Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 18.12.2014 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було винесено Заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 65228, 04 грн. та судові витрати в розмірі 652,28 грн.. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.04.2016 року Заочне рішення Фастівським міськрайонним судом Київської області від 18.12.2014 року було залишено без змін. Між тим, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.06.2017 року Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2014 року та Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14.04.2016 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 07.07.2017 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що між Банком та [PERSON], 18.04.2006 р. був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач своїх зобовязань не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.09.2014 року складає 65228,04 грн.. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Зазначив, що позов подано в межах визначеного законом строку. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, представник відповідача суду пояснила, що відповідач у квітні 2006 року дійсно отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., однак виплатити його повністю не змогла. Між тим, зазначила, що сторона позивача знала про порушення його прав зі сторони [PERSON], однак за захистом свого порушеного права звернулася лише у жовтні 2014 року, пропустивши строк позовної давності. Разом з тим, представник відповідача зазначила, що списання банком грошових коштів із зарплатної картки відповідачки, не може свідчити про вчинення нею дій, що свідчать про визнання останньою свого боргу і є підставою для переривання строку позовної давності. Окрім того, просили суд застосувати до даного позову строк позовної давності, оскільки він поданий з пропуском строку визначеного ЦПК України. Як вбачається із заяви про застосування позовної давності, поданої відповідачем до суду, то остання вважає, що позивач попустив строк звернення до суду, а одностороннє списання коштів зі сторони позивача з її карткового рахунку відбувалися поза межами строку позовної давності та не може свідчити, що нею вчинялися будь-з-які дії на виконання умов договору після 2009 року. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, дійшов наступних висновків. Так, 18.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким банк видав відповідачці кредит у сумі 15000,00 грн. зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 30,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. При підписанні заяви від 18.04.2006 року відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання батьківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином вказана заява відповідає ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договір приєднання є договір, умови якої встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Разом з тим, із заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг від 18 квітня 2006 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що у зазначеній заяві передбачений термін картки «Універсальна», а саме 05/09, тобто до 31 травня 2009 року. Звертаючись до суду з даним позовом, сторона позивача посилається на те, що Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до вказаного вище Кредитного договору. Однак, відповідач порушила умови договору і станом на 30 вересня 2014 року становить 65228,04 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 14615,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 47030,65 грн.; а також штрафи: штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3082,29 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості за договором (а.с.5-7). Так, відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом зазначених норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). При отриманні кредиту у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає стоку дії картки. У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Оскільки позивачем не надано доказів наявності письмового договору щодо збільшення позовної давності, суд вважає, що позовна давність у цьому випадку становить три роки. Відповідач в судовому засіданні суду пояснила, що протягом терміну дії платіжної картки, а саме 2009 року вона не виконала взятих на себе зобовязань за вказаним договором внаслідок чого в неї перед позивачем виникла заборгованість. Між тим, зазначила, що після закінчення терміну дії платіжної картки, а саме після травня 2009 року, вона не зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» за продовженням строку дії платіжної картки, а тому позивач починаючи з червня 2009 року мав право звернення до суду з вказаним позовом. Разом з тим, сторона позивача в судовому засіданні посилалася на те, що факт списання із Зарплатної картки відповідача грошових коштів на погашення кредиту не може свідчити про вчинення [PERSON] дій щодо погашення кредиту. Більш того, вказані обставини, представником позивача в судовому засіданні спростованими не були. Окрім того, позивачем не заявлене клопотання про поновлення та визнання поважними причини пропуску строків позовної давності. Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України), а тому в зв'язку зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позивач звернувся до суду 30 жовтня 2014 року, про що свідчить вхідний штам кореспонденції, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняла будь-які дії на виконання умов кредитного договору б/н від 18.04.2006 року, після 2009 року. Більш того, грошові кошти, які були списані банком із іншого карткового рахунку відповідача та скеровані на погашення заборгованості за вищевказаним договором, не можуть свідчити про вчинення відповідачкою дій, що свідчать про визнання останньою боргу або іншого обовязку і є підставою для переривання строку позовної давності. За таких обставин, повно та об'єктивно з'ясувавши фактичні обставини даної справи, надавши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, про наявність об'єктивних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову в зв'язку зі спливом строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі - відповідачем.

Outcome: dismissed