Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, завданою працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на те, що він у період часу з 26.09.1983 по 22.12.1988 працював підземним начальником дільниці, підземним гірничим майстром на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником якої є ПрАТ «ЦГЗК». Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійні захворювання - ХОЗЛ та нейросенсорну приглухуватість. Висновком МСЕК від 17.09.2020 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності та визначено ІІІ групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 141 690 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 13 жовтня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 17 листопада 2020 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що ПрАТ «ЦГЗК» є неналежним відповідачем у справі. В обґрунтування зазначив, що шахта Орджонікідзе була передана їм у оренду у 1998 році, а з 2001 року була придбана ними, однак вважають, що договір купівлі-продажу не створює для покупців ніяких обов`язків правонаступництва. Також відповідач вважає, що позивачем не доведений факт спричинення професійними захворюваннями моральної шкоди. Окрім цього, на думку відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 26 вересня 1983 року по 22 грудня 1988 року працював підземним начальником дільниці, підземним гірничим майстром на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда». (а.с. 8-12) Відповідно до Договору оренди державного майна № 1280-14-11/98 від 30 грудня 1998 року «Криворізький залізорудний комбінат» передав на правах оренди шахту імені «Орджонікідзе» в склад ВАТ «Центральний ГЗК», правонаступником якого є ПрАТ ЦГЗК , а згідно з договором № 1167-16-01/2001 від 9 листопада 2001 року - ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» передав у власність ВАТ «Центральний ГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК», цілісний майновий комплекс шахти імені Орджонікідзе. (а.с. 35-42) Згідно зі статтею 14 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» припинення діяльності підприємства або його структурного підрозділу здійснюється шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря, а структурного підрозділу - шляхом виділення з підприємства з наступним приєднанням до орендаря з дати видання про це відповідного наказу органу, уповноваженого управляти майном. Орендар стає правонаступником прав та обов`язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов`язків підприємства, пов`язаних з діяльністю цього структурного підрозділу (стаття 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»). За таких обставин суд вважає відповідача правонаступником всіх прав та обов`язків підприємств, до складу яких входила шахта імені «Орджонікідзе». 23 березня 2012 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] : ХОЗЛ та нейросенсорна приглухуватість. У пункті 16 вказаного Акту зазначено, що працюючи прохідником шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 26.09.83р. по 01.08.87р., з 22.12.88р. по 06.10.89р. начальником підземної дільниці, гірничим майстром підземної дільниці, механіком підземної дільниці на шахті імені «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» [PERSON] виконував роботи, які характеризувались запиленістю повітря робочої зони, що перевищували ГДК та шумом, рівень якого перевищував ГДР (крім начальника підземної дільниці). (а.с. 13-16) Відповідно до висновка МСЕК серії 10 ААА № 073614 від 18.04.2012 позивачу [PERSON] встановлено первинно 25% втрати професійної працездатності безстроково. ( а.с. 20-21) Відповідно до висновка МСЕК серії 12 ААА № 079238 від 17.09.2020 позивачу [PERSON] встановлено повторно 40% втрати професійної працездатності, з яких 30% за ХОЗЛ та 10% за туговухістю безстроково, з встановленням ІІІ групи інвалідності. ( а.с. 7). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача також під час його роботи на шахті імені «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником якої є ПрАТ «ЦГЗК». За таких обставин суд вбачає, що саме ПрАТ «ЦГЗК» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями - ХОЗЛ та нейросенсорна приглухуватість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 40%, який встановлений безстроково, встановлення ІІІ групи інвалідності, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 90 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 900,00 грн.

Outcome: partial