Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У жовтні 2016 року до Дарницького районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 24.10.2016 передано судді Леонтюк Л.К. 02.02.2017 відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якій з урахуванням зміни предмета позову, просила визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 200) (в літ А) загальною площею 106,10 кв.м., що за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 31581517 та нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 201) (в літ А) загальною площею 69,20 кв.м., що за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 31677727. Ухвалою судді Леонтюк Л.К. зустрічний позов прийнято до розгляду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Зустрічний позов обґрунтовано наступним: 3 21.07.2007 по 28.03.2016 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого [PERSON] придбала за особисті кошти майно, що є предметом позову. Щодо квартири [ADDRESS] : [PERSON] стверджує, що придбала дане майно до шлюбу за свої власні кошти, що підтверджується наступними доказами:у червні 2007 року, до реєстрації шлюбу, [PERSON] з метою придбання житла, інвестувала свої власні кошти у сумі 444 289,53 грн в будівництво житлового будинку у м. Києві, місце розташування об`єкту: Осокорки-6, що підтверджується Свідоцтвом про участь у ФФБ виду А за програмою ТОВ «Ковальська Інвест». В подальшому, 23 серпня 2007 року, до реєстрації шлюбу, [PERSON] оформила іпотечний кредит на суму 302 029, 59 грн, про що підписала договір між нею та АКБ «Аркада» № 54285, та провела повний розрахунок за недобудовану квартиру. В рахунок забезпечення по кредиту, [PERSON] були передані в іпотеку майнові права на недобудоване житло. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 23 вересня 2007 року, тобто після придбання [PERSON] майнових прав на житло. Свідоцтво про право власності, на яке посилається [PERSON] , не свідчить про його участь у придбанні спірної квартири, а вказує на дату державної реєстрації прав [PERSON] , які вона набула, ще до оформлення шлюбу. В даній справі не є юридично обґрунтованим пов`язувати момент реєстрації права з моментом його набуття, оскільки кошти були вкладені в будівництво, і можливість державної реєстрації прав виникла лише після здачі забудовником об`єкту в експлуатацію. Враховуючи, що майнові права на житло були придбані [PERSON] до шлюбу на підставі Договору купівлі майнових прав, та оплата за майбутнє новостворене майно проводилась у розмірі 60% від вартості квартири - власними коштами [PERSON] , а решта 40% вартості була сплачена Акціонерним комерційним банком «Аркада» на підставі Договору про іпотечне кредитування, підстав для поділу квартири як об`єкта спільної сумісної власності немає. Щодо нежитлових приміщень: на даний час за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові приміщення № 1,2, балкон 30% (групи приміщень № 200) - творча майстерня, загальною площею 106,10 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та приміщення № 1,2, балкон 30% (групи приміщень № 201) - творча майстерня, загальною площею 69,20 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно купувалось для ведення бізнесу Позивачки та використовується як офісне приміщення для підприємницької діяльності. Вказане майно є особистою приватною власністю [PERSON] так, як купувалось за особисті кошти [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.11.2018 дану справу передано судді Заставенко М.О. з підстав закінчення терміну повноважень судді Леонтюк Л.К., 18.01.2019 суддею Заставенко М.О. прийнято дану цивільну справу до свого провадження, призначено підготовче засідання. 31.05.2021 [PERSON] подано заяву про відмову від позову, яка прийнята судом, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя закрито. У підготовчому засіданні 07.07.2021 представник [PERSON] - адвокат Боряк Г.Ю. підтримала заяву про зміну предмету зустрічного позову. Представником [PERSON] - адвокатом Герасимик Б.В., заявлено, що [PERSON] беззаперечно визнає позовні вимоги [PERSON] . Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи заявлення [PERSON] про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами проведення підготовчого засідання. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ч. 2, ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. У постанові Кабінету Міністрів України N868 від 17.10.2013 вказано, що договори купівлі-продажу майнових прав визнаються одними з документів, що підтверджують придбання у власність особою закріпленого за ним об`єкта будівництва та на підставі яких, реєструється право власності. Згідно зі ст. 190 ЦК України, майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З цього слідує, що майнові права можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності у разі їх набуття одним з подружжя в період шлюбу. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 грудня 2016 року у справі 6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Враховуючи, що майнові права на житло були придбані [PERSON] до шлюбу на підставі Договору купівлі майнових прав, та оплата за майбутнє новостворене майно проводилась у розмірі 60% від вартості квартири - власними коштами [PERSON] , а решта 40% вартості була сплачена Акціонерним комерційним банком «Аркада» на підставі Договору про іпотечне кредитування, а також той факт, що [PERSON] визнано вимоги [PERSON] про визнання права особистої приватної власності як на квартиру за адресою [ADDRESS] , так і на нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 200) (в літ А) загальною площею 106,10 кв.м., що за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 31581517 та нежилі приміщення №1,2 балком 30% (групи приміщень 201) (в літ А) загальною площею 69,20 кв.м., що за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 31677727, що також підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] про визнання особистої приватної власності на майно підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% сплаченого судового збору, а решта - поверненню з державного бюджету.

Outcome: approved