Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 вересня 2015 року з відповідача постановлено стягувати на її користь аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 04 серпня 2015 року і до досягнення ними повноліття. В позові вказує на те, що відповідно довідки-розрахунку Нетішинсього міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області №11229 від 10 жовтня 2018 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 30 вересня 2018 року становить 37 858 грн.72 коп. [PERSON] вважає, що зазначена заборгованість винила внаслідок навмисних дій відповідача, спрямованих на несплату таких. Також позивач у позові посилається на те, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Крім того, у ст. 196 Сімейного кодексу України (далі СК України) не встановлено будь-яких обмежень щодо періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. З врахуванням зазначеного, загальну суму пені за несплату та несвоєчасну сплату аліментів позивач розраховувала за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеню за заборгованість по сплаті аліментів нараховувала на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати. На підставі наведеного, позивач, посилаючись на положення ст. 196 СК України, застосувавши вищезазначену формулу нарахування пені, просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з серпня 2015 року по липень 2018 року, що стягуються на її користь на утримання дітей у розмірі 27 431 грн. 73 коп. 05 листопада 2018 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, при цьому виходив з наступного. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 вересня 2015 року з відповідача постановлено стягувати на користь позивача аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2015 року і до досягнення ними повноліття. Оскільки він не працює, не має сталого заробітку, то з моменту прийняття рішення про стягнення з нього аліментів, він сплачував аліменти на двох дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням зміни таких відповідно до чинного законодавства. Також звертає увагу на те, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, у нього перед останньою була відсутня заборгованість по сплаті аліментів, оскільки він сплатив на її користь 31 330 грн. 65 коп., тоді як необхідно було сплатити 30 505 грн. 20 коп., згідно розміру визначеного у рішенні суми, про що надав відповідний розрахунок. Крім того, вказує, що відповідно до вимог ст. 196 СК України пеня не може перевищувати 100% суми заборгованості, а оскільки заборгованості не має, то і відсутні підстави для нарахування пені. Окремо [PERSON] у відзиві зазначив, що не погоджується з розрахунком державного виконавця щодо нарахування заборгованості, оскільки така була нарахована з розрахунку 30% від середньої заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі наведеного просив у позові відмовити повністю. 23 листопада 2018 року представник відповідача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 12 грудня 2018 року позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. В обґрунтування такої надала іншу довідку-розрахунок Нетішинського міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області №14973 від 11 грудня 2018 року, згідно якої заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 30 листопада 2018 року становить 62 712 грн. 01 коп., а тому вважає, що саме така заборгованість відповідача перед нею по сплаті аліментів. Поряд з цим, зазначила, що оскільки у вищезазначеній довідці не враховано кошти, які відповідач перераховував на додаткові витрати на дітей, то остаточний розмір заборгованості з зарахуванням даних коштів складає 55 464 грн. 76 коп. Також у заяві збільшила період за який просить стягнути пеню - з серпня 2015 року по серпень 2018 року. На підставі наведеного, застосувавши зазначену в позовній заяві формулу нарахування пені, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі - 47 501 грн. 77 коп. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 грудня 2018 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов з підстав зазначених у ньому. Додатково позивач пояснив, що з липня 2017 року внесені зміни до СК України, згідно яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зміни в законодавстві відбулись і щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів, а саме те, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Дані зміни в законодавстві державним виконавцем були враховані та вірно нарахована заборгованість відповідача по сплаті аліментів, а тому довідка-розрахунок Нетішинсього міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області №14973 від 11 грудня 2018 року є вірною та відповідає чинному законодавству. З врахуванням даних даної довідки позивачем розрахована пеня за прострочення плати аліментів згідно формули зазначеної у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили у позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково представник відповідача зазначив, що його незгода з наданими позивачем довідками - розрахунками Нетішинсього міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області від 10 жовтня та 11 грудня 2018 року, відповідно і нарахуванням позивачем пені на підставі даних довідок, полягає в тому, що державний виконавець не має такого права, як визначення розміру аліментів, дане право належить лише суду. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 вересня 2015 року з відповідача постановлено стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2015 року і до досягнення ними повноліття. Відповідач на виконання зазначеного рішення сплачував аліменти в розмірі визначеному у ньому. Оскільки відповідач не працює та має мінливий дохід, то він при можливості сплачував кожного місяця аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а коли місяць не сплатив, то на наступний місяць сплачував у подвійному розмірі. При цьому, представник відповідача вказав, що 27 листопада 2017 року останньому надана Нетішинським міським ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області довідка - розрахунок, згідно якої заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 27 листопада 2017 року становила 13 407 грн. 40 коп., дана заборгованість на момент звернення позивача з даним позовом погашена. Щомісячний розмір заборгованості в даній довідці нараховувався державним виконавцем виходячи з 30 % прожиткового мінімуму на вік дитини. Крім того, аліменти у тому розмірі, який визначений судом, за 2018 рік повністю сплачені, про те, що у відповідача є заборгованість розрахована з іншого розміру аліментів його ніхто не повідомляв, а тому звернення позивача з даним позовом є безпідставним. Заслухавши учасників справи, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю зважаючи на таке. Судом установлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 вересня 2015 року з [PERSON] постановлено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2015 року і до досягнення ними повноліття (арк. спр. 4). З довідки-розрахунку Нетішинсього міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області №11229 від 10 жовтня 2018 року встановлено, що станом на 30 вересня 2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 37 858 грн. 72 коп. (арк. спр. 5). З довідки-розрахунку Нетішинсього міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області №14973 від 11 грудня 2018 року встановлено, що станом на 30 листопада 2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 62 712 грн. 01 коп. (арк. спр. 47). Вказуючи на наявність підстав для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами та стосуються обов'язку батька, матері утримувати дитину регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України ( в редакцій чинній на момент звернення до суду) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Як вбачається із поданих відповідачем [PERSON] квитанцій, він сплачував аліменти, шляхом перерахування коштів на особовий рахунок [PERSON] (арк. спр. 19-24, 33, 62). З поданого відповідачем уточненого розрахунку нарахованих та фактично сплачених аліментів, [PERSON] фактично сплатив аліменти на утримання дітей, зокрема: за 2015 рік - 1 956 грн. 12 коп., за 2016 рік - 6 900 грн. 62 коп., за 2017 рік - 8 349 грн. 02 коп., за 2018 рік - 13 593 грн. 47 коп. (ар. спр. 85). Сума фактично сплачених аліментів [PERSON] сторонами не заперечувалась. Згідно даних довідки-розрахунку Нетішинсього міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області №12420 від 27 листопада 2017 року вбачається, що станом на 27 листопада 2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 13 407 грн. 40 коп. Щомісячний розмір заборгованості в даній довідці нараховувався державним виконавцем виходячи з 30 % прожиткового мінімуму на вік дитини, що становив з січня 2015 року 619 грн. 20 коп., з вересня 2015 року - 700 грн. 20 коп., з січня 2016 року - 700 грн. 20 коп., з травня 2016 року - 736 грн. 80 коп., з грудня 2016 року - 818 грн. 00 коп., з січня 2017 року - 813 грн. 00 коп., з травня 2017 року - 855 грн. 60 коп. (арк. спр. 18). З пояснень представника відповідача [PERSON], наданих в судовому засіданні, встановлено, що державний виконавець Ткачука В.В. не викликав та не повідомляв про конкретний розмір аліментів, розрахований в порядку примусового виконання до сплати, аліменти такий сплачував добровільно у тому розмірі, який визначив суд. Вказаного позивач та його представник в судовому засіданні не спростували, будь-яких доказів того, що виконавчою службою були здійснені виклики [PERSON], як боржника, суду не надали. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON], який наданий суду позивачем та відповідачем, сума нарахованих аліментів різниця. Будь-яких відомостей про те, що [PERSON] був обізнаний із іншим розрахованим розміром аліментів, ніж тим, що був у нього, суду не надано. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 вересня 2015 року добровільно відповідно до отриманих доходів сплачував аліменти на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що представив квитанції, в порядку примусового виконання державний виконавець боржника не викликав та не повідомляв про зміну розміру аліментів, розрахованого до сплати в порядку примусового виконання, позивачу було відомо про щомісячне надходження коштів на її рахунок, щодо розміру сплачуваних аліментів будь-яких претензій остання не пред'являла, а тому суд не вбачає вини відповідача в сплаті аліментів в меншому розмірі, ніж було визначено державним виконавцем. Отже, за встановлених обставин та вимог закону, суд дійшов висновку про те, що вина [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів позивачем не доведена, а тому у нього відсутнє право на стягнення неустойки. При вирішенні даного спору суд застосовує вимоги норм права, які містяться в ст. ст. 195, 196 СК України та на які вірно посилаються позивач в поданому позові та відповідач у відзиві на позовну заяву. Водночас суд вважає безпідставним посилання позивача в позовній заяві на ст. 180 СК України, оскільки дана стаття вказує на обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що не є предметом спору і не стосується відповідальності за прострочення сплати аліментів. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України та, зважаючи на відмову в позові, приходить висновку, що такі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed