Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 17 квітня 2018 року, під час перебування її відпустці, сталось залиття квартири. Одразу після приїзду вона зателефонувала до ОСББ «Брест-Литовське» щодо фіксації пошкоджень, де їй повідомили, що залиття квартири сталось з вини власника квартири334. Останній її запевнив, що врегулює всі питання після повернення по поверненню. Після повернення відповідач погодився усунути пошкодження, але надасть своїх робітників. Лише 14 травня прийшли робітники та повідомили, що в квартирі утворився грибок, стіна волога, та відмовились від виконання робіт. Дана обставина не нажарт налякали її та її чоловіка, оскільки вони мають маленьку дитину, якій на той час виповнилось лише 6 місяців. Щоб не піддавати ризику себе і маленької дитини, на час ремонту вона вимушена була виїхати до готелю, за проживання з 17 травня 2018 року по 19 травня 2018 року вона сплатила 3800 грн. У подальшому вона орендувала квартиру та сплатила 43 000 грн., за послуги з перевезення речей вона сплатила 24 500 грн. Для відновлення стану квартиру нею спочатку були запрошені спеціалісти для встановлення дійсного походження плям, за що сплатила 250 грн., здійснила обробку поверхонь на суму 1630 грн., провела дезінфекції та дезінсекції та сплатила 1000 грн. Також вона звернулась для визначення розміру матеріальних збитків, завданих залиттям квартири та сплатила за послуги спеціаліста 3500 грн., відповідно до висновку якого розмір шкоди становить 145 079 грн. Через неправомірні дії відповідача, їй було завдано і моральної шкоди, пов`язаної з переживаннями через пошкодження інтер`єру квартири, необхідність проведення ремонту, переїзд до іншого помешкання, порушення звичного способу життя, тощо. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі 5000 грн. Оскільки завдані збитки стались саме з вини відповідача, тому відшкодувати дану шкоду має саме він. У добровільному порядку відповідач погоджується сплатити лише 30 000 грн., що не відшкодує у повному обсязі всієї шкоди та всіх понесених нею витрат. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на відшкодування матеріальної шкоди 223 359 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5708,98 грн. 04 квітня 2019 року до суду надійшов відзив на позов [PERSON] . Визнав позовні вимоги в частині відшкодування шкоди в розмірі 30 000 грн. У решті заперечував. Зазначив, що акти про залиття квартири є неналежними доказами. Так, у разі залиття квартири ОСББ повинен був інформувати негайно про аварію позивача, терміново провести позаплановий технічний огляд квартири внаслідок залиття та у місячний термін скласти акти про залиття квартири, вказавши підстави та результати, причини аварії, необхідність проведення ремонту. Жодних причини проводити додатковий огляд не було. Дані акти, посилають на одне і теж залиття, але містять різні наслідки. Дані акти не надавались відповідачеві для огляду чи підпису, не відповідають по змісту та формі, встановленим вимогам. Вказав, що власники квартири мають певні обов`язки, зокрема при появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Натомість позивач допустив безгосподарне утримання її майна: квартира з 17 квітня 2018 року по 26 квітня 2018 року була безгосподарною, непровітрювалась, внаслідок чого стіни не могли бути висушені. Позивач не надала доказів того, що саме через це затоплення інші сірі плями плісняви виникли, а не існували і раніш та стали помітними лише після аварії. Вважає також, що залиття квартири могло статись не з його вини, а з вини обслуговуючої організації, на балансі якої знаходиться будинок: наприклад подача води під більшою напругою, ніж передбачені нормами та стандартами, або в результаті браку виробництва кіпелю стояку, неналежна якість його або неправильна установка. Вказав, що позивач не надав суду доказів належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею дійсних матеріальних витрат. Поданий звіт про визначення матеріальної шкоди не відображає розмір завданої шкоди, а містить вираховування ремонту значно вищої якості, ніж був в квартирі, містить також вартість робіт по обробки поверхонь від цвілі, що вже позивачкою зроблено, тому його не можна брати за доказ при вирішенні розміру збитків. Також вважають, що позивач не надав підтвердження та обґрунтування завданих моральних збитків. Просив суд відмовити в задоволенні позову. 14 травня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] . Зазначила, що відповідач по суті визнає свою вину у залитті квартири та визнає акт від 30 квітня 2018 року, а інший акт є необхідним для встановлення наявності грибка. Відповідач зволікав не лише з оглядом приміщень, а й з проведенням ремонту. Про проведення огляду відповідач повідомлявся, але відмовився приїхати, посилався на відсутність в нього такої можливості. Акти відповідають встановленим вимогам та підтверджують і причини аварії, і пошкодження. Вважає, що нею подані всі докази на підтвердження всіх витрат, понесених саме через дану аварію. Просила задоволити позов. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представники ПАТ «Дельта Банк» та ОСББ «Брест-Литовське» не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені, клопотань про відкладення до суду не надходило. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Встановлено, що 17 квітня 2018 року була залита квартира [NUMBER] . 30 квітня 2018 року комісією ОСББ «Брест-Литовське»» складено Акт про те, що 17 квітня 2018 року трапилось залиття квартири [NUMBER] , яка розташована на 11 поверсі. Внаслідок чого вода пошкодила шпалери, які відстали від стіни між стелею та підлогою у спальній кімнаті. При обстеження стояка холодного водопостачання у квартирі [ADDRESS] було виявлено, що причиною затоплення був кіпель, який з`єднував гнучкий шланг холодної води з фітингом трубопроводу під умивальником у ванній кімнаті. 26 травня 2018 року комісією ОСББ «Брест-Литовське» був складений акт про те, що після залиття, яке трапилось 17 квітня 2018 року внаслідок прориву води у квартирі 334 , у квартирі було виявлено темні плями на шпалерах стін у спальні, вітальні, кухні та коридорі, після демонтажу яких виявлено осередки грибка на шпаклівці. 26 травня 2018 року також було виявлено грибок на поверхні коркової підкладки та паркетних дошках у спальні та вітальні, які було демонтовано для дезінфекції квартири. З листа ОСББ «Брест-Литовське» №208 від 11 вересня 2018 року вбачається, що після аварії акт про затоплення був складений на вимогу власника квартири 30 квітня 2019 року. У встановлений термін інші акти про затоплення не складались, оскільки інші власники квартир не пред`являли вимоги до [PERSON] , всі питання були ним врегульовані мирним чином. На підтвердження розміру матеріального збитку [PERSON] надала звіт ФОП [PERSON] про визначення матеріального збитку від 01 серпня 2018 року. За даний звіт [PERSON] сплатила 3500 грн. Відповідно до даного звіту розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 145 079 грн. У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки позивачу було завдано збитків через залиття квартири, відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодував, тому з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути 145 079 грн., на відшкодування витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 3500 грн. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Пояснення відповідача щодо неналежності доказів поданих позивачем, суд до уваги не бере. Так, сторони щодо самого факту аварії в квартирі відповідача та як наслідок затоплення квартири позивача не заперечувалось при розгляді справи. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що шкода, завдана позивача, мала наслідком вини іншої особи, або те, що всі плями мали місце і до затоплення квартири. Відповідач обмежився лише наданням оцінки доказів, які подані позивачем. Разом з тим, доказів, які б підтверджували його заперечення суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні, не повідомив суд про причини неможливості подати такі докази, подане клопотання про призначення експертизи не підтримав. При цьому не заперечував щодо сплати на відшкодування завданої шкоди 30 000 грн. В частині стягнення витрат на орендну житла, на послуги готелю, на послуги з організації перевезень речей з квартири, на встановлення спеціалістами дійсного походження плям, на обробку поверхонь, на дезінфекцію квартири суд відмовляє, оскільки дані витрати є добровільними, позивач самостійно приймав рішення про необхідність оренди іншого житла, залучення інших спеціалістів. Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що проживання в квартирі за цей час було неможливим та шкодило здоров`ю. Обґрунтування позову в цій частині зводилось лише до того, що позивачка злякалась. Але суд не може мотивувати рішення лише побоюваннями позивач, які не підтверджені відповідними доказами. У судовому засіданні позивач повинен довести також, що понесені ним витрати є наслідком неправомірних дій відповідача, що стало єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його усталеного способу життя та понесення витрат. Тобто позивач не надав суду належних та допустимих доказів, причинно-наслідкового зв`язку між даними витратами на діями відповідача. Також суд враховує, що весь матеріальних збиток, який зазнала позивачка та який необхідний для відновлення порушеного права, визначається у поданому звіті. Тому в цій частині суд відмовляє. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок залиття позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, стан здоров`я позивача, розмір завданих збитків. Тому до стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 3000 грн. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 5708,98 грн., які також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до задоволеної частини позовних вимог. При розрахунку судового збору суд виходить з того, що позивач мав сплатити за дві вимоги майнового характеру: матеріальна шкода - 223 359 грн. (2233,59грн.), та моральна шкода - 5000 грн. (768,40 грн.). При цьому ставка судового збору в 1,5% підлягає застосуванню до спорів щодо захисту честі, гідності й ділової репутації. Тому до стягнення з відповідача підлягають витрат по сплаті судового збору в розмірі 1946,38 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved