Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 10 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір грошової позики №10/06, згідно умов якого останній отримав позику у розмірі 150000 грн. Кінцевий термін повернення грошових коштів за договором позики - 31 грудня 2016 року. Факт передачі грошей відповідачу підтверджується розпискою відповідача від 10 червня 2016 року. Таким чином, позивач в повному обсязі виконав свої обов'язки за договором. Однак, відповідач ані в строк, встановлений сторонами у договорі позики, ані на момент пред'явлення первісного позову, зобов'язання по сплаті заборгованості за договором позики не виконував. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач [PERSON] частково повернув грошові кошти у розмірі 140000 грн. З цих підстав, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 10000 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги уточнив та у випадку неявки відповідача в судове засідання просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 10 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір грошової позики №10/06, згідно умов якого останній отримав позику у розмірі 150000 грн. строком до 31 грудня 2016 року. Позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 150000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів за договором позики №10/06 від 10 червня 2016 року. Як вбачається із заяви представника позивача, [PERSON] частково виконав зобов'язання по сплати заборгованості за договором позики, сплативши позивачу 140000 грн. Отже, заборгованість [PERSON] за договором позики №10/06 від 10 червня 2016 року складає 10000 грн. Розмір заборгованості за договором позики підтверджується наданою заявою представника позивача. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на зазначене, суд вважає встановленим, що позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої представник позивача відмовився від стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved