Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У жовтні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем має спільну дитину [PERSON], [INFO], тривалий час позивач працювала за кордоном, а син на цей час жив з батьком. Після повернення в Україну виявилось, що змінено замки на вхідній двері квартири, де мешкала вона до виїзду, більш того, позивач дізналася, що було винесено заочне рішення про стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини, але навіть побачити їй дитину відповідач не дає. 07.06.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання спільного сина [PERSON], 01.04.2013 . Відповідач фактично не дає позивачу реалізувати право як матері брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини, що суперечить положенням Сімейного кодексу України. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні обставини позову визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради надала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 01/21-1925 від 07 грудня 2017 року, яким встановлено спосіб участі позивача в якості матері у вихованні дитини, та спілкування з ними: під час перебування матері в Україні щотижня з 17.00 пятниці до 17.00 неділі за місцем проживання матері та безперешкодне спілкування матері із сином у телефонному режимі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Стаття 27 Конвенції визначає, що держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 цієї Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.. Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.151 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 СК України визначає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-ЖД № 532276 від 12.10.2017 р. (а.с. 6) Тривалий час позивач [PERSON] працювала за кордоном, а син [PERSON], [INFO] на цей час жив з батьком. Після повернення в Україну виявилось, що змінено замки на вхідній двері квартири, де мешкала Позивач до виїзду та ухвалено Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області заочне рішення, яким з неї стягнуто аліменти на користь Відповідача на утримання спільного сина. (а.с. 7) За змістом ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На підставі вищевикладеного та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за № 01/21-1925 від 07.12.2017 року суд дійшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, підлягає задоволенню. У судовому засіданні представник позивача відмовився від позовних вимог в частині стягнення судових витрат з відповідача [PERSON]І на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved