Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з уточненою в процесі розгляду позовною заявою до відповідачів з вимогою про визання за ним право власності на 7/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], припинивши при цьому право власності на 7/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] право власності на який зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним (по 7/200). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належить 13/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2010 року державним нотраусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим №5-814. Вказував, що право власності на інші частини будинку зареєстровані за третьою особою [PERSON] - 80/100 частин на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.1986 року, рішення Київського районного суду м.Харкова від 13.03.2008 року та додаткового рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2008 року; за [PERSON] - 7/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.11.2009 року; за [PERSON] -7/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщну від 27.11.2009 року. Зазначав, що після смерті [PERSON] за заповітом усе майно померлої перейшло до її онука [PERSON], проте на спірний будинок відповідач оформлювати спадкові права не бажає. Вказував, що оскільки частка, що належить відповідачам є незначною і не може бути виділена в натурі, відповідачі та їх спадкоємці ніколи не користувались спірними приміщеннями, байдуже стявляться до будинку, просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 25.05.2014 року, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, посилався на докази та обставини, які були викладені в позовній заяві. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явились, були повідомлені про місце і час судвого засідання належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визання ними позовних вимог позивача у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] -[PERSON], діючий на підставі довіренсоіт від 13.11.2012 року в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог ( ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння та користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановлює рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи право власності на житловий будинко з надвірними будівлями №32 по вул. З'єднаній у м. Хакрові зареєстровано наступним чином: 7/200 частин - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.11.2009 року Третьою Харківською нотаріальною конторою за №3-1573; 7/200 частин - за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.11.2009 року Третьою Харківською нотаріальною конторою за №3-1575; 13/100 частин - за [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу ,посвідченого 15.04.1986 року Восьмою Харківською нотаріальною конторою за №2-640, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2008 року, додаткового рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2008 року, що було підтверджено відповіддю на запит №9549 від 29.10.2011 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 21.07.2014 року №24508871 (а.с.7,100-103). Як було встановлено судом, [PERSON] померла [INFO], після смерті якої була завдена спадкова справ №934/2012. Як вбачається з копії спадкової справ, витребуваної судом з Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, померла [PERSON] залишила все своє майно своєму правнуку [PERSON] (а.с.47 зворотна сторона). Відповідно до наявної в матеріалах спадкової справи №934/2012 заяви [PERSON] вбачається, що останній відмовися від одержання обов'язкової частки спадкового майна, що належало його померлій матері [PERSON] (а.с.46). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.06.2013 року судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] оформив свої спадкові права на 26/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Право власності на 7/200 частин будинку [ADDRESS], [PERSON] не оформив. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви про визання ними позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки предметом позову є припинення права власності та визнання права власності на майно, право на яке належить відповідачам, враховуючи конкретні обставини справи, а саме те, що частка у спільній власності на будинок [PERSON] та [PERSON] є незначною (7/100), вона не може бути виділена в натурі, сумісне користування квартирою неможливе, оскільки відповідачі не мешкають в будинку та не несуть витрати по його утриманню, суд вважає, що позовні вимоги щодо припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на 7/100 частин будинку, визнання права власності на цю частку за позивачем [PERSON] підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved