Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14.12.2010 року між ним та відповідачем укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 440 000 грн. 00 коп., в грошовому еквіваленті 55 000 доларів США, які останній зобов'язався повернути не пізніше 14.12.2011 року. На підтвердження укладення вказаного договору та посвідчення факту передачі грошових коштів, відповідач склав власноруч розписку, яку підписав у присутності двох свідків, а розписку передав позивачу. Однак, у порушення умов Договору позики, відповідач грошові кошти отримані в боргу, а також відсотки за користування позикою не сплатив. У зв'язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1 555 223 грн. 61 коп., зокрема: 55 000 доларів США, що еквівалентно 709 983 грн. 61 коп.; відсотки за користування позикою у розмірі 2 % в місяць, що складає 396 000 грн. 00 коп.; штрафні санкції відповідно до п. 5.1 договору та\~ст. 625 ЦК України, що становлять 449 240 грн. 00 коп. У ході розгляду справи, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути із [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі: 1 889 323 (один мільйон вісімсот вісімдесят девять тисяч триста двадцять три) грн. 92 коп., з яких: 440\~000 (чотириста сорок тисяч) грн. сума боргу за договором позики; 9\~203 (девять тисяч двісті три) грн. 92 коп. інфляційне збільшення суми боргу за весь час прострочення; 633\~600 (шістсот тридцять три тисячі шістсот) грн. плата за користування грошима, 806\~520 (вісімсот шість тисяч пятсот двадцять) грн. відповідальність за порушення грошового зобовязання (прострочення повернення позову). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно між ним та позивачем укладено Договір позики, на підставі якого він отримав від [PERSON] позику у сумі 440\~000 (чотириста сорок тисяч). Однак, ці кошти використовувалися разом із позивачем на будівництво. Згодом, у рахунок погашення заборгованості за договором позики, відповідач віддав [PERSON] вантажну машину з причіпом. Крім вказаних заперечень проти позову, відповідач у судовому засіданні подав клопотання про застосування до даних позовних вимог строків позовної давності. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2010 року між [PERSON] (далі Позикодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) укладений Договір позики. Відповідно до п. 2.1 договору позики, сума позики за договором становить 440 000 грн. 00 коп., що становить в доларовому еквіваленті 55 000 Доларів США. На підтвердження факту отримання грошових коштів, відповідач [PERSON] 14.12.2010 року склав власноручно розписку, про те, що ним отримано від [PERSON] грошові кошти у розмірі 440 000 грн. 00 коп., які він зобов'язується повернути останньому до 14.12.2011 року. Як вбачається із п. 2.2. Договору Позичальник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі 2 % щомісячно від суми позики до дня фактичного повернення позики. За змістом п. 3.1. Договору позики строк повернення позики становить один рік від дня надання суми позики. Позичальник зобовязаний повернути всю суму позики не пізніше 14 грудня 2011 року. У випадку прострочення повернення позики (її частини) Позичальник понад сплату процентів, установлених у п. 2.2. Договору, додатково сплачує проценти у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення до моменту повернення позики. Згідно п. 4.3 Договору позики днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на розрахунковий рахунок позикодавця, або передачі грошових коштів позикодавцю особисто. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Зі змісту статті 533 ЦК України вбачається, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладені обставини вбачається, що між сторонами укладено договір позики грошових коштів у розмірі 440\~000 (чотириста сорок тисяч) грн., що підтверджується договором позики та розпискою, виданою [PERSON] 14 грудня 2010 року. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем боргу позивачу. Враховуючи те, що зобовязання відповідача за Договором позики від 14.12.2010 року не виконано, тобто не повернено [PERSON] у визначений Договором термін грошові кошти у розмірі 440\~000 (чотириста сорок тисяч) грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнути із відповідача на користь позивача вказану суму позики. Крім того, оскільки п. 2.2. Договору встановлено щомісячні проценти від суми позики, то відповідно до наданого позивачем розрахунку, який суд бере до уваги, розмір процентів який підлягає стягненню із відповідача за період із 15.12.2010 р. по 15.12.2016 р. складає 633 600 (шістсот тридцять три тисячі шістсот) грн. Також, стягненню із відповідача підлягає штраф, який передбачений п. 5.1. Договору позики, а саме, 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення до моменту повернення позики, який відповідно до розрахунку позивача станом на 21.12.2016 р. становить 806 520 (вісімсот шість тисяч пятсот двадцять) грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що розмір інфляційних втрат за 2011 2016 р. виходячи із розміру 440\~000 (чотириста сорок тисяч) грн. позики - становить 9\~203 (девять тисяч двісті три) грн. 92 коп., який також підлягає стягненню із відповідача. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача боргу за договором позики у розмірі 1\~889\~323 (один мільйон вісімсот вісімдесят девять тисяч триста двадцять три) грн. 92 коп., з яких: 440\~000 (чотириста сорок тисяч) грн. основний борг, 633\~600 (шістсот тридцять три тисячі шістсот) грн. проценти, 806\~520 (вісімсот тисяч пятсот двадцять) грн. відповідальність за порушення грошового зобовязання та 9203 (девять тисяч двісті три) грн. 92 коп. Доводи відповідача про минування строків позовної давності є безпідставними, оскільки строк виконання зобовязання визначений договором позики до 14.12.2011 року, а позов предявлено до суду 01.10.2014 р., тобто в межах трирічного строку. Інші доводи заперечення відповідача не підтверджені у судовому засіданні жодними доказами, та заперечувалися позивачем. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved