Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку у спільній сумісній власності подружжя, посилаючись на те, що з 1966 року позивачка та [PERSON], померлий [INFO], проживати однією сім'єю та були пов'язані спільним побутом, мали спільні права та обов'язки, виховували спільних дітей, а з 13 травня 1967 року проживали в зареєстрованому шлюбі. В грудні 1958 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] - матір'ю відповідачки. 11 квітня 1961 року рішенням № 940 виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих надано [PERSON] право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS]. 02.02.1962 відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку, який в міжміському бюро технічної інвентаризації був зареєстрований 02.03 1987. Внаслідок отримання трудового каліцтва з 1969 року по день смерті чоловік позивачки участі в благоустрої спільного домоволодіння не приймав, з огляду на те, що сам потребував постійного нагляду і підтримки. Ні домовленістю між подружжям, ні законом, ні рішенням суду частки у праві спільної сумісної власності між подружжям [PERSON] та [PERSON] не були змінені, а отже спадщина, яка залишилась після смерті чоловіка позивачки не може охоплювати половину її майна, яке належить [PERSON] на праві співвласника. На підставі викладеного позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя. В судове засідання з'явився представник позивача [PERSON] та наполягала на задоволенні позову [PERSON], в обґрунтування вимог посилалась на зміст позовної заяви, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням № 940 від 11.04.1961 виконком Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих надав [PERSON] право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] (а.с. 15). 02.02.1962 між відділом комунального господарства виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих та [PERSON] укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для забудови індивідуального житлового будинку, який в міжміському бюро технічної інвентаризації був зареєстрований 02.03 1987 (а.с.16-17). 13.05.1967 між [PERSON] та [PERSON] Амур-Нижньодніпровським РАГС м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний актовий запис № 619 (а.с. 6). Згідно посвідчення [NUMBER] [PERSON] з 19.09.1978 призначена ІІ група інвалідності від трудового каліцтва (а.с. 10). Відповідно до довідки серії ДНП-Р-82 № 039557 [PERSON] визнаний інвалідом ІІ групи безстроково та є непрацездатним (а.с. 11). Довідкою від 30.07.1993, виданою Централізованою бухгалтерією при міській лікарні № 1 оклад дільничного лікаря [PERSON] станом на 1970 рік складав 115 крб. (а.с. 28). Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1970 року), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінностівнаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Стаття 356 Цивільного Кодексу України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду. Відповідно до статті 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманнімайна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід. дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, підтверджується показами допитаних свідків, письмовими доказами, що домоволодіння [ADDRESS] є спільним майном подружжя [PERSON], а тому ? частина цього майна є власністю позивача у спільному майні подружжя. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 955,48 грн. Крім того, при поданні позову позивачем зайво сплачено судовий збір у розмірі 416 грн. 63 коп., який підлягає поверненню позивачеві.

Outcome: approved