Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Посилалась на те, що після смерті своєї матері, для вступу в права спадкування, вона звернулася до державного нотаріуса, де їй видали перелік необхідних документів, серед яких їй необхідно було надати виписку з державного акту про присвоєння земельній ділянці, на якій розташований будинок, кадастрового номера. Після отримання письмової згоди від власників суміжних земельних ділянок, в число яких входила і [PERSON], на місцевість виїхали фахівці для виконання вимірювань. Всі дії фахівців проводилися в присутності власників суміжних земельних ділянок-сусідів. Ніяких зауважень, запитань від сусідів у тому числі і від [PERSON] не надходило. Зміни земельних ділянок на місцевості не проводилися. Свою згоду на проведення замірів сусіди давали добровільно, ніяких загроз або обману з її боку не робилося. Однак після зазначених подій [PERSON], посягаючи на її честь і гідність, при зустрічі з нею стала ображати її, називаючи її злочинницею і шахрайкою. Відповідач приходить до неї на роботу в Дружківський житлово-комунальний коледж Донбаської національної академії будівництва і архітектури, де вона працює головним бухгалтером, ображає її в присутності колег, звинувачує її в непрофесіоналізмі. Постійно пише на неї скарги, вказує, що вона аморальна особа і не має права працювати в даній установі, оскільки здійснює неправомірні дії в своїй роботі. На роботі вона має репутацію порядної людини, як головний бухгалтер, є професіоналом. Через відповідача, вимушена відповідати на безліч питань працівників про обставини, які відповідач пише в своїх скаргах. Вимушена виправдовуватися за дії, яких не скоювала. Діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги в звязку з тим, що була ображена та принижена в присутності інших людей. Просила зобовязати відповідача публічно вибачитися перед нею на загальних зборах працівників Дружківського житлово-комунального коледжу Донбаської національної академії будівництва і архітектури та всіх тих, хто проживає [INFO] та стягнути з [PERSON] на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000грн та судові витрати. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., судові витрати в розмірі 1 929, 20 грн.. В решті позову відмовлено. У апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на незаконність, необґрунтованість, невмотивованість рішення, порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну, несправедливу оцінку доказів, грубе порушення Конституції та Законів України. Зокрема, зазначає, що 18 травня 2015 року вона звернулась в прокуратуру м. Дружківки із заявою, у якій виразила підозру про здійснення злочину [PERSON] та фізичною особою підприємцем землевпорядником [PERSON], за підозрою було відкрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 01.08.2015 року та до цього часу не розслідуване. В ході розслідування до цього часу [PERSON] не визнана підозрюваною у кримінальному провадженні, хоч саме вона обманним шляхом намагалась отримати її підпис на пакеті фіктивних документів, виготовлених для неї [PERSON]. Дана цивільна справа, у якій вона є відповідачем, повязана з кримінальною справою та бажанням розправитись з нею. У звязку із протиправними показаннями [PERSON] у кримінальному провадженні та відвертою тяганиною слідства їй прийшлось самій звертатись у різні органи із заявами та скаргами. Судом не враховані розяснення, викладені у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» про те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Рішення суду ґрунтується на неправдивих фактах та завідомо неправдивих показаннях свідків позивачки. За місцем роботи позивачки вона приходила лише один раз для того, щоб подати звернення до директора, що не може бути розцінено як ощирення відомостей, що порочать честь та гідність позивачки. Звернення до Міністерства освіти також не є приниженням честі та гідності, крім того, забороняються переслідування за критику, а також забороняється розголошення відомостей, що містяться у зверненнях без згоди особи. Інформація, викладена у зверненнях стосувалась конкретної особи [PERSON] та була викладена достовірно і не порушувала її немайнові права. Позивачкою не надано доказів, які б свідчили про порушення з її боку прав на повагу честі та гідності. Відсутні докази на підтвердження спричинення позивачці моральних страждань. Судом не дотримано вимог щодо дотримання принципів розумності та справедливості. В засіданні апеляційного суду відповідачка [PERSON] підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні. Позивач в засідання апеляційного суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено отриманням нею особисто 12.05.2017 року телефонограми із зазначенням часу та місця розгляду справи, у письмовому запереченні просить апеляційну скаргу відхилити. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди з наступних підстав. Задовольняючи позов частково суд виходив із того, що [PERSON] поширила негативну інформацію відносно позивачки, не надавши доказів про те, що поширена інформація є достовірною, принизила честь та гідність позивачки, чим спричинила їй моральну шкоду, у звязку з чим стягнув з відповідачки на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.. У задоволенні вимог про зобовязання відповідачки вибачитись перед позивачкою суд відмовив, оскільки такий спосіб судового захисту не передбачений законом. У вказаній частині рішення не оскаржене. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно із ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Стаття 23 ЦК України передбачає відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності чи ділової репутації особи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.05.2015 року [PERSON] звернулась до прокурора м. Дружківка із заявою, у якій повідомила, що 14.05.2015 року вона отримала від [PERSON] документи за підписом підприємця [PERSON] та скріплені його печаткою, які можуть бути використані для відчуження її власності обманним шляхом. [PERSON] вимагала, щоб вона підписала документи. Просила розібратися із незаконними та протиправними діями [PERSON], який без її відома та згоди, у зговорі з [PERSON] здійснили шахрайські злочинні дії щодо її приватної власності. 01.08.2015 року в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження за ч.4 ст.358 КК України за заявою [PERSON] щодо проведення перевірки наявності в діяннях землевпорядника [PERSON] та громадянки [PERSON] неправомірних дій щодо незакінченого замаху на заволодіння шахрайським шляхом, з використанням завідомо підроблених документів належної [PERSON] земельної ділянки за адресою: вул. Орловська, 7 у м. Дружківка. 21 січня 2016 року на адресу Міністерства освіти і науки України надійшла скарга [PERSON], у якій вона значила, що головний бухгалтер житлово-комунального коледжу [PERSON] вчинила кримінальне діяння, через що заведено кримінальну справу. [PERSON] вступила у зговір з землевпорядником ФОП [PERSON], з яким виготовила підроблені документи і намагалися заволодіти її земельною ділянкою та будівлею. Після порушення кримінальної справи цей «працівник від педагогіки» продовжує аморальні дії, налаштовує проти неї її сусідів, яких також намагалася обманути. Вважає, що така як [PERSON] не має права виховувати молодь України. Припускає, що в своїй роботі [PERSON] вчиняє дії для особистої користі. Просить застосувати до [PERSON] заходи професійно - кадрового характеру. 28 березня 2016року на адресу Міністерства освіти і науки України знову надійшла скарга [PERSON], в якій зазначено, що 12.01.2016р вона зверталася до Міністерства і нею були викладені конкретні факти незаконних дій [PERSON], які дозволяють сумніватися в законних діях [PERSON], як головного бухгалтера. Однак отримала відписку за підписом директора департаменту Шарова, який довірив рішення питання керівництву коледжу. Просила зобовязати керівництво коледжу направити на її адресу копію наказу, яким [PERSON] призначена головним бухгалтером та копію протоколу сумісного засідання керівництва коледжу та профспілки. 12 вересня 2016року [PERSON] звернулася до директора коледжу [PERSON] з заявою, в якій просила видати їй копію наказу про призначення [PERSON] на посаду головного бухгалтера, копію протоколу профспілки та зазначала, що у звязку з протизаконними і аморальними діями головного бухгалтера [PERSON] вона була вимушена двічі звертатися до Міністерства освіти і науки України, 12.01.2015р, 21.03.2016р, і двічі на гарячу лінію Уряду, 10.03.2016р, 09.06.2016р, але отримала чотири відписки, в яких не надали конкретної відповіді, приховуючи моральний облік і законність призначення на посаду головного бухгалтера [PERSON]. Під час цього звернення, [PERSON], в прийомній директора коледжу, у присутності заступника директора коледжу [PERSON], влаштувала скандал, вимагаючи негайно видати їй документи про призначення [PERSON] головним бухгалтером. На адресу [PERSON] зазначала, що остання є шахрайкою, дає хабарі, діє на підставі підроблених документів. Факт поширення негативних відомостей щодо відповідачки підтверджений в суді першої інстанції показаннями свідка [PERSON], яка пояснила, що у вересні 2016 року в прийомній директора коледжу [PERSON] вимагала негайно видати їй документи про призначення [PERSON] головним бухгалтером та надала з цього приводу заяву. В присутності неї та секретаря Лихач Е.П.. [PERSON] говорила, що [PERSON] є шахрайкою, перебуває під слідством, дає хабарі, підробила документи для кадастрового номеру. Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, підтвердив в судовому засіданні, що [PERSON] розповсюджує серед сусідів, що [PERSON] намагається заволодіти її будинком, земельною ділянкою. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] та [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] розказувала їй, що [PERSON] намагається позбавити її будинку. Обзивала позивача аферисткою, шахрайкою. Звинувачувала [PERSON], що начебто вона всіх купила, і треба розібратися як вона працевлаштувалася на роботу бухгалтером. Свідок [PERSON] пояснила, що влітку 2016р [PERSON] спілкувалася з нею і казала, що [PERSON] шахрайка, відбирає у неї землю. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У пункті 15 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Встановивши в ході судового розгляду, що відповідачка поширила серед співробітників позивачки та серед її сусідів негативну інформацію про те, що позивачка є аферисткою, шахрайкою, дає хабарі, підробила документи для кадастрового номеру, вчиняє аморальні дії, та не довела, що ця інформація є достовірною, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що права позивачки порушені та підлягають захисту. Той факт, що відповідачка правомірно звернулась до правоохоронних органів із заявою про протиправні, на її думку, дії [PERSON] не є достатнім доказом неправомірності дій позивачки, чи наявності у її діях складу злочину, оскільки відсутнє рішення суду про визнання її винною у вчиненні злочину. Доводи апеляційної скарги про те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки поширена відповідачкою негативна інформація щодо позивачки є цілком конкретною, зокрема, звинувачення у шахрайстві, дачі хабарів, підробленні документів не є оціночними судженнями, а є фактами, які можуть бути перевірені. Посилання [PERSON] на ґрунтування рішення на завідомо неправдивих показаннях свідків позивачки є необґрунтованими і також не можуть бути підставою для скасування рішення. Свідки, допитані в суді, були приведені до присяги, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, що є кримінально карним діянням, належних та допустимих доказів про те, що показання свідків є завідомо неправдивими відповідачкою не надано. Отже, суд правильно прийшов до висновку про те, що діями відповідачки, яка поширила негативну недостовірну інформацію про позивачку, принижена честь та ділова репутація позивачки, а тому завдана позивачці моральна шкода. Однак, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не у повному обсязі враховані фактичні обставини справи та вимоги діючого законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Враховуючи характер та обсяг страждань позивачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, особу відповідачки, яка є пенсіонером, інвалідом третьої групи з дитинства, колегія суддів вважає, що розмір стягненого судом відшкодування моральної шкоди є завеликим та підлягає зменшенню до 200 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Із справи вбачається, що позивачкою при подачі позову було сплачено 551,20 грн. за позовну вимогу немайнового характеру (а.с.1) та 1 378 грн. за вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн.(а. с. 33), всього 1 929,20 грн.. Судом стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1 929,20 грн.. У задоволенні вимог про зобовязання відповідачку публічно вибачитися суд відмовив, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законом, тому судовий збір в сумі 551,20 грн. стягненню з відповідачки не підлягає. Вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені частково, тому відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою і підтверджені документально судові витрати по сплаті судового збору мають бути присуджені з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог. Згідно з розясненнями, наданими у п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявлені позивачкою в розмірі 20 000 грн., задоволені частково в сумі 200 грн., судові витрати по сплату судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки пропорційно до задоволених вимог в розмірі 19, 29 грн.. Згідно з п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України неповне зясування судом обставин справи відносно визначення розміру відшкодування моральної шкоди є підставою для зміни рішення. Підстав для скасування рішення та відмови у позові, як про це просить у апеляційній скарзі позивачка немає.

Outcome: partial