Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У квітні 2015 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON], згідно якої остання, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої нею в порядку ст. 31 ЦПК України, просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на свою користь суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 325 000 грн. 00 коп., суму пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 61 675 грн. 41 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 50 215 грн. 71 коп., суму 3% річних у розмірі 5 572 грн. 61 коп., компенсацію за понесені моральні страждання у розмірі 50 000 грн. 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.01.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків № 040/19-081 (надалі - Договір), на умовах якого було застраховано майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю позивача. Разом з тим, 21.07.2013 року в період дії вказаного Договору з позивачем стався нещасний випадок, а саме падіння з висоти власного зросту, що має ознаки страхового випадку, та госпіталізовано позивача до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де вона й перебувала до 24.08.2013 року та була виписана з діагнозом «важка ЗЧМТ: забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив». При цьому, як зазначено в позові, позивач у встановлений Договором строк повідомила відповідача про настання вказаної події, яка має ознаки страхового випадку, а 27.08.2013 року звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, сума якого згідно з п.6.3 Договору мала становити 10% страхової суми, а саме: 50 000 грн. 00 коп. Разом з тим, 21.11.2013 року відповідачем було складено страховий акт № 014-13/НВ та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 5% страхової суми, що в гривневому еквіваленті становить 25 000 грн. 00 коп., а листом від 11.12.2013 року за №821 було запропоновано позивачу пройти додаткове медичне обслідування для виплати другої половини страхової суми, що, на думку останньої, є неналежно виконаним зобов'язанням з боку відповідача та порушує п. 6.3 Договору. Крім того, позивач вказує, що відповідно до виписки із акта огляду МСЕК №0403998 їй з липня 2014 року було встановлено ІІ інвалідності з причини важкої закритої ЧМТ, яку вона отримала 31.07.2013 року під час падіння. У зв'язку з цим та виконуючи умови Договору, 09.09.2014 року позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату другої частини страхового відшкодування, сума якого, з урахуванням вже виплачених 25 000 грн. 00 коп., мала становити 325 000 грн. 00 коп. Однак, не зважаючи на те, що 20.10.2014 року позивачем на вимогу відповідача було надано всі необхідні документи для здійснення страхової виплати, останній по теперішній час не виконав умови Договору та в черговий раз запропонував позивачу пройти додаткове медичне обстеження. Враховуючи викладене та у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків за Договором, про що свідчить зокрема те, що отримавши всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, він не виплатив його, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 525, 526, 530, 536, 611, 979, 988, 992 ЦК України, та ст. 79 ЦПК України, просить стягнути з нього на свою користь суму невиплаченого страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат, 3% річних та витрат на правову допомогу. Також, як зазначено в позовній заяві, внаслідок злісного ухилення відповідача від виплати страхового відшкодування, позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 50 000 грн. 00 коп. та яка полягає у душевних стражданнях та погіршенні взаємовідносин в сім'ї, спричинених витрачанням часу на збирання великої кількості документів, багаторазовими зверненнями до страхової компанії та за юридичною допомогою. В процесі розгляду справи представник позивача подавав заяви про збільшення розміру позовних вимог, проте в судовому засіданні 09.06.2016 року просив такі заяви не приймати до уваги та розглядати справу в межах позовних вимог, які були заявлені позивачем в позовній заяві від 20.04.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, оскільки вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Просила відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях по справі. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 23.01.2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків №040/19-81 (надалі - Договір) (т.1, а.с. 16). Так, згідно п.п.3,5 вказаного Договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю позивача. Загальна страхова сума становить 500 000,00 грн. При цьому страховим випадком за вказаним Договором є подія, що відбулась в період та не території дії Договору, документально підтверджена компетентними органами (медичними закладами, правоохоронними органами) та з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити страхову виплату відповідно до умов Договору, а саме: смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку; первинна інвалідність І,ІІ, ІІІ групи застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, травмування застрахованої особи внаслідок нещасного випадку. Як встановлено в судовому засіданні, 31.07.2013 року позивач отримала важку закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку з формуванням вогнища геморагії лівої лобно-скроневої долі головного мозку, субархеноїдальний крововилив, гематому м/тк потиличної ділянки, про що свідчить виписка №21378 із медичної карти позивача від 23.08.2013 року (т. 1 а.с. 24). Згідно вказаної виписки позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 31.07.2013 року по 23.08.2013 року. У відповідності до вимог Розділу 15 Договору при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобов'язаний: негайно вжити всіх можливих заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих життю та здоров'ю застрахованої особи, та усунення причин, що сприяють виникненню додаткового збитку; протягом 24-х годин з моменту події заявити про відповідним органам та отримати необхідні висновки і довідки; протягом 24-х годин з моменту настання події повідомити про це страховика за телефоном (044)2511200, отримувати та виконувати рекомендації страховика відносно подальших дій страхувальника. Протягом 3-х робочих днів подати письмову заяву про подію за встановленою формою. Якщо страхувальник з поважних причин не мов змоги виконати зазначені дії, він повинен підтвердити це документально і повідомити про подію як тільки це стане можливим; забезпечити страховику можливість безперешкодного з'ясування причин настання та обставин події, залучати страховика з цією метою до створення комісій і не створювати перешкод страховику для участі в їх роботі; надати страховику всі необхідні, належним чином оформлені документи (або їх копії, завірені в установленому порядку), зазначені в розділі 17 Договору. Строк протягом якого страхувальник повинен надати документи, не може перевищувати 30 календарних днів з дня закінчення лікування чи встановлення групи інвалідності. Як встановлено судом та не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні позивач у встановлений Договором строк повідомила відповідача про настання події, яка має ознаки страхового випадку, та 27.08.2013 року звернулась до відповідача з заявою про здійснення страхової виплати у зв'язку з настанням страхової випадку (т.1, а.с.76). Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до п. 3в «Таблиці розміру страхових виплат у зв'язку з травмуванням застрахованої особи внаслідок нещасного випадку», яка обумовлена в п.6.3 Договору, страхове відшкодування у випадку отримання травми «забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив» становить 10% від страхової суми, що в гривневому еквіваленті становить 50 000,00 грн. Разом з тим, за результатами розгляду вказаної заяви позивача, 21.11.2013 року відповідачем було складено страховий акт № 014-13/НВ та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 5% страхової суми, тобто у розмірі 25 000,00 грн. (т.1, а.с 85). При цьому, листом від 11.12.2013 року за № 821 відповідач, посилаючись на п. 17.3 Договору, запропонував позивачу додатково пройти обстеження за участю свого представника, а саме: МРТ головного мозку (т.1, а.с. 88). Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначила, що вважає невиплату відповідачем другої половини страхової суми в розмірі 25000,00 грн. неналежно виконаним зобов'язанням та порушення п. 6.3 Договору. Так, згідно п. 17.3 Договору, на який посилався відповідач у листі позивачу від 11.12.2013 року, страховик має право вимагати надання інших документів, необхідних для підтвердження факту настання страхового випадку. Водночас, у відповідності до п.п. 16.2.1 Договору страховик має право робити запити до державних органів та інших підприємств, установ і організації, що володіють інформацією про подію, що має ознаки страхового випадку, а також самостійно з'ясовувати причини обставини події. Як встановлено в судовому засіданні, у відповідь на запит відповідача від 18.10.2013 року № 580, 01.11.2013 Адміністрацією КМКЛШМД було надіслано відповідачу завірену копію МРТ дослідження головного мозку позивача від 01.08.2013 року (т. 2, а.с. 46). Отже, оскільки у відповідача при прийнятті рішення про страхову виплату позивачу був в наявності відповідний висновок та знімки МРТ головного мозку позивача, суд вважає, що вимога відповідача про проходження ще одного МРТ дослідження є нічим іншим як навмисним затягуванням з прийняттям рішенням про здійснення страхової виплати позивача. Крім того, звертаючись з позовом до суду, позивач вказала, що в результаті травми, отриманої нею 31.07.2013 року, їй відповідно до виписки із акта огляду МСЕК № 0403998 з липня 2014 року було встановлено ІІ інвалідності, у зв'язку з чим вона 09.09.2014 року звернулась до відповідача з заявою про виплату другої частини страхового відшкодування, сума якого, з урахуванням вже виплачених 25 000 грн. 00 коп., мала становити 325 000 грн. 00 коп. Однак, не зважаючи на те, що 20.10.2014 року позивачем на вимогу відповідача було надано всі необхідні документи для здійснення страхової виплати, останній по теперішній час не виконав умови Договору та в черговий раз запропонував позивачу пройти додаткове медичне обстеження. Так, відповідно до виписки з акту огляду МСЕК № 0403998, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 03.07.2014 року (т. 1, а.с. 24). При цьому, як вбачається зі змісту вказаної виписки, відповідно до діагнозу МСЕК причиною встановлення ІІ групи інвалідності стала важка закрита ЧМТ, отримана позивачем 31.07.2013 року. У відповідності до положень п. 18.2.2.2 Договору при встановленні ІІ групи інвалідності страховик здійснює страхову виплату застрахованій особі у розмірі 70 % від страхової суми. Згідно п. 18.2.5 Договору У разі встановлення інвалідності застрахованій особі внаслідок нещасного випадку після травмування, по якій здійснювалися страхові виплати, їй виплачується різниця між страховою виплатою, передбаченою п.п. 18.2.1 та 18.2.2 Договору, та страховими виплатами, що здійснюються згідно з п. 18.2.3 Договору. Така виплата здійснюється тільки в тому випадку, коли між встановленням інвалідності застрахованої особи та настанням нещасного випадку є прямий причинно-наслідковий зв'язок. Як встановлено в судовому засіданні, 09.09.2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування позивачу у зв'язку з отриманням ІІ групи інвалідності (т.1, а.с. 90). Листом від 26.09.2014 року № 948 відповідачем було повідомлено представника позивача про необхідність надання усіх документів, передбачених Договором (т. 1, а.с. 101). На виконання вищезазначених вимог, 20.10.2014 року представником позивача було надано відповідачу заяву позивача про здійснення страхової виплати, до якої було додано весь необхідний пакет документів, передбачений Розділом 17 Договору (т.1, а.с. 102). Разом з тим, листом від 27.11.2014 року за № 1162 відповідач повідомив позивача про прийняте ним рішення щодо відстрочення прийняття рішення про страхову виплату або про відмову у страховій виплаті, а також повторно запропоновано позивачу пройти додатковий медичний огляд за участю представника страховика (т.1, а.с. 105). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2015 року, судом за клопотанням представника відповідача було призначено у справі судово-медичну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання: Які захворювання/пошкодження були отримані [PERSON] в результаті нещасного випадку, що стався 31.07.2013 року? Чи співпадають захворювання/пошкодження, що були отримані [PERSON] в результаті нещасного випадку, що стався 31.07.2013 року з поставленим діагнозом, а саме: «закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку з формуванням вогнища геморагії лівої лобно-скроневої долі головного мозку, субархеноїдальний крововилив, гематома м/тк потиличної ділянки»? Чи знаходиться в причинному зв'язку виникнення вказаного захворювання з нещасним випадком, що стався з [PERSON] 31.07.2013 року? Чи є причинний зв'язок між виявленими на день проведення експертизи захворюваннями [PERSON] та ушкодженнями отриманими 31.07.2013 року? (т.1, а.с. 134-135). Як вбачається з висновку експертної комісії ДУ «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 313/15, складеного за результатами проведення в період з 09.11.2015 року до 30.11.2015 року судово-медичної експертизи у відношенні позивача, локалізація ушкоджень у [PERSON], а саме розташування забою м'яких тканин в тім'яно-потиличній ділянці голови, а забою головного мозку в «лобно-скроневих долях» свідчить про те, що закрита черепно-мозкова травма у [PERSON] найімовірніше утворилась при падінні та ударі головою об тупий предмет, можливо при падінні на сходах 31.07.2013 року (т.1, а.с.161-171). В свою чергу, під час розгляду справи судом, відповідачем було прийнято рішення від 03.08.2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що позивач не надала можливості проведення медичного огляду, чим перешкодила з'ясуванню причин та обставин події настання страхового випадку (т.2, а.с. 83). Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відповідач, як на підставу для прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу, посилається не надання останньою можливості проведення її медичного огляду та перешкоджання з'ясуванню причин та обставин події настання страхового випадку Проте, вказані посилання відповідача суд оцінює критично, оскільки як вбачається з висновку експерта №313/15 [PERSON] була оглянута в приміщенні ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад.. А.П. Ромоданова АМН України» під час проведення експертизи, що, в свою чергу, навпаки свідчить про сприяння останньої в з'ясуванні дійсних обставин справи, що стосується нещасного випадку, який з нею стався. Більш того, умовами п. 16.3 Договору, яким визначені обов'язки страхувальника, не передбачено такого обов'язку у останнього як проходження додаткового медичного огляду за пропозицією страховика. В свою чергу, ст.. 998 ЦК України та п.п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.ст. 525,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобов'язання є його невиконання або невиконання в порушення умов, визначених змістом зобов'язань. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування при настанні страхового випадку, що свідчить про невиконання ним свої зобов'язань, визначених Договором, а відтак, враховуючи вказані положення ЦПК України та обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми страхового відшкодування у розмірі 325 000,.00 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до п.1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 16.8.2 Договору визначено, що у випадку порушення будь-яких грошових зобов'язань зо Договором, сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання за кожний календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд, перевіривши розрахунки сум пені, інфляційних витрат та 3% річних, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 10725 грн. 00 коп., суми інфляційних втрат у розмірі 50 215 грн. 71 коп. та суми 3% річних у розмірі 5 572 грн. 61 коп., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування йому спричиненої моральної шкоди слід відмовити, оскільки між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальними нормами, а саме Законом України «Про страхування», який не передбачає такого виду відповідальності страховика як відшкодування моральної шкоди. При цьому, не передбачає такої відповідальності й сам Договір страхування, укладений між сторонами. Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених останнім витрат за надання правової допомоги у зв'язку зі зверненням з даним позовом до суду у розмірі 30000 грн. 00 коп., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо понесення зазначених витрат позивачем. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте, позивачем та його представником не надано до суду розрахунку розміру витрат на правову допомогу, здійснено з урахуванням вищевказаних положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. При цьому, згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Однак, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] під час провадження у справі брав участь у розгляді справи, в якості представника позивача згідно Довіреності від 08 червня 2015 року. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: 325000,00 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 10725,00 грн. пені, 50215,71 грн. інфляційних втрат та 5572,61 грн. трьох процентів річних. Судові витрати, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial