Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину та на своє утримання до досягнення найменшою дитиною трьохрічного віку у розмірі 500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість і може утримувати як своїх дітей, так і неї. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2012 року та є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. У відповідності до ст. 84 СК України позивач має право на утримання від відповідача, батька найменшої доньки [PERSON], до досягнення нею віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Позивачка не працює, знаходиться на обліку в Новоград-Волинському міському управлінні праці та соціального захисту і отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 1 075 грн. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Крім того, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям та дружині, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою працездатною особою 26 років; не приймає належної участі у вихованні неповнолітніх дітей; в судове засідання не прибув, заперечення проти позову не надав, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.01.2017 року становить 1 355 грн. для дітей віком до 6 років та 1 247 грн. - для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»); наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та обов'язку батька дитини брати участь у забезпеченні благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини, - суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам обох неповнолітніх дітей сторін та їх матері, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved