Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 24 грудня 2011 року вона уклала шлюб з [PERSON], про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області внесено актовий запис № 712. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. З моменту укладення шлюбу вони з [PERSON] проживали разом, однак на даний час вони фактично припинили свої відносини і стали проживати окремо. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства вони разом не ведуть. Їхнє спільне життя не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, між ними втрачені почуття взаєморозуміння, почуття любові один до одного. Відповідно до вимог ст. 181 СК України [PERSON] зобовязаний утримувати їхню спільну дитину. Між ними не було досягнуто згоди щодо способу та розміру утримання сина. [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3 000 грн. щомісячно, оскільки він має високий, але мінливий дохід. З 2012 року вона не працює, оскільки займається вихованням та доглядом за дитиною. [PERSON] не бере участь у матеріальному забезпеченні дитини, не бере участі у витратах, які здійснюються на забезпечення дитини всім необхідним для проживання та духовного, морального та фізичного розвитку, а саме витрат на харчування, одяг, дошкільне навчання, фізичний розвиток дитини. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 24 грудня 2011 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 712, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, стягнути судові витрати з відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшли письмові заперечення, в яких [PERSON] позов визнав частково. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, однак заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 3 000 грн. щомісячно, просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 351 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд, вислухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Спільне життя між ними не склалося, близько двох років позивач та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, сім'ю зберегти не бажають. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому в частині вимог про розірвання шлюбу позов підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] зазначала, що добровільної матеріальної допомоги на утримання їхнього спільного сина відповідач [PERSON] не надає, а самостійно вона не здатна належним чином утримувати сина. У поданих до суду письмових запереченнях відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 3 000 грн. щомісячно. Він не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання їхнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 351 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 вересня 2015 року становить 1 167 грн.. З'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надала суду належних доказів, що відповідач [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно. За таких обставин суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на користь позивачки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23 жовтня 2015 року. У решті позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Outcome: partial