Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, у якому просила, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.11.2016, стягнути з останнього 1/3 частину коштів за сплачені послуги з газопостачання та опалення, якими вони користуються, проживаючи за адресою: [ADDRESS], за період з лютого 2013 року по жовтень 2016 у сумі 3987,22 грн. /а. с. 101/. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказала, що за вказаною адресою зареєстрованими є п'ять осіб, але вона одна сплачує за газопостачання та опалення. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили задовольнити у повному обсязі. Належним чином повідомлений про час, дату, місце судового розгляду відповідач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечуючи проти задоволення позовних вимог /а. с. 93/. [PERSON] - третя особа у справі у судове засідання не з'явилася, повідомлена про судове засідання належним чином, проте заяви або клопотання не подала до суду, про причини неявки не повідомила. Суд, заслухавши обґрунтування позивача та його представника, взявши до уваги покази свідків, допитаних у судовому засіданні, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляд на наступні встановлені обставини. Судовим розглядом встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], мати позивача [PERSON], які займають відокремлену частину будинку, відповідач [PERSON], мати відповідача [PERSON], малолітній син відповідача [PERSON], які займають житлову площу 1/6 частини будинку, що підтверджується довідками Форми № 3 /а. с .15, 16/. Згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2011 у справі 2-1549/2011, якою затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], право власності на 1/6 частини будинку [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] /а. с. 9/. Факт сплати постачальнику природного газу коштів за користування наданими ним послугами з газопостачання та опалення за адресою: [ADDRESS], підтверджується рахунками ПАТ «Київгаз» про сплату за газ через особовий рахунок № [NUMBER] з відміткою АТ «Ощадбанк по м. Києву та області» про отримання платежу та наданим ПАТ «Київгаз» переліком оплат /а. с. 24-40, 41/. Допитана у якості свідка [PERSON] показала суду, що відповідач ніколи не платив за комунальні послуги та утримував будинок, у якому проживає він та його мати. Система газопостачання єдина на весь будинок, позивач просила відповідача спільно сплачувати за газ, але він відмовлявся, гроші він не надавав за опалення. Свідок [PERSON] надала суду покази, що вона та позивач самостійно оплачують за газ та всі інші комунальні послуги, за що відповідач ніколи не сплачував, не давав їй грошові кошти на сплату і ніколи їх не пропонував. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. 16.08.2016 до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності, а саме відповідач вказав, що розрахунок заявлених до стягнення коштів може бути взятий лише за період з 01.04.2013 по 01.02.2016 /а. с. 62/. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З огляду на те, що встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок власника сплачувати за користування послугами щомісячними платежами й встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право вважається порушеним з моменту недотримання порушником зобов'язання строку сплати, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його сплати. Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного із платежів (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-331цс15). У даному випадку, заява відповідача узгоджується з положеннями ст. 261 ЦПК України та правовою позицією Верховного суду України частково, оскільки з позовом до суду позивач [PERSON] звернулася 01.04.2016, відтак трирічний строк, протягом якого могла бути пред'явлена вимога про стягнення коштів за вказані місяці, сплив, однак період за який не завершився строк для звернення до суду не обмежується лютим місяцем 2016 року. Позивач скористалася своїм правом на збільшення позовних вимог у зв'язку із подальшою сплатою грошових коштів за спожиті послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За частиною 4 вказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, у зв'язку із поданою відповідачем заявою про застосування строків позовної давності, у частині вимог позову про стягнення коштів за сплату наданих послуг газопостачання та опалення за період лютого 2013 року та березня 2013 року, суд відмовляє у її задоволенні. Суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню позов стосовно стягнення 1/3 частини сплачених коштів за решту періоду, а саме з квітня 2013 року по жовтень 2016 року. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися його доводи, натомість вони спростовуються встановленими судом обставинами.

Outcome: partial