Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який було уточнено в ході розгляду справи, до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 102 716 грн. В позові зазначила, що 06 червня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсьонської області, Стребковою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 323. За умовам вказаного договору, позивач передав відповідачу 100 000 грн., які останній зобов'язався повернути в строк до 15.08.2014 року частинами, а саме: грошові кошти в розмірі 50 000 грн. до 15.07.2014 року, а іншу частину в розмірі 50 000 грн. до 15.08.2014 року. Свої зобов'язання [PERSON] виконала частково, повернувши позивачу грошові кошти 07.08.2014 року у розмірі 30 000 грн., та 03.09.2014 року у розмірі 5 000 грн. іншу частину боргу не повернула. В зв'язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 65 000 грн., 3% річних в розмірі 1966 грн. та інфляційні втрати в розмірі 35 750 грн., що відповідно передбачено п. 4 зазначеного договору, а крім того стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, просила у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що договір позики від 06.06.2014 року укладений між нею та позивачкою є удаваним правочином, фактичної передачі грошей не відбулось. Метою укладання договору було забезпечення сплати орендної плати за базу відпочинку, на якій [PERSON] здійснювала свою підприємницьку діяльність, в підтвердження чого надала відповідні документи (а.с. 51-102). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], які відповідно є донькою та чоловіком відповідача, підтвердили пояснення відповідача, про удаваність правочину та також зазначили, що гроші за договором не передавались, а договір укладався в якості страховки по договору оренди бази відпочинку Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами дійсно було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсьонської області, Стребковою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 323, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення 15.08.2014. (а.с. 7-8) Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наданий суду розрахунок обґрунтовано підтверджує зазначену позивачем заборгованість в розмірі 102 716 грн., яка складається з: суми основного боргу - 65 000 грн., 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання - 1966 грн., інфляційних витрат - 35 750 грн. (а.с.108-110) З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підтверджуються належними та допустимими доказами. Що стосується, доводів відповідача про те, що вказаний правочин є удаваним, що відповідно також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], слід зазначити, що за клопотанням відповідача провадження у справі було зупинено до розгляду Генічеським районним судом Херсонської області справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним правочином, відповідачу була надана можливість оспорити вказаний договір в судовому порядку. Однак як вбачається з ухвали Генічеського районного суду Херсонської області від 21.09.2016 року вказаний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним правочином залишено без розгляду за заявою позивача. Згідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що договір позики відповідає вимогам Закону, та його недійсність судом не встановлена, суд приходить до висновку, про те, що договір підлягає виконанню сторонами. Що стосується показів свідків [PERSON] та [PERSON], слід зазначити, що суд критично ставиться до вказаних показів, оскільки вказані свідки є рідними донькою та чоловіком відповідачки, та мешкають з нею однією сім'ю, мають спільний побут, а відтак зацікавлені у вирішенні справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору (а.с. 1, 111). На підставі вище викладеного,

Outcome: approved