Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] був укладений договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою. Згідно Додаткового договору №3 до Договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою в АТ «Ощадбанк» відповідачу був відкритий поточний рахунок [NUMBER] та надано платіжну картку MasterCard Electronicта встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000, 00 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжний картки, який продовжується на новий термін при випуску платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24% річних. У зв`язку невиконанням умов договору у відповідача утворилась заборгованість перед АТ «Ощадбанк» в розмірі 16 886,36 грн, з яких: 15 077,20 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 344,49 грн - проценти за користування кредитом; 6,00 грн - комісія; 380,44 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 240,06 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 838,17 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у сумі 2102,00 грн. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2020 відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Додаткового договору №2 до Договору №86325/УТ_ДК від 15.08.2012 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою та Додаткового договору №3 до Договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки №86325/УТ_ДК від 15.08.2012, відповідачу надано кредит у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою 24 % річних та зі ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35 % річних за користування кредитом. В порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконував, грошові кошти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 16 886,36 грн, з яких: 15 077,20 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 344,49 грн - проценти за користування кредитом; 6,00 грн - комісія; 380,44 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 240,06 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 838,17 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч.2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту, а також суми інфляційного збільшення заборгованості і 3% річних від простроченої суми в матеріалах справи відсутні. Отже, позовні вимоги заявлені до позичальника за кредитним договором є законними, обґрунтованими та такими, що базуються на умовах укладеного договору. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що у зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, оскільки є законними та обґрунтованими. Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved