Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулась до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про дисциплінарне стягнення, про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 14 травня 2018 року була прийнята на посаду начальника відділу з тендерних процедур департаменту із закупівель КП «Київтеплоенерго», на якій працює і на даний час. Наказом № 6-Д від 30.08.2019 року [PERSON] була притягнута до відповідальності за порушення правил дисципліни. Позивач вважає, що при притягненні її до відповідальності були порушені положення КЗпП України, підстав для винесення такого наказу у керівництва не було, оскільки вона повідомила про причини своєї відсутності на робочому місці, крім того, надала докази з лікарні. Також позивач наголошує, що у зв`язку із цією доганою їй не було нараховано премій, а вона є матір`ю, яка виховує дітей одна, а тому звернулася до суду із позовом для захисту порушеного права. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, згідно з яким проти вимог позивача заперечує, просить відмовити в позові. Зазначає, що наказ винесено з урахуванням положень норм КЗпП України. Щодо нарахувань зазначає, що її не було виключено зі списку премій (заохочення), проте в зазначені позивачем строки премії не зараховувались жодному з працівників. Тому в цій частині вважає вимоги безпідставні. В судовому засіданні 28 лютого 2020 року позивачка вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити. В судове засідання, призначене на 05 березня 2020 року позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні 28 лютого 2020 року проти вимог позивача заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. В судове засіданні, призначене на 05 березня 2020 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Судом встановлено, що 14 травня 2018 року позивач була прийнята на посаду начальника відділу з тендерних процедур департаменту із закупівель КП «Київтеплоенерго», на якій працює і на даний час. Наказом № 6-Д від 30.08.2019 року [PERSON] була притягнута до відповідальності за порушення правил дисципліни. Обґрунтовуючи поданий позов, позивач зазначила, що оспорюваний нею наказ є незаконним, винесений з особистих мотивів. Дисциплінарне стягнення у вигляді догани є безпідставним. Винесення такого дисциплінарного стягнення є протизаконним і порушує трудові права позивача. Також зазначає, що була відсутня на робочому місці з поважних причин, про що попередила адміністрацію відповідача завчасно. За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, зокрема, такий захід стягнення, як догана. Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку. За приписами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Згідно наданих пояснень у пояснювальній записці, позивач зазначає, що була відсутня на робочому місці з 08.00 год. до 10.15 год. 02 серпня 2019 року, у зв`язку із вирішенням ряду питань, щодо оформлення інвалідності своєї доньки, про що повідомила керівництво та менеджера відділу тендерних процедур. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем не було враховано наявність письмових доказів, а саме: довідки лікаря та документів, на які саме і було витрачено час. При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Матеріали справи доводять, що при винесенні оспорюваного наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 30.08.2019 р., яким [PERSON] оголошено догану, порушення обов`язків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України відсутні, у зв`язку з чим порушено процедуру видачі такого наказу, а відтак порушено права працівника. За таких підстав, суд не погоджується з доводами відповідача про правомірне застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та відсутність підстав для скасування наказу, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправним наказу про застосування дисциплінарного стягнення підлягають задоволенню. Питання щодо скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не належить до компетенції суду, оскільки має вирішуватись роботодавцем у порядку виконання рішення у випадку задоволення позову. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 568,60 грн., то вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом також враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та інші обставини справи. Зокрема, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, що є необхідні для відновлення попереднього стану. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати за грудень 2018 року, липень, серпень, вересень 2019 року, в частині ненарахованих премій, суд погоджується з доводами відповідача, що крім власних міркувань доводи позову нічим не підтвердженні. Крім того, матеріали справи містять копії (витяги), подані відповідачем на вимогу суду, наказів щодо зарахувань премій (заохочень) з грудня 2018 року до вересня 2019 року включно, згідно з яким жодному з працівників премії не було нараховано. З огляду на викладене, дані вимоги задоволенню не підлягають. За правилами ч.1 та ч.2 ст.141 КЗпП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які складаються із судового збору покладаються на відповідача і підлягають стягненню на користь позивача в розмірі 1536, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial