Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У квітні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який надалі (а.с.155) просила визнати право спільної сумісної власності її та відповідача на квартиру [ADDRESS] та виділити ? частини квартири в її приватну власність, а також стягнути судові витрати. Позов обґрунтований тим, що квартира куплена на ім'я відповідача в зареєстрованому шлюбі із нею, тому на квартиру поширюється режим спільної сумісної власності, до суду звернулася у зв'язку з припиненням подружніх відносин. У червні 2015 р. відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, який надалі уточнив (а.с.152-153) та просив визнати за ним право особистої власності на спірну квартиру. Позов обґрунтував тим, що дійсну ціну спірної квартири в сумі 30000 доларів США він сплатив з продажу за ціною 32000 доларів США в той самий день належної йому особисто квартири [ADDRESS]. У зв'язку з цим придбана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, від продажу в 2012 р. належної йому особисто земельної ділянки за 11000 доларів США він отримав гроші на ремонт придбаної квартири. В судовому засіданні позивачка з представником свої позовні вимоги підтримала, зустрічний позов просила залишити без задоволення. Відповідач просив задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Сторони перебували в шлюбі з 20 лютого 2009 р., за рішенням Ленінського районного суду від 2 вересня 2015 р. його розірвано, мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.141). Згідно договору купівлі-продажу за реєстровим №245 посвідченому 05 жовтня 2013 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю., [PERSON] продав [PERSON] належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2008 р. однокімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 59000 грн. (а.с.120-121). Того ж дня за наступними реєстровими номерами тим самим нотаріусом були оформлені: (№246) згода [PERSON] на придбання спірної квартири її чоловіком [PERSON] на своєї ім'я за спільні кошти та в інтересах сім'ї за ціною та на умовах на його розсуд, а також договір (№247) купівлі-продажу спірної квартири за яким [PERSON] зі згодою дружини (пункт 17) купив у [PERSON] та [PERSON] належну їм в рівних частинах двокімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною 149000 грн. (а.с.118-119). Право власності за [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано 05 жовтня 2013 р. (а.с.41-44). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. З пояснень відповідача випливає, що метою придбання спірної квартири було поліпшення житлових умов родини. Він також стверджував, що розписки на доказ отримання ним 32000 доларів США як ціни за продаж квартири [ADDRESS] і розписки про отримання продавцями спірної квартири її дійсної ціни 30000 доларів США він надати не може, оскільки ці документи утримує у себе [PERSON] Також поясняв, що квартира [ADDRESS] мала гарний ремонт, зручне місце розташування, а квартира [ADDRESS] знаходилася на околиці міста та перебувала в стані, що потребував капітального ремонту, тому кошти виручені від продажу належної йому квартири повністю покривали ціну спірної квартири. На пропозицію суду відповідач з представником пояснили, що не можуть забезпечити обставини на які вони посилаються показами свідків - учасників вказаних правочинів. [PERSON], в свою чергу, заперечувала, що утримує будь-які розписки щодо передачі коштів від продажу колишнім чоловіком належної йому квартири та придбання спірної квартири. Стверджувала, що продаж квартири [ADDRESS] та придбання квартири [ADDRESS] відбулося за ціною зазначеною в договорах і 59000 грн. були повністю витрачені в сумі ціни за придбання спірної квартири. Свідок [PERSON] суду показав, що кошти на придбання спірної квартири та ремонт він з дружиною надавав для полі пшення житлових умов їх доньки [PERSON] Кошти які [PERSON] отримав від продажу однокімнатної квартири і вклав в придбання спірної квартири склали приблизно ? вартості. Ремонт спірної квартири робив він разом із [PERSON], але придбання матеріалів відбувалося за його кошт. Свідок [PERSON] суду показав, що мав намір, але не встиг купити квартиру [ADDRESS] за 31000 доларів США. Свідок [PERSON] показав, що є хрещеним батьком доньки сторін і знає зі слів відповідача, що той продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 30-35 тис. доларів США, а за яку ціну куплялася спірна квартира він не знає. Вирішуючи спір суд виходить з того, що підставою первісного позову є лише придбання спірного майна у шлюбі, а підставою зустрічного позову є придбання спірного майна за кошти, виручені від продажу майна належного відповідачу одноособово. Відтак, через відсутність належних доказів, що підтверджують іншу ціну квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] ніж та, що зазначені в договорах купівлі-продажу, суд виходить саме з договірної ціни зазначеної в договорах купівлі-продажу. Покази свідків - не учасників правочинів не є належними доказами на підтвердження ціни. Коло належних доказів на підтвердження цього передбачено, зокрема, постановою ВСУ від 25 листопада 2015 р. у справі № 6-2333цс15, але відповідач, заперечуючи ціну, не забезпечив подання таких доказів. Тому суд вважає що квартира [ADDRESS] була придбана як за особисті кошти відповідача 59000 грн., і в ідеальній частині, що відповідає цій вартості вона є його особистою власністю, так і за спільні сумісні кошти подружжя - 90000 грн. і в ідеальній частині, що відповідає цій вартості, вона є спільним сумісним майном подружжя. Належних доказів щодо вкладання сторонами в ремонт спірної квартири особистих коштів суду не надано. Тому суд визначає ідеальні частини таким чином. Ідеальна частина, що належить [PERSON] в спірній квартирі на праві особистої власності становить 99/250 з такого розрахунку: 59000 грн. / 1490 грн. (1% від 149000 грн.) = 39,60% або 396/1000 або 99/250. Ідеальна частина, що належить сторонам, як спільна сумісна власність становить 151/250 з такого розрахунку: 90000 грн. /1490 грн. = 60,40% або 604/1000 або 151/250. Суд вважає за можливе, як того просить позивачка поділити спільне майно шляхом виділу їй у власність ? його частини, а також задля визначеності частини відповідача виділити і йому таку ж частину, тобто по 151/500 частини. Позовні вимоги [PERSON] задоволені на 60,40%, тому з [PERSON] на її користь належить стягнути 899,96 грн. Позовні вимоги [PERSON] задоволені на 39,60% тому з на його користь з [PERSON] належить стягнути 590,04 грн. Застосовуючи залік остаточно з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 309,92 грн.

Outcome: partial