Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У жовтні 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить стягнути на її користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 560\~732,94\~грн., посилаючись на те, що 11.04.2007\~р. вона позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США, які той зобов'язався повернути до 31.12.2017\~р., проте обов'язку з повернення не виконав, станом на момент подання позову борг становить 560\~732,94\~грн. за офіційним курсом НБУ. [PERSON] позов визнав, про що подав заяву від 23.04.2019\~р., також про що зазначив у відзиві від 20.12.2018\~р. (а.\~с.\~40). Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 11.04.2007\~р. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в якості позики в сумі 20\~000,00\~доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2017\~р.\~(а.\~с.\~8). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 11.04.2007\~р. було укладено договір позики, на підставі якого перша передала у власність другого грошові кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США, при цьому другий зобов'язався повернути ці грошові кошти першій до 31.12.2017\~р. Як зазначалось вище, [PERSON] позов визнав, що вказує на та те, грошові кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США він [PERSON] не повернув. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На день подання позову офіційний курс НБУ становив 28,03664700\~грн. за 1 долар США, а відтак еквівалент 20\~000,00 доларів США становив 560\~732,94\~грн. Приймаючи до уваги наведене, Суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 5\~607,33\~грн.

Outcome: approved