Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до приватного підприємства «ЛАЄНІНДУСТРІ», за участю третьої особи: товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЄКСВОРД» про визнання договорів № 003309 від 15.10.2014 року та № 003309 від 21.10.2014 року недійсними. Позовні вимоги мотивовані тим, що договори № 003309 від 15.10.2014 року та № 003309 від 21.10.2014 року були укладені позивачем під впливом обману з метою надання третьою особою позикових коштів, які так і не були надані. У в'язку із чим, вказані договори мають бути визнані судом недійсними, а кошти сплачені за ними повернуті позивачу у подвійному розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 230 ЦК України. Посилаючись на викладене просила суд визнати договори № 003309 від 15.10.2014 року та № 003309 від 21.10.2014 року, укладені з позивачем недійсними та стягнути з відповідача сплачені грошові кошти у подвійному розмірі 21000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судове засіданні представники відповідача та третьої особи не з'явились, судом вживались заходи для їх належного повідомлення про дату та час судових засідань у справі. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.10.2014 року між [PERSON] (за договором - Замовник) та Приватним підприємством «Лаєніндустрі» (за договором - Виконавець) було укладено договір № 003309, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги з пошуку інформації (п. 1.1. договору). (а.с. 10). Згідно з умовами п. 2.1. договору вартість плати за надання послуг Виконавця погоджена сторонами і складає 5500,00 грн. Відповідно до п. 5.2. договору, він набуває юридичної сили з моменту підписання його Сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. Згідно із квитанцією № ПН110 від 15.10.2014 року позивач здійснив оплату послуг по договору в сумі 5500,00 грн. (а.с. 11). 15.10.2014 року сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 5500,00 грн. (а.с. 12). 21.10.2014 року між [PERSON] (за договором - Замовник) та Приватним підприємством «Лаєніндустрі» (за договором - Виконавець) було укладено договір № 003309, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги з пошуку інформації (п. 1.1. договору). (а.с. 13). Згідно з умовами п. 2.1. договору вартість плати за надання послуг Виконавця погоджена сторонами і складає 5500,00 грн. Відповідно до п. 5.2. договору, він набуває юридичної сили з моменту підписання його Сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. Згідно із квитанцією № ПН1321 від 21.10.2014 року позивач здійснив оплату послуг по договору в сумі 5500,00 грн. (а.с. 14). 21.10.2014 року сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 5500,00 грн. (а.с. 15). За умовами пунктів 6.1. укладених договорів, які за своєю суттю є ідентичними, Сторони гарантували одна одній, що діють не під спливом тяжкої обставини, помилки чи обману, без будь-якого психічного чи фізичного впливу, насильства, розуміючи значення цього договору, його предмету, істотних умов, свої права та обов'язки по ньому, підтверджують дійсність своїх намірів при його укладенні та те, що цей Договір не носить характеру мнимої чи удаваної угод і спрямований на реальне настання відповідних наслідків, що засвідчують своїми підписами під текстом даного Договору. Відповідно до п.п. 19 та 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В матеріалах справи також міститься договір № 003309, укладений між ТОВ «Лексворд» (за договором - Товариство) та [PERSON] (за договором - Учасник), проте його умовами не передбачено укладення угод із третьою особою для отримання Учасником позикових коштів (а.с. 7). За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, як і не доведено самого факту обману щодо необхідності укладення спірних договорів. Навпаки, умовами спірних договорів передбачено порядок їх укладення без примусу та обману, а також порядок їх виконання, що було здійснено обома сторонами. Умовами спірних договорів передбачено надання відповідачем позивачу інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації, які були оплачені позивачем та прийняті на підставі підписаних актів наданих послуг. Таким чином вимоги позивача про те, що договори № 003309 від 15.10.2014 року та № 003309 від 21.10.2014 року були укладені позивачем під впливом обману з метою надання третьою особою позикових коштів, які так і не були надані, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У зв'язку із тим, що у задоволенні вимог в частині визнання договорів недійсними судом відмовлено, то і у стягненні з відповідача сплачених грошових коштів у подвійному розмірі в сумі 21000,00 грн. слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed