Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 07.10.2007 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. 11.04.2011 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області відповідача зобов'язано до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], які відповідач сплачує нерегулярно, тому на день подання позову до суду заборгованість останнього зі сплати аліментів становить більше 3000 грн. Сторони проживають окремо з 2010 року. З цього часу відповідач дочку не провідує, хоча позивач перешкод у цьому йому не чинить. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, матеріально не допомагає, не вітає дочку з днем народження, не вітає її зі святами. Відповідач в нотаріальній конторі оформив заяву, згідно з якою надав їй дозвіл на вивіз дитини за кордон терміном на 6 місяців. Позивач поїхала в с. Акулово Одінцовського району Московської області, де вийшла заміж за [PERSON]. 29.03.2014 року закінчився строк перебування дочки за кордоном, тому позивач приїхала у м. Червоноград, щоб відповідач знову оформив дозвіл на вивіз дитини за кордон, однак у такому останній їй відмовив. Вважає, що є усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на те, що протягом останніх трьох років останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Пояснила, що відповідач, будучи у зареєстрованому з позивачем шлюбі, зловживав спиртними напоями, надавав перевагу друзям, у присутності дитини влаштовував сварки з позивачем. На даний час у дитини є інша сім'я. Відповідач не має зв'язку зі своєю дитиною, не цікавиться нею, не піклується про неї. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просять відмовити у його задоволенні. Відповідач пояснив, що коли працював на шахті, сплачував регулярно аліменти. Після звільнення з шахти почав затримувати виплату аліментів. З 13.06.2014 року працевлаштований. Вони з позивачем проживають окремо з 2010 року. На даний час він працює в Київській області, дочку відвідує, коли знаходиться в м. Червонограді. Він має можливість та бажання виконувати свої батьківські обов'язки, однак позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, на телефонні дзвінки не відповідає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що після народження дочки сторін - [PERSON], останні проживали у матері позивача. Коли дитина підросла, переїхали. Відповідач наносив побої позивачу, внаслідок яких в останньої були синці. На той час відповідач не працював, зловживав спиртними напоями, за дитиною не доглядав. Після розлучення він близько п'яти разів на місяць приходив до дитини, однак коли приходив, то з пляшкою пива. Відповідач своїх батьківських обов'язків не виконував, аліменти не сплачував, до дитини на свята у садочок не приходив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, не працював, тому жодних коштів додому не приносив. З дитиною не спілкувався. Після розлучення він приходив до дитини приблизно п'ять разів на місяць, при собі мав пиво. Аліментів на дитину не сплачував. Дитина не має бажання спілкуватися з відповідачем. Одного разу запитала дитину про свого тата, на що вона їй відповіла, що хоче тата, однак не [PERSON] (відповідача). Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів позивача знає, що відповідач її бив, до дитини на даний час не приходить. Вона не бачила, щоб відповідач приносив дитині подарунки, гроші. До дитини приходить в стані алкогольного сп'яніння, тому позивач не дозволяла йому в такому стані підходити до дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю позивача. За час шлюбу з її дочкою відповідач не працював, з роботи його звільнили за прогули, останній надавав перевагу своїм друзям та спиртним напоям, замість сім'ї, часто бив її дочку. Після розлучення приходив до дитини п'яний, дитина сказала, що не любить тата, бо він приходить п'яний. На даний час позивач з дочкою проживають в Московській області, позивач вийшла заміж, дочка називає вітчима татом. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Прокурор, посилаючись на висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області Грицишин М.М. подала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 25.09.2014 року № 164 п. 9 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] - підтримує. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши висновок органу опіки та піклування, з'ясувавши думку прокурора про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2007 року. Від подружнього життя у них є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.04.2011 року шлюб між сторонами у справі розірвано, дочку [PERSON], [INFO], вирішено залишити на вихованні у матері - [PERSON]. Згідно з рішенням органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 25.09.2014 року № 164 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] є недоцільним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому п. 16 своєї постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи видно, що відповідач сплачує аліменти на утримання своєї дочки [PERSON], бажає бачитися з нею та брати участь у її вихованні. Усі свідки у судовому засіданні підтвердили, що відповідач після розірвання шлюбу з позивачем навідував їхню дитину. З наведеного та висновку органу опіки та піклування, викладеного у рішенні Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 25.09.2014 року № 164, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки [PERSON] протягом 2010-2013 років. Доводи позивача та її представника щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків не підтверджені допустимими доказами, ґрунтуються лише на власному суб'єктивному баченні форм та способів їх виконання, тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Твердження свідків про те, що відповідач у присутності дитини наносив тілесні ушкодження позивачеві, вчиняв сварку з останньою, чи приходив до дитини, маючи при собі пляшку пива, навіть за умови їх доведення, на думку суду, не свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки. Судом ураховано й те, що, незважаючи на закінчення на даний час строку дії наданого відповідачем нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дочки за кордон, дитина продовжує проживати у Російській Федерації разом зі своєю матір'ю та її новим чоловіком. Жодних доказів неможливості повернення дочки в Україну у зв'язку із закінченням строку дії дозволу на виїзд позивачем суду не подано. Тому суд дійшов висновку про перешкоджання позивачем відповідачеві у гарантованих йому правах безперешкодно спілкуватися з дитиною й тим самим особисто виховувати її (ст.ст. 151, 153 СК України). Як видно зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні, позивач має на меті позбавити відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON] лише з тим, щоб у подальшому не просити у відповідача дозволу на оформлення заяви-дозволу на перебування дочки за кордоном та щоб її міг усиновити новий чоловік позивача - Верещагін Олександр, оскільки у них утворилася дружня сім'я. Зазначені мотиви та мета пред'явлення позову, на думку суду, не узгоджуються із роз'ясненнями, що містяться у п. 15 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3, згідно з якими позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed