Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У жовтні 2019 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина згідно Заповіту, в якому він заповів їй частку жилого будинку [ADDRESS] . Під час збирання документів для звернення з документами до нотаріальної контори виявила розбіжності у написанні прізвища її батька, а саме, в Свідоцтві на право власності на житло прізвище вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». В зв`язку з чим заявниця просить суд встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , Свідоцтва на право власності на житло від 18 лютого 1994 року виданого Фондом комунального майна Бериславського району, Херсонської області, згідно з розпорядженням від 16 лютого 1994 року за №1041 на будинок [ADDRESS] 28.02.1994 року за №372. Ухвалою суду від 15.10.2019 року було відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заявою від 07.11.2019 року просила справу розглядати за її відсутності, на задоволені заяви наполягала. Представник Шляхівської сільської ради в судове засідання не з`явився, заявою від 23.10.2019 року просив справу розглядати за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. На підставі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. ст. 293, 294 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право зі звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до паспорта громадянина України Серії [NUMBER] , [INFO] народився - [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12.02.1972 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після реєстрації одруження чоловікові та дружині присвоєно прізвища « [PERSON] і [PERSON] » (а.с. 6). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис №73, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] » згідно повторного свідоцтва про шлюбу (а.с . 10) [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є донькою померлого [PERSON] , де в графі батьки вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Із свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.02.1994 року, Фонд комунального майна Бериславського району Херсонської області посвідчує, що будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності сумісну [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] (а.с. 9). При житті [PERSON] залишив заповіт від 21.12.2007 року, який посвідчений секретарем Шляхівської сільської ради Чуприна Т.Ф., зареєстровано в реєстрі №6, згідно якого заповів на випадок його смерті частку його житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та земельну ділянку згідно державого акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №044588 - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до глави 10 частини 4 пунктів 4.1, 4.2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Встановлення факту для заявника має юридичне значення, оскільки з ним пов`язане оформлення спадщини. У п. 2, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Внести зміни в позасудовому порядку заявник не має можливості, оскільки такий порядок не передбачений законодавством. Факт належності правовстановлюючого документу померлій особі спадкодавця підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засідання матеріалами справи, а саме: копія паспорта, свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження, копія заповіту, копія свідоцтва про смерть. За встановлених обставин, зважаючи на те, що внести виправлення у свідоцтво про право власності на житло від 18.02.1994 року позасудовим шляхом не вбачається можливим, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки це дасть можливість [PERSON] оформити спадщину. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved