Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом, який згодом уточнила, в якому просила скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 17.08.2001 року, виданий на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.07.2001 року №1324, на земельну ділянку площею 0,0468 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських прибудов, а також просила скасувати реєстрацію вказаного Державного акту в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №1859. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2011 року (2/3 частини), свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2017 року (1/6 частина) та договору міни від 27.06.2017 року (1/6 частина). Вказаний будинок є спадщиною від померлої [INFO] року матері позивачки - [PERSON], яка у свій час придбала його у 2001 році за біржовим контрактом у [PERSON] Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.06.2006 року зазначений біржовий контракт визнано дійсним. На теперішній час позивачка має намір розпорядитися належним їй майном, проте при дослідженні документів, виявилось, що земельна ділянка, на якій розташований будинок [ADDRESS], належить на підставі державного акту від 17.08.2001 року [PERSON], яка у 2016 році померла. Таким чином, не маючи іншого способу захисту свого права власності, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.09.2018 року, у судове засідання не з'явилися, надали заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради - Зиновєв І.Г., який діє на підставі довіреності від 26.12.2018 року, у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов'язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Згідно ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Водночас за частиною 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-841цс16, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним номером 3-2576, [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №29010911 від 09.12.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав №32611369 від 21.12.2011 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Матвєєвою Н.В. за реєстраційним номером 9-177, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/6 частина домоволодіння [ADDRESS] з належними до нього побудовами подвір'я та спорудами, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47206172 від 24.03.2017 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83346867 від 24.03.2017 року. Згідно договору міни від 27.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Верченко Т.І. за реєстраційним номером 327, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/6 частина домоволодіння [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №142190407 від 22.10.2018 року підтверджено, що [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить домоволодіння [ADDRESS] з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 17.08.2001 року, земельна ділянка площею 0,0468 га, розташована за адресою: [ADDRESS], надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських прибудов, належить [PERSON] Державний акт видано на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.07.2001 року №1324. Відповідно до відповіді з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №03-12-11314 від 12.11.2018 року, [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована в [ADDRESS], померла 28.11.2016 року, актовий запис №2507 від 29.11.2016 року. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54439735 від 11.12.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved