Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У квітні 2015 року АБ «Укргазбанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути солідарно зі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 49-Ф/08 від 03.03.2008 року у розмірі 55 662,77 доларів США та 35 554,98 грн.; стягнути зі [PERSON] штраф за невиконання умов договору страхування предмету іпотеки у розмірі 49 025 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 03.03.2008 року між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 49-Ф/08, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 156 000 доларів США на строк з 03.03.2008 року по 02.03.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,3 % річних. Банком свій обов'язок за договором кредиту виконано у повному обсязі та видано кредитні кошти позичальнику. За умовами укладеного договору позичальник взяв на себе зобов'язання з квітня 2008 року щомісячно здійснювати повернення кредиту у розмірі 1/120 суми кредиту, що становить 1300 доларів США. Також в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель несе солідарну відповідальність разом з боржником перед банком за невиконання чи неналежне виконання боржником обов'язків за кредитним договором. Крім того, виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, забезпечувалось також і договором іпотеки, укладеним між банком та [PERSON] 03.03.2008 року. У зв'язку із порушенням [PERSON] умов укладеного кредитного договору, несвоєчасним внесенням кредитних платежів, виникла заборгованість, яка станом на 17.02.2015 року складала 55 662,77 доларів США та 35 554,98 грн. Також, [PERSON] порушено і умови договору іпотеки, відповідно до якого остання була зобов'язана здійснювати страхування предмета іпотеки, однак, такий обов'язок виконувала лише у період з 24.07.2013 року по 23.07.2014 року, внаслідок чого зобов'язана сплатити штраф у розмірі 49 025 грн. Враховуючи, що у добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість за кредитним договором, а також сплатити штраф за порушення умов договору іпотеки, АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з даним позовом. У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, вимоги якої об'єднано в одне провадження з первісним позовом, в якій просила суд постановити рішення, яким розірвати кредитний договір № 49-Ф/08 від 03.03.2008 року, укладений між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] В обґрунтування підстав зустрічного позову зазначено про те, що АБ «Укргазбанк» не виконало умови п.п. 3.1.1. договору кредиту, доказів які б свідчили про видачу позичальнику грошових коштів у розмірі 156 000 доларів США, кредитні кошти за кредитним договором від 03.03.2008 року позичальник отримала у гривні, так само кредитні платежі позичальником здійснювались у гривні. Вважає вказане порушення істотним, у зв'язку із чим просить, на підставі ст.ст. 651, 653 ЦК України, розірвати укладений між сторонами 03.03.2008 року договір кредиту. У судовому засіданні представник АБ «Укргазбанк» первісний позов підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував, зазначивши, що весь час дії кредитного договору позичальник погоджувалась із його умовами, в тому числі не заперечувала і факт отримання кредиту у валюті долар США, здійснювала погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого вважає зустрічні позовні вимоги надуманими та безпідставними. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів цивільної справи (т. 1 а.с. 8-12), 3 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства акціонерний банк «Укргазбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 49-Ф/08 (далі - Кредитний договір), згідно п.п.1.1. якого банк надає позичальнику кредит у сумі 156 000 доларів США на строк з 3 березня 2008 року по 2 березня 2018 року, або по день, визначений в п.п. 3.3.11 Кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,3 % річних. Згідно п.п. 3.1.1 Кредитного договору, банк зобов'язується відкрити позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та видати позичальнику кредит у сумі, зазначеній в п.п. 1.1. кредитного договору з позичкового рахунка, шляхом видачі готівки через касу Лівобережного відділення № 53 ВАТ АБ «Укргазбанк». Згідно умов п. 3.3. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання використати кредит на зазначені в п. 1.4 договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки. Повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № [NUMBER], відкритий у Лівобережному відділенні № 53 ВАТ АБ «Укргазбанк» щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року, у розмірі не менше 1/120 від суми отриманого кредиту, що становить 1300 доларів США. 16.02.2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 03.03.2008 року, згідно умов якої сторони погодили, що з моменту укладення додаткової угоди № 1 до Кредитного договору, банк відкриває позичальнику рахунок № [NUMBER] для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, та всі комісійні платежі, передбачені договором на рахунок № [NUMBER]. З моменту укладення додаткової угоди № 1 до Кредитного договору всі отримані від позичальника на рахунок № [NUMBER] платежі направляються банком в першу чергу для оплати простроченої суми комісійних платежів, потім - простроченої заборгованості по процентам за кредит, потім - простроченої заборгованості по кредиту, потім - строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит, потім - строкової заборгованості по кредиту (т. 1 а.с. 16). У забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, 03.03.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 49-П/08, згідно п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань по Кредитному договору від 03.03.2008 року. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов'язань по Кредитному договору (т. 1 а.с. 17-18). Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 03.03.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. (далі - Договір іпотеки), за умовами якого [PERSON] в забезпечення виконання умов Кредитного договору передано в заставу банку трикімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19-26). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Свої вимоги АБ «Укргазбанк» обґрунтовує тим, що через порушенням умов Кредитного договору у відповідачів виникла заборгованість у загальному розмірі 55 662,77 доларів США та 35 554,98 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт надання грошових коштів повинен бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу. У п.п. 3.1.1 укладеного між сторонами Кредитного договору сторони визначили єдиний порядок видачі позичальнику банком кредитних коштів, а саме - видача кредитних коштів у розмірі 156 000 доларів США здійснюється шляхом видачі готівки через касу Лівобережного відділення № 53 ВАТ АБ «Укргазбанк». Іншого порядку видачі банком, а відповідно і отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 156 000 доларів США, аніж визначеного у п.п. 3.1.1 Кредитного договору, умови Кредитного договору не містять. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 30.12.1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Цим положенням визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, що підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ. Так, загальні вимоги до оформлення касових документів при проведенні касових операцій банків з клієнтами визначені ч. 1 гл. 1 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку від 14.08.2003 року № 337 та п. 5.1-5.5. До них належить заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, встановлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій. До касових операцій, які регламентуються інструкцією, належать видача готівки національної та іноземної валют клієнтам з їхніх рахунків за видатковими касовими документами через касу банку або із застосуванням платіжних карток з їхніх рахунків чи відповідного рахунку банку через його касу або банкомат. Таким чином, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - заява на видачу готівки. За змістом положень ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України). Обґрунтовуючи заперечення по суті первісного позову та підстави для звернення до суду із зустрічним позовом, [PERSON] заперечила факт отримання нею з каси банку готівкою 156 000 доларів США, внаслідок чого, останньою заявлено клопотання про витребування від позивача оригінал доказу про отримання готівкової іноземної валюти у розмірі 156 000 доларів США [PERSON] з каси банку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2015 року, занесеною до журналу судового засідання (т. 1 а.с. 112) зобов'язано АБ «Укргазбанк» надати в розпорядження Голосіївського районного суду м. Києва оригінал доказу про отримання готівкової іноземної валюти у розмірі 156 000 доларів США [PERSON] з каси банку. У зв'язку із невиконанням АБ «Укргазбанк» вимог ухвали суду від 24.07.2015 року, судом за клопотанням відповідача 28.10.2015 року постановлено ухвалу про витребування доказів у справі (т. 1 а.с. 168-169). На виконання вимог вказаної ухвали суду АБ «Укргазбанк» у листопаді 2015 року подано до суду лише виписку по особовому рахунку за 03.03.2008 року (т. 1 а.с. 191). Жодних інших належних доказів отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору як-то касового документа - заяви на видачу готівки, позивачем в розпорядження суду не надано. Таким чином, під час розгляду справи позивачем не надано жодного оригіналу документів, а також відсутні копії документів, відповідно до вимог діючого законодавства, які б свідчили на користь та доводили обставину отримання [PERSON], 03.03.2008 року з каси банку кредитних коштів у іноземній валюті у розмірі 156 000 доларів США. Документ, на який посилається позивач на підтвердження факту отримання кредитних коштів, не може бути належним доказом, оскільки це є виписка по особовому рахунку за 03.03.2008 року, де відображено зарахування коштів на рахунок № [NUMBER], який є іншим, ніж той, що вказаний та обумовлений сторонами у п.п. 3.1.1 Кредитного договору - № [NUMBER]. При цьому слід зазначити, що законодавством банківські виписки віднесено до регістрів бухгалтерського обліку, і жодним чином - банківські виписки не відносяться до первинних документів бухгалтерського обліку, які б могли підтверджувати чи спростовувати сам факт видачі кредитних коштів по касі банку. Недоведеність обставини видачі з каси банку позичальнику [PERSON], кредитних коштів у іноземній валюті у розмірі 156 000 доларів США, підтверджується також і висновком судово-економічної експертизи № СЕ-1705-5-818.17 від 10.04.2017 року, складеного судовим експертом [PERSON] (т. 4 а.с. 1-60), згідно якого встановлено, що наявні в матеріалах справи та надані сторонами докази не містять первинних документів, які б могли підтверджувати обставину видачі позичальнику кредитних коштів у зазначеному розмірі в іноземній валюті з каси банку, внаслідок чого неможливо підтвердити правильність розрахунків заборгованості, складених банком, та заявлених до стягнення з відповідачів. Матеріалами справи, в тому числі і наданими банком документами, стверджується лише та обставина, що, з розрахунку фактично повернутих [PERSON] банку коштів, на умовах, визначених кредитним договором, у розмірі 823 969 грн.,сума повернутих коштів по тілу кредиту складає 467 001,65 грн., по процентах за користування кредитом - 384 086,87 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 8 Конституції України, відповідно до принципу верховенства права людина, її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, загальних засад цивільного законодавства, прописаних у ст. 3 ЦК України, щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, з порушенням ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включення до договору споживчого кредитування несправедливих умов, ознакою та наслідком яких став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до принципу Верховенства права, через призму ст. 3 Конституції України, людина та її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За визначенням Конституційного Суду України у постановлених ним рішеннях, Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема, у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством як однією з його форм, включаючи інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї, які легітимовані суспільством та відповідають ідеології справедливості. Зазначені принципи справедливості, добросовісності, рівності та свободи у відносинах споживчого кредитування в повній мірі знайшли своє відображення у ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Положеннями ст. 42, 92 Конституції України визначено, що громадянам України гарантовано, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю і безпечністю усіх видів послуг та, встановлюючи законами України засади створення та функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Враховуючи те, що споживач фінансових послуг фактично є слабким суб'єктом економічних відносин, держава забезпечує його захист, а також рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Наведений підхід до правовідносин у сфері споживчого кредитування прописано і Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Міжнародними актами і, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248 констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та, виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах. Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543 передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог за первісним позовом в частині розрахованої суми заборгованості за кредитним договором, заявленої до стягнення з відповідачів, оскільки в першу чергу не доведено письмовими доказами обставину видачі кредиту у іноземній валюті у розмірі 156 000 доларів США з каси банку відповідно до умов укладеного Кредитного договору позичальнику [PERSON] Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] штрафу у розмірі 49 025 грн. за невиконання умов страхування предмету іпотеки, на думку суду, також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.п. 4.2 укладеного між сторонами Договору іпотеки, в разі невиконання чи неналежного (в тому числі, невчасне) виконання п.п. 3.3.1-3.3.14 іпотекодавець сплачує на користь іпотеко держателя штраф у розмірі 5 % від застосованої вартості предмета іпотеки згідно п. 2.2 дійсного договору. Як на порушення [PERSON] умов договору іпотеки, та як наслідок виникнення у останньої обов'язку по сплаті штрафу банку, АБ «Укргазбанк» посилається на порушення п.п. 3.3.14, відповідно до якого не пізніше, ніж за 3 календарних дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові платежі та не пізніше, ніж за 1 календарний день до граничного строку сплати чергових страховий платежів, визначеного договором страхування, надавати до Банку докази таких сплат. Однак при цьому обґрунтовує допущене порушення обставиною відсутності в розпорядженні банку договорів страхування предмета іпотеки, за період інший, ніж 24.07.2013 року-23.07.2014 року, а не виконанням обов'язків щодо сплати страхових платежів. В частині зустрічного позову [PERSON] про розірвання кредитного договору № 49-Ф/08 від 03.03.2008 року, суд зазначає наступне. В обґрунтування підстав звернення із зустрічним позовом [PERSON] посилається на положення ст. 651 ЦК України, у зв'язку із порушенням банком істотних умов Кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 6, 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. [PERSON] в ході розгляду справи не доведено суду належними та допустимими доказами існування обставин, з якими законом пов'язує можливість розірвання договору у судовому порядку у відповідності до вимог ст. 651 ЦК України. Разом з тим, суд також звертає увагу на те, що у зустрічному позові [PERSON] як на підставу звернення, зазначено про повну сплату платежів за кредитним договором, відсутність заборгованості та виконання зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі, що може бути підставою для звернення до суду з позовом про визнання зобов'язання припиненим. Проте, вказаної позовної вимоги позивачем у зустрічному позові не заявлено, а тому у суду відсутні передбачені законом підстави для встановлення зазначених обставин та вирішення, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею позовних вимог. У зв'язку із наведеним, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення зустрічного позову.

Outcome: dismissed