Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в його будинку. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що йому на праві приватної власності належить будинок №4 по вулиці Зарічній в с.Конотоп Городнянського району Чернігівської області. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі. Відповідачі за зазначеною адресою не проживають з 2013 року, проте у добровільному порядку не змінили місце реєстрації проживання. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у його будинку, позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому він просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним будинком. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що будинок №4 по вулиці Зарічній в с.Конотоп Городнянського району Чернігівської області належить позивачу на праві приватної власності. Це право позивача на вказаний будинок зареєстровано в реєстрі прав власників нерухомого майна. В будинку з 1999 року були зареєстровані [PERSON], який проживає в будинку по даний час, а також відповідачі. У 2013 році [PERSON] розірвав шлюб з відповідачкою [PERSON] Остання забрала речі та виїхала з будинку, переїхала проживати в місто Чернігів, де влаштувалась на роботу. Відповідач [PERSON] у 2013 році навчався в Щорському ПТУ, де проживав в гуртожитку, а після закінчення навчання переїхав до м.Чернігів до матері [PERSON], де проживає до цього часу. Відповідач [PERSON] також з 2013 року в будинку позивача не проживає, працює та живе в м. Чернігові, де має власну сім'ю та дитину. Позивач бажає продати свій будинок, але це зробити заважає реєстрація в будинку відповідачів, що порушує право позивача як власника на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Відповідачі та їхній представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечуючи проти позову, зазначити, що бажають проживати в будинку позивача, але цьому заважає [PERSON], який проживає в будинку позивача з другою дружиною та який не дозволяє відповідачам повернутись додому. Відповідачка пояснила, що з 1999 до 2013 року проживала в спірному будинку з чоловіком [PERSON] та синами відповідачами. В будинку був зроблений ремонт, підведено водопостачання, влаштована каналізація. В 2013 році шлюбні відносини з [PERSON] були припинені, а шлюб розірвано судом. Вони з чоловіком поділили речі, список речей, які були предметом поділу, був посвідчений у сільського голови. Вона забрала речі та вивезла їх з будинку. [PERSON] забрав ключі від будинку та не впускав її з синами до будинку, після чого вона у 2013 році зверталась до дільничного інспектора, який провів з [PERSON] бесіду, після чого [PERSON] перестав чинити дітям перешкоди в користуванні будинком та став пускати їх, коли вони навідувались до нього. Особисто вона після 2013 року до спірного будинку не поверталась. Ні до міліції, ні до суду, ні до власника будинку позивача [PERSON] відповідачі з вимогами про усунення перешкод користування спірним будинком не звертались, вселитись в спірний будинок не намагались. Заслухавши в судовому засіданні відповідачів та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок №4 по вулиці Зарічній в с.Конотоп Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.86/. У вказаному будинку відповідач [PERSON] зареєстрований з 21.06.1993 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована з 20.03.1996 року, відповідач [PERSON] зареєстрований з 27.02.1997 року. (а.с.15,16,37) Як показали допитані в судовому засіданні свідкі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] всі відповідачі проживали в будинку до 2013 року. У 2013 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб і добровільно поділили майно. Поділ майна відбувався в присутності голови Конотопського сільського голови, а також в присутності сестри відповідачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] вивезла свої речі з будинку та переїхала проживати в місто Чернігів. Їхній син [PERSON] в той час навчався в Щорському ПТУ, після закінчення якого переїхав проживати до матері в Чернігів. Відповідач [PERSON] виїхав з будинку ще до 2013 року, працював за межами України, а згодом переїхав в м.Чернігів, де проживає зараз разом з своєю власною сім'єю, має дитину. Всі відповідачі мають в Чернігові роботу. Вказані свідки показали, що постійним місцем проживання відповідачів є житло у місті Чернігові, яке винаймають відповідачі. Відповідач [PERSON] лише навідується до батька, який проживає в будинку позивача разом з другою дружиною. Інші відповідачі в будинку останні 6 місяців не з'являються. Як показала свідок [PERSON], яка доводиться відповідачці сестрою, ні [PERSON], ні [PERSON], які проживають та працюють в м.Чернігові, не бажають проживати в спірному будинку. Доказами справи підтверджується, що відповідачі відсутні в спірному будинку понад шість місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, п.п. 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Правилами ч.2 ст.167 ЖК України встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Під час розгляду справи судом не встановлено наявності поважних причин відсутності відповідачів в спірному будинку понад 6 місяців. Суд бере до уваги фактичні дані, повідомлені в судовому засіданні самими відповідачами та свідками, які свідчать про обрання відповідачами іншого постійного місця проживання, яким з 2013 року є місто Чернігів. З цих пояснень та показань випливає, що відповідач [PERSON] утворив сім'ю, з якою проживає в місті Чернігові, має в цьому місті роботу. Відповідачка [PERSON] перевезла зі спірного будинку майно в квартиру, яку винаймає в м.Чернігові. Відповідач [PERSON] проживає разом з матір'ю, працює в м.Чернігові. З 2013 року відповідачі не сплачують за будинок, в якому зареєстровані, комунальні послуги. Суд критично сприймає твердження відповідачів про те, що вони на протязі трьох останніх років бажали повернутися проживати в спірний будинок, але не мають змоги користуватись ним через перешкоди, які чинить [PERSON], порушуючи право відповідачів на житло. Відповідачами не надано суду жодного доказу того, що вони намагались поновити свої порушені житлові права. Зокрема в судовому засіданні відповідачами визнано той факт, що після переїзду до міста Чернігова вони ні до правоохоронних органів або суду, ні до власника будинку позивача за захистом своїх порушених житлових прав не звертались. Доказів того, що відповідачі намагались вселитись за місцем реєстрації, до справи не надано. Крім того, в заявах про відкладення судового розгляду даної справи відповідачі зазначили, що бажають пред'явити зустрічний позов про їх вселення в спірний будинок, проте станом на момент ухвалення судового рішення подібні вимоги відповідачами до суду не заявлялись. Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що в зв'язку з реєстрацією у спірному будинку відповідачів, він не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідачі не є членами сім'ї позивача, після виїзду у 2013 році до місця реєстрації не поверталися, з моменту набуття позивачем права власності на спірний будинок за місцем реєстрації не проживали, приймаючи до уваги положення статей 163, 167 ЖК України, статті 41 Конституції України, статей 319, 391 ЦК України, конкретні обставини справи, суд вважає за можливе ухвалити по даному спору рішення про задоволення позову [PERSON] стосовно позбавлення відповідачів права користування житловим будинком №4 по вулиці Зарічній в с.Конотоп Городнянського району Чернігівської області. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved