Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із даним позовом, в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрованого у реєстрі № 763 позивачам у рівних частинах на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Серед осіб зареєстрованих у квартирі значаться: [PERSON] та [PERSON] які за місце реєстрації не проживають, створюють позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. З підстав визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком позивачі змушені звернутися до суду. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, 27 січня 2021 року подали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій вказали, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомленні. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрованим у реєстрі № 763, [PERSON] та [PERSON] придбали у акціонерного товариства «Альфа-Банк» у рівних частинах кожний квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.2 договору купівлі-продажу квартири майно належить продавцю на підставі дублікату іпотечного договору № 030.29-50/244-С, виданого 09 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого за № 957. 27 серпня 2020 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк», [PERSON] та [PERSON] підписано акт приймання-передачі. Відповідно до довідки, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області № 06-11/25-12 від липня 2020 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Інформацією щодо їх дієздатності відділ не володіє. З довідок, наданих відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області на запит суду від 20 жовтня 2020 року № 06-11/3855 та № 06-11/3854 вбачається, що відповідачі значаться зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] . Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (стаття 346 ЦК України ). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (частина перша статті 346 ЦК України), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. На момент набуття позивачами права власності на спірну квартиру відповідачі значилися у ній зареєстрованими. Аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що із припиненням права власності особи (власника) на нерухоме майно втрачається і право користування цим жилим приміщенням у осіб, які за його згоди мали право користуватися вказаним житловим приміщенням. На момент набуття позивачами права власності на спірну квартиру відповідачі значилися у ній зареєстрованими, разом з тим з підстав зміни власника, останні втратили право користування житловим приміщенням. Тобто, право відповідачів користуватися житловим приміщенням є похідним від права власності на квартиру, при цьому припинення права власності особи на квартиру припиняє і право інших осіб, які зареєстровані в цій квартирі та користуватися житловим приміщенням. Реєстрація відповідачів у спірній квартирі порушує право позивачів на володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, так як він є обґрунтованим та доведеним. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідачів на користь позивача [PERSON] (фактично понесла витрати по сплаті судового збору) підлягає судовий збір у розмірі - по 420 грн. 80 коп. з кожного, а також стягненню із відповідачів на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 1 261 грн. 20 коп.

Outcome: approved