Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що судові інстанції при розгляді справ щодо позивача порушили положення Конституції України, ст. 23, ч. 6 ст.117, 1173-1174 ЦК України. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 17 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 2 564 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. До судового засідання сторони не з'явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Тому, суд розглянув дану справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 5 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Разом з тим, ч. 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Отже, завдана шкода підлягає відшкодуванню за умови, коли такі дії або бездіяльність чи рішення суду визнано незаконними. Під час судового розгляду справи встановлено, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено (а.с.12-14).Рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду України вказане рішення залишено без змін. Зазначені судові рішення набрали законної сили. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивачів, вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п.п. 4.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем не надано доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої йому судовими рішеннями, які набрали законної сили. Враховуючи те, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини судів та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями судів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. При цьому, доводи позивача про те, що судові інстанції при розгляді справ щодо позивача порушили положення Конституції України, ст. 23, ч. 6 ст.117, 1173-1174 ЦК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed