Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 31 серпня 1999 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Чортківському відділі РАГС Тернопільської області, актовий запис № 127. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Тривалий час у них була добра та повноцінна сімя. Однак, спільне життя не склалося, вони перестали розуміти один одного. На даний момент ведення спільного господарства сторонами припинено, подружні відносини не підтримуються. Фактично їх сімя розпалася, а тому позивач не бажає надалі перебувати у шлюбі, просить його розірвати, визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом з ним. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 31 серпня 1999 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Чортківському відділі рагс Тернопільської області, актовий запис № 127. Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, вони перестали розуміти один одного. На даний час ведення спільного господарства між ними припинено, подружні відносини не підтримують. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з батьком.

Outcome: approved