Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05 вересня 2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03 серпня 2020 року має заборгованість у сумі 172 543 гривні 92 копійки, з яких: 103 385 гривень 71 копійка - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 103 385 гривень 71 копійка заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 00,0 гривень заборгованість за простроченими відсотками, 36 126 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 33031 гривня 85 копійок нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії. Зважаючи на викладене, посилаючись на норми права, які містяться у статтях 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, та користуючись своїм правом кредитодавця на власний розсуд вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 вересня 2014 року в сумі 139 512 гривень 07 копійок, куди включено: 103 385 гривень 71 копійка заборгованість за кредитом, 36 126 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, та судові витрати у розмірі 2102 гривні. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, а також відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту. 25 січня 2021 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що 05 вересня 2014 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Цей договір укладений сторонами шляхом підписання відповідачем і представником банку 05 вересня 2014 року анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (арк. спр. 19), за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідач засвідчив, що він ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») (арк. спр. 20) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ (арк. спр. 21-47). Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (арк. спр. 18), [PERSON] за підписаним кредитним договором (договір б/н) 31 жовтня 2014 року було надано кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до січня 2016 року, 31 грудня 2015 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до березня 2018 року, 19 липня 2017 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до травня 2021 року. З даних довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) (арк. спр. 17) встановлено наступну зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] : 31 жовтня 2014 року - старт карткового рахунку № [NUMBER] ; 07 лютого 2015 року - встановлення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 0,00 гривень.; 31 грудня 2015 року - зменшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 0,00 гривень; 05 липня 2017 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 5000 гривень; 06 листопада 2017 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 36 000 гривень; 09 січня 2018 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 44 000 гривень; 07 лютого 2018 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 49 000 гривень; 05 березня 2018 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 50 000 гривень; 04 грудня 2018 року - зменшення кредитного ліміту, кредитний ліміт 0,00 гривень. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується в тому числі і випискою по рахунку, з якої убачається, що відповідач користувався кредитними коштами та періодично здійснював його погашення (арк. спр. 13-16). Із наведеного у позовній заяві розрахунку та долученого до такої розрахунків (арк. спр. 7-12) судом установлено, що позивач визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 03 серпня 2020 року у розмірі 172 543 гривні 92 копійок, куди включено: 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 103 385 гривень 71 копійка заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 00,0 гривень заборгованість за простроченими відсотками, 36 126 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, 33 031 гривня 85 копійок нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з даним позовом, скористався наданим законом правом кредитодавця на власний розсуд вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 139 512 гривень 07 копійок, куди включено: 103 385 гривень 71 копійка заборгованість за кредитом; 36 126 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 05 вересня 2014 року розмір кредиту (кредитного ліміту), процентна ставка не зазначена, відсутні умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги на стягнення боргу та складових його повної вартості, зокрема простроченого тіла кредиту та відсотків згідно статті 625 ЦК України, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором від 05 вересня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати відсотків у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання. Тому відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Банком не заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів), при цьому останній просить стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в сумі 36 126 гривень 36 копійок. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України. Верховний Суд України у Постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування. Як убачається з даних довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (арк. спр. 18), відповідачу за кредитним договором було надано декілька кредитних карток, зокрема 19 липня 2017 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до травня 2021 року. Отже, строк кредитування за даним кредитним договором закінчується у травні 2021 року, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в жовтні 2020 року звернувся до суду з позовом до спливу строку кредитування. З огляду на зазначені встановлені обставини, на переконання суду, у позивача не було підстав до спливу даного строку нараховувати відсотки на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України за період із 01 жовтня 2019 року по 03 серпня 2020 року, а застосування при розрахунку процентної ставки на рівні 84% на прострочений кредит із посиланням на положення статті 625 ЦК України суперечить змісту самої норми, яка передбачає лише три проценти річних від простроченої суми. Отже, банк безпідставно до закінчення строку кредитування нарахував 36 126 гривень 36 копійок, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України, а тому відсутні підстави для задоволення цих вимог. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи, відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг зв`язку, а також повертав використані ним кредитні кошти. З наданого банком розрахунку (арк. спр. 7-12), виписки за договором (арк. спр. 13-16) убачається, що у період з 10 липня 2017 року по 21 грудня 2018 року [PERSON] користувався кредитними коштами і загальна сума витрачених коштів за вказаний період становить 118 203 гривні 71 копійка (колонка 3 розрахунку). У період з 21 липня 2017 року по 26 лютого 2019 року відповідач повернув банку 80 896 гривень 94 копійки (колонка 21 розрахунку). За вказаних обставин, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Така сума виводиться судом, як різниця між використаними та погашеними відповідачем коштами, що становить 37 306 гривень 77 копійок. При цьому, суд не бере до уваги інші нараховані банком складові заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитними коштами та пеню, на погашення яких банком спрямовувались внесені відповідачем на картку кошти, або які були погашені банком шляхом автоматизованого списання, оскільки погоджених шляхом підписання договору умов про їх нарахування, а також згоди відповідачем на автоматичне списання матеріали справи не містять. З огляду на означене, суд прийшов переконання, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів в розмірі 37 306 гривень 77 копійок. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 562 гривні 07 копійок судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог (26,74%).

Outcome: partial