Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже шість років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки бачила його один раз. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. З відповідачем важко зв'язатися, він виїхав за кордон, що робить неможливим отримання дозволу батька дитини на вивіз дитини за межі України. На чергове звернення позивачки з цього питання відповідач прислав нотаріально посвідчену відмову від дитини. В судовому засіданні позивач, її представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району проти позову не заперечував, надав висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району щодо доцільності позбавлення [PERSON], просив справу розглянути за його відсутності. Прокурор заперечень проти позову не висловив, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини. За згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] з 02.09.2006р. перебували у шлюбі, зареєстрованому Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 10 липня 2007 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, та перебуває на її повному утриманні. Згідно пояснень позивача, відповідач життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується довідками ТОВ «Центр розвитку дитини «Мішкіна школа», центру дозвілля дітей та юнацтва Орджонікідзевського району Запорізької міської ради, з яких вбачається, що розвитком та вихованням дитини [PERSON] батько не займається. Доказом того, що відповідач в подальшому налагоджувати стосунки, приймати участь в матеріальному утриманні дитини, наміру не має, є надіслана ним нотаріально посвідчена відмова від батьківських прав у відношенні [PERSON], а також згода на позбавлення його батьківських прав стосовно доньки. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району про позбавлення [PERSON] батьківських прав, з урахуванням встановлених обставин орган опіки та піклування районної адміністрації дійшов висновку, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, і про доцільність позбавлення його батьківських прав. Оскільки судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає будь-якої участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, а також взагалі не спілкується з дитиною, не бажає цього і не має наміру в подальшому житті будь-яким чином цікавитися життям і розвитком дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, злісно ухиляється від їх виконання та байдужий до подальшої долі доньки, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Наслідки прийняття рішення про позбавлення батьківських прав, передбачені ст. 166 СК України, сторонам роз'яснені.

Outcome: approved