Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В заяві вказував, що у вересні 2007 року за 57950 грн. купив автомобіль Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] у чоловіка відповідачки [PERSON], який видав йому розписку про одержання зазначеної суми коштів та довіреність на право розпорядження транспортним засобом, договір купівлі-продажу якого позивач просив визнати дійсним, а також визнати за ним право власності на автомобіль. Відповідачка позов визнала, підтвердивши наведені позивачем обставини. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], будучи власником автомобіля Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER], передав його позивачу за довіреністю від 26 вересня 2007 року, уповноваживши позивача розпорядження автомобілем та вчиняти від його імені інші юридично значущі дії. Позивачем надана розписка, за якою [PERSON] одержав від позивача 57950 грн. за продаж автомобіля Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER]. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). За діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством угоди купівлі-продажу транспортних засобів мали здійснюватися відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, які затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 228 від 31 липня 2002 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 року за № 681/6969. В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив усі істотні умови, необхідні для чинності такого договору. Перед відчуженням транспортний засіб, що перебував в експлуатації і зареєстрований в підрозділах ДАІ, повинен був знятий з обліку в підрозділі ДАІ, як того вимагають норми ст. ст. 202, 203, 207, 208 п. 3, 328, 626, 638 ЦК України, а також п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Довіреність на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано. Крім того, ст. 220 ЦК України, на яку посилається позивач, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки суд за правилами цієї норми може визнати дійсним договір, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, тоді як договору купівлі-продажу автомобіля такого посвідчення не вимагає. З наданих суду документів вбачається, що [INFO] [PERSON] помер. Відповідачка є його дружиною і за її свідченням у суді прийняла спадщину у вигляді рухомого й нерухомого майна. Зауваження відповідачки щодо неприйняття у спадок автомобіля Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] є неспроможним, оскільки статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас, нормами ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. А п. 3.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, передбачено, що прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, до відповідачки в порядку спадкування перейшло право власності на автомобіль Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER], яким вона після належного оформлення вправі розпоряджатися на власний розсуд, зокрема й відчужити у встановленому законом порядку на користь позивача, який у супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження ухилення як продавця, так і його спадкоємця від нотаріального посвідчення угоди, що є обов'язковою умовою для визнання правочину дійсним за правилами ст. 220 ЦК України. При тому, що за змістом ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а отже відсутність спору про право та наявність позасудових правових механізмів врегулювання правовідносин, що виникли між сторонами, виключає можливість застосування засобів, призначених для вирішення цивільно-правових спорів.

Outcome: dismissed