Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому посилається на те, що з відповідачем зареєструвала шлюб 01 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 64. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Фактично шлюбно-сімейні відносини припинено та на даний час вони проживають окремо, при цьому відповідач, який працює в Магдалинівському РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та отримує регулярну заробітну плату, не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, тому для захисту прав неповнолітньої дитини вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви. У судове засідання позивач з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, вказуючи що всі витрати по утриманню дитини і її належного життя несе саме вона, а відповідач самоусунувся від надання їй достатньої допомоги для утримання їх спільної доньки, при цьому вона разом з донькою з 15 червня 2014 року проживає разом з її батьками по [ADDRESS], а відповідач залишився проживати один в їх квартирі по [ADDRESS], за яку він самостійно і сплачує комунальні послуги та погашення заборгованості за кредитними договорами то є справа самого відповідача, оскільки отримані ним на свої цілі, а не на цілі сім'ї. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення (а.с. 46-47) та пояснив, що позовні вимоги позивачки суперечать вимогам діючого законодавства України, являються необґрунтованими та підлягають відхиленню в повному обсязі. Так, позивач вимагає стягнути з нього аліменти на користь їх спільної доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги порушенням ним ст. 180 СК України. Позивач вказує, що він начеб то після народження дитини не надає достатньої допомоги в забезпеченні дитини, однак дані посилання являються надуманими та не відповідають дійсності. Так, з моменту укладення шлюбу з позивачкою, а саме з 01.09.2006 року вони постійно проживати разом по [ADDRESS], однією сім'єю, але з 15 червня 2014 року позивач самостійно, не назвавши причини та не повідомивши його переїхала разом з дитиною жити до своїх батьків по [ADDRESS]. При цьому донька [PERSON] до цього часу постійно проживала разом з ними в квартирі, за адресою [ADDRESS]. Він, як батько дитини та чоловік позивачки, постійно забезпечує утримання своєї доньки належним чином, так як має постійний належний заробіток на постійному місці роботи в Магдалинівському РЕМ, де він займаю посаду інженера по організації експлуатації та ремонту 1 категорії. Отримувана заробітна плата витрачається на забезпечення сім'ї, в тому числі і доньки, для належних умов проживання, а саме за його рахунок здійснюються всі комунальні платежі за користування житловим приміщенням, здійснюється закупівля продуктів харчування та одягу, а також інші витрати, необхідні для сімейного побуту. Отримані ним в якості заробітної плати грошові кошти розподіляються виключно в інтересах сім'ї та малолітньої дитини, підтвердженням чого являється відсутність в нього шкідливих звичок та позитивні характеристики за місцем роботи та проживання. Частина отримуваного заробітку витрачається на його власне навчання в вищому навчальному закладі, однак він вважає дані витрати також здійснюються на користь сім'ї та дитини, так як навчання надасть можливість в майбутньому стати більш кваліфікованим і та забезпечити більш високий рівень прибутків для своєї родини. На підтвердження вищезазначених обставин виступає також той факт, що після народження дитини до жовтня 2013 року позивач знаходилась в декретній відпустці та в зв'язку з цим мала незначний заробіток, який не міг забезпечити повноцінне життя родини, при цьому отримуваний саме ним прибуток надавав можливість належним чином утримувати спільну дитину, та забезпечувати спільне життя на належному рівні. Він не заперечує той факт, що їх родина користувалася матеріальною допомогою родичів позивачки, що було викликано лише складним рівнем життя, який виникає в силу економічного становища в державі в цілому, та може стосуватися кожної країні. При подачі позовної заяви позивач взагалі не навела доказів порушення ним ст. 180 СК України, а саме ігнорування ним обов'язку утримувати їх спільну дитину, що при розгляді спору являється обов'язковим в силу вимог ст. 60 ЦПК України. З особистих переконань, вважає, що зазначена позовна заява подана позивачкою виключно з метою образити його чоловічі та батьківські почуття, в зв'язку з появою в їх сім'ї суперечок, на ґрунті побутових взаємовідносин, які жодних чином не стосуються доньки. Тому, в задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів просить відмовити в повному обсязі, надавши квитанції про сплату комунальних послуг та погашення заборгованості за кредитними договорами (а.с. 50-140). Також, пояснив, що одяг та інші речі, які він купує для дитини, позивачка йому повертає, пояснюючи це тим, що вони не підходять для дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю неповнолітньої дитини позивачки та відповідача - [PERSON], [INFO]. Позивачку вона знає зі школи та підтримує з нею гарні відносини, при цьому з відповідачем практично не спілкується. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а всі витрати по належному забезпеченню її гідних умов життя та розвитку несе позивачка та її батьки, які допомагають позивачці продуктами харчуванням та у вихованні дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки та постійно надає їй допомогу як продуктами харчування так і доглядає інколи за своєю внучкою [PERSON], [INFO]. З 15 червня 2014 року коли позивачка з дитиною переїхала жити за їх адресою по [ADDRESS], відповідач зовсім ніякої допомоги на дитину не надає, при цьому лише на її День народження купив їй куртку та кофтину. Також, пояснила, що оскільки вона часто бачила та відвідувала сім'ю її доньки, то протягом всього її сімейного життя не бачила, як відповідач купував продукти харчування чи одяг дитині. Відповідач практично завжди знаходиться на роботі, з якої повертається пізно і тому достатнього часу не приділяє дитині. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, поясненнями сторін, що позивач - [PERSON], [INFO] (а.с. 13) та відповідач - [PERSON], [INFO] (а.с. 11) перебувають з 01 вересня 2006 року в зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління Дніпропетровської області за актовим записом № 64 (а.с. 7) та ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року (а.с. 152) сторонам по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 153) надано строк для примирення у шість місяців. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9), яка з 15 червня 2014 року проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с. 164) за місцем мешкання батьків позивачки та остання здійснює оплату за відвідування дитиною дитячого садка (а.с. 8). Відповідач один проживає в квартирі [ADDRESS], яка зареєстрована на позивачку і придбана сторонами в період зареєстрованого шлюбу та відповідач здійснює оплату комунальних послуг за квартиру самостійно (а.с. 85-140). Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Судом також встановлено, що відповідач відповідно до наданих ним квитанцій (а.с. 50-84) самостійно здійснює погашення заборгованості за кредитними договорами, які ним укладено з фінансовими установами, при цьому ніякого відношення дані кредитні договори не мають до належного матеріального утримання ним неповнолітньої доньки. Відповідач працює інженером з організації експлуатації і ремонту 1 категорії Магдалинівського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» (а.с. 10, 49), в зв'язку з чим регулярно отримує заробітну плату, при цьому характеризується позитивно як за місцем роботи так і за місцем проживання (а.с. 48, 49). Згідно пояснень сторін між ними фактично припинено шлюбно-сімейні відносини і кожен з них веде своє самостійне життя та господарство. В судовому засіданні згідно показів сторін, свідків, допитаних в судовому засіданні, беззаперечно встановлено, що відповідач в достатній мірі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Для захисту прав неповнолітньої дитини позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви (а.с. 1-3). Ухвалою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року у відкритті провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину було відмовлено (а.с. 14-15), оскільки на час винесення ухвали спір по цивільній справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом вирішено рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, оскільки сторонами не оскаржувалось. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року ухвала судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року була скасована та справа направлена до суду першої інстанції для вирішення питання по суті. Судом встановлено, що дійсно рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року (а.с. 165-166) в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було відмовлено та рішення набрало законної сили, так як сторонами не оскаржувалось, однак судом не можуть бути застосовані положення ст. 205 ЦПК України щодо закриття провадження по даній справі, у зв'язку з наявністю рішення суду в іншій справі, так як позивачка звернулась до суду з даним позовом з урахуванням виникнення інших підстав, які встановлені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що він в достатній мірі надає допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини вказані у ст. ст. 182, 184 СК України, а саме враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним та працює; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, а також положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в судовому порядку, починаючи стягнення з 22 квітня 2014 року, тобто з моменту звернення позивачки до суду (а.с. 1-3). Таку допомогу відповідач може надавати, оскільки є працездатним і інших осіб на його утримані не має. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved