSON] було подано заяву про поновлення строку звернення до суду та визнання причин пропуску звернення до суду поважними. В обґрунтування даного клопотання вказував, що 07 вересня 2015 року він був звільнений з посади та з дотримання строків позовної давності, позивач звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом про поновлення на роботі. Так, Октябрським районним судом м. Полтави позов [PERSON] було залишено без розгляду, та з метою дотримання правил територіальної підсудності, останній звернувся до суду за місцем проживання 24 січня 2016 року до Ленінського районного суду м. Полтави, тому дані підстави вважає поважними та просив поновити їх строк. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється: 1. якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2. у разі відстрочення, виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3.у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4. якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, за вирішенням трудових спорів працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у міргі, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до ст.67 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом. Відповідно до ст.69 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 72 ЦПК України передбачає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. З питань, зазначених у цій статті, судом постановляється ухвала. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дізнався про своє звільнення 07.09.2015 року, про що свідчить його особистий підпис про ознайомлення з наказом по особовому складу № 641-П. Даний факт підтверджується також і тим, що в місячний термін 06.10.2015 року він звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою про поновлення його на роботі, який 04.02.2016 року залишив з власної ініціативи - без розгляду та дана ухвала набрала законної сили. Нормами ст. 293-294 ЦПК України встановлено, що у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. При цьому, позивач після залишення позову без розгляду неодноразо звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з аналогічними позовами та з аналогіних підставі, які були залишені ним без розгляду. Частиною 1 статті 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що з того моменту, коли [PERSON] дізнався про своє звільнення та до моменту звернення до суду з даним позовом, минуло понад десять місяців, тобто останній подав даний позов у строк, який у сім разів перевищує місячний строк, встановлений ч.І ст.233 КЗпП України для подачі позовів даної категорії. Обставини, передбачені ст.ст.263,264 ЦК України, які б зупиняли або переривали перебіг позовної давності, відсутні. Причини пропуску строку позовної давності, зазначені Позивачем, а саме розгляд позовної заяви Октябрським районним судом міста Полтави протягом трьох місяців не є поважними причинами пропуску строку позовної давності та відповідно не є підставою для поновлення цього строку, оскільки вказане суперечить ч.І ст.265 ЦК України , що свідчить про безпідставність заявленого клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України визначено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Згідно Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат , вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який виникає з трудових правовідносин, та у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» не підлягає оплаті судовим збором. Так, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, в звязку з чим підлягає віднесенню, з урахуванням правил та положень ст. 88 ЦПК України, до відшкодування за рахунок держави в розмірі у відповідності до ставок про сплату судового збору за вимогу немайнового характеру згідно Закону України « Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed