Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що 03.11.2013 року о 15 год. 30 хв. по вул. Привокзальній в м. Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мікроавтобусом Мерседес-Бенц 312Д д.н.з. [NUMBER], яким керував позивач, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 12.05.2014 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки із звільненням від основного та додаткового покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Посилаючись на ту обставину, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [PERSON] А-6, була застрахована у відповідача, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь 28 395,20 грн. страхового відшкодування, 2 640,35 грн. пені, 184,37 грн. 3% річних та 2 431,85 грн. інфляційних втрат. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення та клопотання про розгляд справи без участі представника страхової компанії. Третя особа в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2014 року [PERSON] Анзориєвича визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на три роки із звільненням [PERSON] від основного та додаткового покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Вироком суду встановлено, що 03.11.2013 року о 15 год. 30 хв. по вул. Привокзальній в м. Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мікроавтобусом Мерседес-Бенц 312Д д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] 15.06.2013 року між страховою компанією та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме за шкоду життю, здоровю та майну третіх осіб, заподіяну під час керування автомобілем [NUMBER], що підтверджується даними копії полісу № АС/3884750. З матеріалів справи вбачається, що після настання страхового випадку позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 13.10.2014 року листом № 9120 ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» повідомила позивача про те, що страховою компанією прийнято рішення щодо виплати останньому 28 395,20 грн. страхового відшкодування. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується копією страхового акта відповідача від 25.09.2014 року № 15028. В своїх запереченнях від 13.05.2014 року № 4378 відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення 28 395,20 грн. страхового відшкодування та 2 640,35 грн. пені. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Положеннями ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення сум страхового відшкодування та пені підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до розяснень, наданих в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України», дія ч. 2 ст. 625 ЦК України про обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають до задоволення, оскільки наявні між сторонами правовідносини виникли внаслідок завдання шкоди, а не внаслідок виконання обовязку за грошовим зобовязанням. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial