Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] \~звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до [PERSON] , [PERSON] ,в якій просив визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 26.07.2013 року він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При оформленні договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] , [PERSON] зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку до 01.12.2013 року, але до теперішнього часу відповідачі своє зобов`язання не виконали. На теперішній час місце перебування [PERSON] , [PERSON] йому невідомо, тому він не може вирішити питання про зняття їх з реєстрації в належній йому квартирі в позасудовому порядку. За вказаною адресою [PERSON] , [PERSON] , з моменту продажу житлового будинку не проживали. Посилаючись на дані обставини, позивач просив усунути перешкоди в користуванні власністю, визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2019 року позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.11.2019 року залучено до участі, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.12.2019 року справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 17.01.2020 року свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.\~В подальшому надав заяву про продовження розгляду справи без його участі та про підтримання позову (а.с.67). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. (а.с.29, 58,59). Представник третьої особи Прибилов О.О., який діяв на підставі довіреності №26 від 14.01.2020 року в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Підтвердив, що комісією Роздільнянської міської ради дійсно встановлена відсутність відповідача за місцем реєстрації станом на 03.02.2020 року, про що складено відповідний акт. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України \~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивачів вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ ч.1 ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд\~ його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку\~про задоволення позовних вимог\~за наступних підстав. Відповідно до\~ ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , громадянин України, його особа посвідчена паспортом серії [NUMBER] , виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 03 січня 1996 року, зареєстрований та проживає у [ADDRESS] ( а.с.9, 21-22). Згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Роздільнянсвького районного нотаріального округу Патраманською Л.М., зареєстрованому в реєстрі за № 1653, позивач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 3-5). Право власності на нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 26.07.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серії БАС № 630430 (а.с. 10). Наявність нерухомого майна підтверджується технічним паспортом \~на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і, яка складається з двох кімнат, жилою площею 22,20 кв.м., загальною площею 61,0 кв.м. ( а.с. 27-29). Таким чином, позивач володіє квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] правомірно, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Згідно домової книги наявної в матеріалах справи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 23.03.2013 року, а [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06.03.2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.30-33) Відповідно до\~ довідки № 3070 виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 28.10.2019 року, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~ зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.34) З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.02.2020 року, судом встановлено, що в результаті обстеження квартири [ADDRESS] , [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~ зареєстровані в зазначеній квартирі, відповідно даних домової книги, але на момент обстеження в будинку не проживають, їх особистих речей на час обстеження не виявлено. (а.с.72). Факт відсутності [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~ за місцем реєстрації [ADDRESS] , підтвердили свідки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які в судовому засіданні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснили суду, що їм достовірно відомо, що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , не проживають за зазначеною адресою більше року. Так [PERSON] працює ріелтором, займається продажем вказаної квартири за замовленням позивача та проводила огляд квартири з майбутніми покупцями і їй достовірно відомо, що у квартирі більше року ніхто не мешкає, жодних речей у ній немає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його батьки мають намір придбати вказану квартиру і він разом з ними оглядав це помешкання та достовірно знає, що в квартирі ніхто не проживає, оселя пуста, будь-яких речей у ній немає. Зі слів сусідів їм відомо, що колишні власники квартири не проживають у ній з 2013 року. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації [ADDRESS] відсутні з 2013 року. З\~ урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Судом також встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] співвласниками спірної квартири не являється, в зазначеній квартирі не проживають і не користуються нею. Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статей 316-317 Цивільного кодексу України\~право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1\~ст.321 ЦК України). Згідно\~ст. 383 ЦК України\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, відповідно до\~ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та положеннями\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації [ADDRESS] відсутні з 2013 року, втратили право на проживання у квартирі за вказаною адресою, так як не використовують квартиру для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по її утриманню не несуть, а тому суд вважає, що право на користування квартирою відповідачі втратили з 2013 року, що встановлено судом під час судового розгляду. Доказів створення відповідачам перешкод для проживання в квартирі з боку позивача суду не надано. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивач на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] як власника квартири законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідачів в належній йому квартирі, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. Судовий збір сплачений позивачем у повному обсязі. На підставі ст.ст.316, 317, 389, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved