Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

у жовтні 2020 року позивач [PERSON] через адвоката Білобловського С.В. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на майнові (речові) права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що 13.01.2016 року між нею та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого товариство зобов`язувалось передати (укласти основний договір) протягом ІІ-го кварталу 2017 року на вказану вище квартиру. 13.01.2016 року між нею та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К98. Вказала, що на виконання умов укладених договорів нею сплачено повну вартість об`єкту нерухомості в розмірі 481 250,00 грн., однак, ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» не виконало своїх зобов`язань щодо передачі у власність вказаного майна. Із засобів масової інформації їй стало відомо, що будівництво житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] , зупинено, оскільки будівництво житлового комплексу проводилось з порушеннями житлобудівних норм та прави й за відсутності необхідної дозвільної документації на будівництво. Тому, просила задовольнити позов, судові витрати покласти на ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 23.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.03.2021 року (а.с. 36-37). 23.03.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 21.04.2021 року (а.с. 41-42). Ухвалою від 21.04.2021 року підготовче провадження у справі закрито, судовий розгляд справи призначено на 14.09.2021 року (а.с. 48). Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника останньої - адвоката Білобловського С.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, із зазначенням про підтримання позовних вимог й ухвалення рішення про їх задоволення, а також про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, котрий в установленому порядку повідомлявся про час, дату та місце судового розгляду, явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.01.2016 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., за реєстровим номером 58 (а.с. 9-12). Відповідно до п. 1 вказаного договору сторони зобов`язуються у строки, встановлені в пп. 1.4.1. п. 1.4. розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір), відповідно до якого ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики, якої вказано у п.п. 1.4.2. п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, а саме: секція 3, поверх 7, номер квартири [ADDRESS] , кількість кімнат 1, загальна площа 39,69 м2, яка знаходиться у житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість. Відповідно до п. 1.4 попереднього договору плановий строк введення будинку в експлуатацію І квартал 2017 року. Згідно пп. 1.4.1. попереднього договору, сторони зобов`язуються укласти основний договір купівлі-продажу протягом ІІ кварталу 2017 року, але не раніше отримання ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» правовстановлюючих документів на об`єкт та надання відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору, та з урахуванням вимог п. 5.2. розділу 5 попереднього договору. 13.01.2016 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» і [PERSON] укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К98, згідно п. 1 якого для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з попереднім договором, укладеним 13.01.2016 року, щодо укладення та посвідчення основного договору - Договору купівлі-продажу квартири, та забезпечення виконання таких зобов`язань, [PERSON] сплачує на користь ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 договору. Вказана сума грошових коштів після належної сплати зараховується ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» до платежів за основним договором у момент укладення такого основного договору (а.с. 13-16). Відповідно до розділу 2 зазначеного договору, розрахунки по договору здійснюються шляхом перерахування [PERSON] грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». Загальний розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язань згідно розділу 1 договору, становить 481 250,00 грн., у т.ч. податок на додану вартість 80 208,33 грн., за ціною 12 500,00 грн. за 1 м2. Наявними в матеріалах цивільної справи копіями квитанцій стверджується факт оплати позивачем 13.01.2017 року вартості квартири, яка є об`єктом незавершеного будівництва в розмірі 481 250,00 грн. (а.с. 17). Згідно довідки ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» від 01.06.2018р. № 1102/4-01/06ОМ, виданої [PERSON] , зобов`язання за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/4С-К1102 від 18.05.2018р. є погашеними у повному обсязі (а.с.14). Згідно довідки ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» № 132-10/19ПМ від 18.10.2019 року [PERSON] зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 13.01.2016 року та договором про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/3С-К98 від 13.01.2016 року є погашеними в повному об`ємі, заборгованість відсутня (а.с. 24). 04.05.2018 року між сторонами підписано акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] (а.с. 18). Проте, судом встановлено, що на час звернення позивача до суду, не надано даних про введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що нею повністю сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, відтак їй належать майнові права на квартиру. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем виконано у повному обсязі свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири [ADDRESS] та знаходиться в межах об`єкту новоствореного нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] . Будинок на теперішній час не прийнятий до експлуатації, відповідно позивач має майнові права на вказаний об`єкт. З огляду на викладене вище, суд надходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. Позивачем сплачено судовий збір за подачу позову в розмірі 4 812,50 грн., що документально підтверджено . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved