Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У жовтні 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт матері та його приналежності до національності «німець». Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник народився [INFO] в м. Миколаєві. Його бабуся [PERSON], яка була рідною матір'ю [PERSON] (Дошлюбне прізвище-[PERSON])., була уродженою німкою, сповідувала лютеранську віру, дотримувалася традицій німецької культури. 15 серпня 1947 року народилась мати заявника - [PERSON], де в графі батько та його національність вказано «[PERSON] -українець.», а в графі мати - «[PERSON]-німка.» та відсутні відомості щодо національності дитини. При зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого РУЮ у Миколаївській області з заявою щодо внесення змін до актового запису про народження №274 від 22 січня 1970 року, заявнику було відмовлено, у зв'язку з тим, що внести зміни до вказаного актового запису відділом ДРАЦС РС ММУЮ не має можливості. За такого, заявник вимушений звернутись до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки на даний час прагне відновити та зберегти своє етнічне походження та етнічне походження матері відповідно до положень Закону України «Про національні меншини». Заявник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд вимоги заяви задовольнити в повному обсязі. Представник міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень про справі не має. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту приналежності до німецької національності суд враховує наступне. Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Встановлення факту приналежності до німецької національності заявникові необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], у графі батька вказано «[PERSON]», національність «українець», а у графі мати вказано «[PERSON]», національність «німка». 19 серпня 1967 року [PERSON] одружилась з [PERSON], після чого змінила прізвище на «[PERSON]» (актовий запис про шлюб №703). [INFO] народився [PERSON], де у графі мати вказано «[PERSON], національність - українка», а у графі батько вказано «[PERSON], національність -українець» та відсутня графа щодо національності дитини. [INFO] матір заявника - [PERSON] померла. [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] (дошлюбне прізвище-[PERSON]) та бабусею заявника, у відповідності до архівної копії листка прибування (наданої державним архівом Миколаївської області), за національністю була німкою. Відповідно до архівної довідки №П-60/01.1-20 від 07.02.2013 року, державний архів Миколаївської області повідомляє, що [PERSON], [INFO], німкеня, уродженка м.Покровське Саратовської області, мешкала за адресою:[ADDRESS], домогосподарка, знаходилась на утриманні чоловіка. Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 03 липня 2012 року, в якому зазначено, що бабуся заявника - [PERSON] за своєю національністю була «німка». Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 вказаного закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що мати заявника була німкенею, але не встигла за час свого життя визначити дійсної національної приналежності, а також те, що бабуся заявника була німкенею, заявник також має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності «німець», як це передбачено Законом України «Про національні меншини». Враховуючи вищенаведене, встановлення юридичного факту належності заявника до німецької національності не порушує права та інтереси третіх осіб, а тому суд вирішує задовольнити заяву [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved