Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт на частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], накладений на підставі постанови від 21 червня 2012 року старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що за ним на праві власності в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстрована 1/3 частина квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на житло від 11 лютого 2000 року, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради та договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 01 листопада 2006 року, укладеного між позивачкою, [PERSON] та [PERSON] та посвідченим державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В. На підставі спадкового договору від 13 грудня 2006 року від [PERSON] до [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, перейшло право власності на належну йому 1/3 частину квартири, на підставі договору дарування від 13 грудня 2006 року вона передала [PERSON] право власності на належну їй 1/3 частину квартири, договір посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В. Право власності ні за спадковим договором, ні за договором дарування [PERSON] не зареєстрував. [INFO] року [PERSON] помер, вона є його спадкоємцем, при оформленні спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Алтуніної Т.П. з питання оформлення спадщини, при отриманні довідки в Харківському міському бюро технічної інвентаризації у лютому 2017 року їй стало відомо, що на частину квартири, зареєстровану за [PERSON], накладений арешт відповідно до постанови старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області від 21.06.2012 року, через що вона не має можливості оформити спадщину після [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, зазначила, що наявний арешт на спадкове майно робить неможливим реалізувати право позивачки на оформлення спадщини після смерті [PERSON], підстав для збереження арешту на частину квартири, належної [PERSON], немає, так як в ході досудового слідства для можливої конфіскації майна за вироком суду накладений арешт на належну йому квартиру, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова [PERSON] призначено покарання без конфіскації майна. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала з інших підстав, вважає, що ГУ ДФС не повинна бути відповідачем по справі, так як орган ДФС виступає відповідачем за справами інших категорій. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Як встановлено судом свідоцтвом про право власності на житло від 11 лютого 2000 року ЦПДЖФ реєстраційний [NUMBER] посвідчено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] / а. с. 7/. 01 листопада 2006 року співвласниками квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладений договір про визначення часток у спільній сумісній власності, який посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В., з п. 3 якого вбачається, що сторони за договором, [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлюють, що квартира [ADDRESS] належить ним в рівних частках кожному, тобто по 1/3 частці квартири на підставі ст. 372 Цивільного кодексу України / а. с. 9-10/. 13 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] укладений спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В., відповідно до п. 12 якого право власності на належну відчужувачу 1/3 частину квартири [ADDRESS] виникає відповідно ст.ст. 334 та 1302 ЦК України / а. с. 11-12/. 13 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування належної [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В. Право власності на 1/3 частину квартири за договором дарування за [PERSON] не зареєстровано / а. с. 13/. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2017 року, виданої для подання приватному нотаріусу ХМНО Алтуніній Т.П. , зазначена інформація про власників станом на 31.12.2012 р. згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП «Харківське МіськБТІ», на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.2000, виданого УКМ та П ВПДЖФ та договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 01.11.2006, посвідченого 1-ю ХДНК, р. [NUMBER] , на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частці квартири [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] / а. с. 25/. До матеріалів інвентаризаційної справи додано постанову старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області від 21.06.2012, згідно якої накладено арешт на частину квартири, що належить [PERSON], [INFO] в рамках кримінальної справи № 57120275, порушеної у відношенні [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України / а. с. 14/. До матеріалів інвентаризаційної справи додано: - ксерокопія спадкового договору від 13.12.2006, посвідченого 1-ю ХДНК, р. № 2-4593, згідно якого 1/3 частина квартири перейшла від [PERSON] до [PERSON]; - ксерокопія договору дарування від 13.12.2006, посвідченого 1-ю ХДНК, р. № 2-4597, згідно якого 1/3 частина квартири перейшла від [PERSON] до [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає як підставу для державної реєстрації прав в тому числі договори, укладені в порядку, встановленому законом. Право власності за спадковим договором від 13 грудня 2006 року після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири та за договором дарування від 13 грудня 2006 року на 1/3 частину квартири за [PERSON] не зареєстровано. На праві власності за [PERSON] зареєстрована 1/3 частина квартири [ADDRESS] [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 307 КК України, в ході досудового слідства постановою від 21 червня 2012 року старшим слідчим СВ ДУВДС України в Харківській області Канивець Т.О., з метою виконання вироку в частині конфіскації майна, був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві спільної власності [PERSON] [PERSON] був засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.11.2012 року за ст. 307 ч. 2 КК України, йому призначено покарання з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому випробувальний строк на 2 роки, якщо впродовж встановленого судом випробувального строку він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2013 року апеляція прокурора залишена без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2012 року без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2013 року касаційна скарга прокурора залишена без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 1 листопада 2012 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2013 року щодо [PERSON] - без зміни. [INFO] року [PERSON] помер / а. с. 6/. На момент смерті [PERSON] позивач мешкала разом з останнім, що вбачається з ксерокопії її паспорту щодо реєстрації в квартирі. [PERSON] за оформленням спадщини звернулася до приватного нотаріуса ХМНО, що вбачається з довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 03 лютого 2017 року. Щодо вимог про звільнення майна з-під арешту поширюється передбачений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності - три роки. Перебіг цього строку відповідно до вимог ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто про арешт свого майна. Позивачем зазначено та не заперечується відповідачем, що позивачка довідалася про арешт майна у лютому 2017 року після отримання довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 03 лютого 2017 року. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 та п. 1 ч. 3 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про знаття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України, ч. 3: позови про зняття арешту з майна можуть бути пред'явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Позови про зняття арешту з майна можуть бути пред'явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правові підстави для збереження арешту на квартиру, належну [PERSON] натепер відсутні. Крім того, наявність арешту майна позбавляє позивач можливості реалізувати права на оформлення спадщини після померлого сина [PERSON]

Outcome: approved