overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON], звернулися до суду із вказаним позовом в якому просили зобовязати [PERSON] демонтувати огорожу з колючого дроту із їхніх земельних ділянок в ур. «На території колишнього цегельного заводу» у с.Колочава і в майбутньому не створювати їм перешкод у користуванні земельними ділянками, належних їм на праві власності. Заяву мотивували тим, що відповідач [PERSON] у 2016 році облаштував на їхніх земельних ділянках огорожу з колючого дроту, самовільно скосив траву чим порушив їхнє право власності на ці земельні ділянки. Порушення їх прав на земельні ділянки з боку [PERSON] підтверджено актами Колочавської сільської ради від 12 липня 2016 року. В судовому засіданні позивачі вимоги позову підтримали повністю. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, підтвердив, що саме ним біло облаштовано огорожу з колючого дроту, якою він обгородив земельні ділянки позивачів, так як він не знав де межі його земельної ділянки. Представник третьої особи [PERSON] підтвердила факт незаконного загородження відповідачем земельних ділянок позивачів. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши та оцінивши докази в справі суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок на території колишнього цегельного заводу у с.Колочава зокрема: - [PERSON] має земельну ділянку площею 0,066 га (свідоцтво про право власності серія САК № 961731 від 13.02.2015 р.); - [PERSON] 0,066 га (свідоцтво САК № 961759 від 13.02.2015 р.); - [PERSON] 0,066 га (свідоцтво САК № 961760 від 13.02.2015 р.). На цих земельних ділянках відповідач [PERSON] самовільно поставив огорожу з колючого дроту, чим порушує права власників земельних ділянок вільно користуватися ними і господарювати на цих ділянках. Вищевстановлене підтверджено в суді як поясненнями позивачів, представника третьої особи, [PERSON] комісії Колочавської сільської ради від 12 липня 2016 року, так і поясненнями самого відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З огляду на вище встановлене суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обгрунтовно доведеними в суді і підлягають до повного задоволення. Суд відхиляє доводи і пояснення відповідача про те, що він нібито не знав де межі його земельної ділянки і тому загородив всі земельні ділянки, оскільки таке спростовано в суді належними доказами (поясненнями позивачів, третьої особи, актами Колочавської сільської ради від 12.07.2016 р.). Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачів слід стягнути витрати на правову допомогу адвоката та по сплаті судового збору, які понесли позивачі і документально підтверджені. За взаємною згодою позивачів стягнення слід провести з відповідача на користь позивача [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Нараївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначили, що будинковолодіння по вул. Серединка, 73, в с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області належало [PERSON] та [PERSON], кожному з яких належало по 1/2 частки будинковолодіння. 18 лютого 2002 року в селі Нараїв Бережанського району помер [PERSON], який у відповідності із заповітом посвідченим 11 січня 2002 року секретарем Нараївської сільської ради за реєстровим номером 2 заповів свій жилий будинок з господарськими будівлями, що належить йому на правах особистої власності і знаходиться на території Нараївської сільської ради своїй онуці [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], вступивши в управління спадковим майном. 17 липня 2006 року в селі Нараїв Бережанського району померла [PERSON], після смерті якої спадщину за законом прийняла [PERSON], як дочка померлого, яка подала заяву про прийняття спадщини. Спадщину вони прийняли, однак оформити її виявилося неможливим і їм було відмовлено в цьому, оскільки відсутні свідоцтва про право власності на житловий будинок на імя спадкодавців. Отримати такі документи після смерті спадкодавців в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. У судове засідання представник позивачів [PERSON] не зявився подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутності позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) [PERSON], та [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України є спадкоємцями і спадщина належить їм з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, обґрунтувавши свої вимоги тим, що від цивільного шлюбу з відповідачем, у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку відповідач не надає. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується телефонограмою ( а.с.10), але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю ( а.с.5), у якій підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав, проти стягнення з нього аліментів не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих копій свідоцтв про народження дітей, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4) та [PERSON], [INFO]. На теперішній час діти знаходиться на утриманні матері позивача по справі, що не оспорюється сторонами. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у звязку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, обґрунтувавши свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, у них народилось двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Вона з відповідачем не можуть вирішити питання щодо утримання дітей добровільно. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю ( а.с.15), у якій підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.13), надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав, проти стягнення з нього аліментів не заперечував (а.с.16). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданих копій свідоцтв про народження дітей, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4) та [PERSON], [INFO] (а.с.5). На теперішній час діти знаходиться на утриманні матері позивача по справі, що не оспорюється сторонами. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у звязку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю дружини. Із позову вбачається, що з 07.08.2009 року та по теперішній час вона перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. Питання щодо розірвання шлюбу вирішується окремо в Краматорському міському суді. З вини відповідача шлюбні відносини між ними припинилися з у січні 2016 року. В період шлюбу на її особисті кошти, які вона отримала як подарунок від своєї сестри [PERSON], нею відповідно до договору купівлі продажу, посвідченому нотаріально 04.09.2010 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1731, був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 12 по вул. Баумана (Центрально Міський район) в м. Макіївка Донецької області. Договір купівлі продажу було зареєстровано у КП «БТІ» м. Макіївки 01.10.2010 року за № 25486 в книзі 127. Просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 12 по вул. Баумана (Центрально Міський район) в м. Макіївка Донецької області її, [PERSON], особистою приватною власністю. Представник позивачки в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, на заявлених позивачкою вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини за цим позовом регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України). Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.08.2009 року. Відповідно до розписки від 04.09.2010 року сестра позивачки [PERSON] передала в дар позивачці [PERSON] 55000 доларів США, що на той момент було еквівалентно 434379 грн. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.09.2009 року позивачка придбала будинок разом з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.. Баумана, 12 (Центрально Міський район) в м. Макіївка Донецької області за 427140 грн. Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини є майно, придбане нею у період шлюбу, але за кошти які належать їй особисто. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт самостійного придбання за свої особисті кошти позивачкою [PERSON] будинку з надвірними будівлями та спорудами № 12 по вул.. Баумана (Центрально Міський район) в м. Макіївка Донецької області., а тому дане нерухоме майно слід визнати її особистою приватною власністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Донька позивачки [PERSON] зареєструвалась в квартирі з листопада 2014 року, однак з вказаної дати в квартирі не мешкала, участь у витратах на утримання житла не брала. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачка в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З договору купівлі-продажу від 17.01.2014 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За адресою [ADDRESS] [PERSON], [INFO], зареєстрована з 21.01.2014 року. За вказаною адресою остання не проживає з листопада 2014 року, про що свідчить складений працівниками ЖКП Іллічівського району акт. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] з листопада 2014 року не мешкає в належній [PERSON] квартирі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Позивачкою доведено, що відповідачка не мешкає за адресою: [ADDRESS] понад рік, але на теперішній час вона залишається зареєстрованою за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивачку на зайві витрати, повязані з утриманням майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та зареєстрований 14 жовтня 2000 року Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, зроблено відповідний актовий запис №4. Від спільного життя мають дитину: сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею. З вересня 2016 року шлюбні відносини припинено, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з причин постійних подружніх зрад с боку відповідача, з цієї причини постійно виникали сварки. Поведінка відповідача, призвела до повної втрати з її боку почуттів любові та поваги до відповідача, та привело до того, що подружжя перестало бути однією родиною, спільного господарства не веде. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2000 року, шлюб зареєстровано Коханівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, зроблено відповідний актовий запис №4. Шлюб у сторін перший. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою. Подружні стосунки припинено, подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання в Університетському коледжі Київського університету імені [PERSON], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи від дня звернення з даним позовом до суду і до закінчення навчання останнього у вказаному навчальному закладі чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, в залежності від того яка з вказаних обставин настане раніше. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який, як вбачається з довідки № 318 від 20 вересня 2016 року, навчається на ІІІ-му курсі ПОмс-1-14-4.Од групи за спеціальністю «Початкова освіта» в Університетському коледжі Київського університету імені [PERSON], з терміном навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року /а.с.8-9/. Відповідно до ч.1,2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2016 року на період його навчання в Університетському коледжі Київського університету імені [PERSON] до 30 червня 2018 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 03 грудня 2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьк, актовий запис №1020. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачкою. Позивачка зазначає, що більше ніж пів року однією сім'єю з відповідачем вони не проживають, у зв'язку з тим, що їхнє спільне життя не склалося, в наслідок різних поглядів на життя. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивачка просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року між позивачкою та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьк було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №1020. [INFO] року народився син [PERSON], батьками якого є сторони по справі. Вирішуючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ч.1 ст. 112 СК України при розгляді справи суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Так як подружні відносини між сторонами припинені, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, при таких обставинах шлюб слід розірвати.

Outcome: approved