Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

у квітні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 18656 грн 41 коп. та судовий збір по справі у розмірі 1378 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 31.08.2013 між сторонами було укладено про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб згідно якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну картку DMS Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску та ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 18600 грн 00 коп., а відповідач зобов'язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі, однак у порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість станом на 29.02.2016. На підставі розпорядження від 23.02.2017 справу призначено до повторного автоматизованого авторозподілу у зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Борденюка В.В. (а.с. 67, 68). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 позов прийнято до свого провадження та призначено засідання (а.с. 69). 08.11.2017 відповідачем по справі подано зустрічний позов, просить суд визнати порушеним право [PERSON], споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 31.08.2013 укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] та стягнути судові витрати по справі. Зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що зміст та умови договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 31.08.2013 були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому відповідач був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору і при його укладені мав можливість погодитися лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки, а також банком навмисно недотримано та грубо порушено встановлені вимог діючого законодавства України та приписи Національного України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні. Представник позивача по первісному позову у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 120). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 120, 121). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.08.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних особі шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку DMS Gold строком дії на два роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 18600 грн 00 коп., а відповідач зобов'язався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі та на умовах, що передбачені договором (а.с. 7-18). Як вбачається із поданих доказів, а саме із анкети -заяви про акцент на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб рамках продукту «Максимум» відповідач погодився на зазначені умови викладені у договорі від 31.08.2013 (а.с. 19, 20). У порушення п. 6 договору, згідно розрахунку заборгованості станом на 29.02.2016 у відповідача виникла заборгованість на загальну суму у розмірі 18656 грн 25 коп., прострочка по тілу у розмірі 11881 грн 91 коп., відсотки за кредитом 528 грн 44 коп., розмір неустойки 2032 грн 81 коп. (а.с. 24). Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Також поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача на підставі чого первісна позовна заява підлягає задоволенню. Як вбачається із додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 31.08.2013 встановлено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інші платежі здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, визначених цим договором. Відповідно до п. 6 додатку платежі з повернення кредиту, наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії у тому числі у випадку застосування умов програми «Моментальна розстрочка на карту» здійснюватися відповідно до договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості наведений в Тарифах, які розміщені на сайті банку та є невід'ємною частиною договору. Підписанням цього додатку клієнт підтверджує, що він ознайомлений з примірним графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту, в тому числі до підписання договору та отримав ці документи разом з цим договором. Зі змісту спірного договору вбачається, що позивачу по зустрічному позову, перед укладенням кредитного договору було в письмовій формі ознайомлено як з умовами договору, так і з сукупною вартістю кредиту. Позивач за зустрічним позовом знав про вищевказані договірні умови і свідомо погоджувався з ними. Підтвердження того, що позивач по зустрічному позову погодився з умовами спірного договору є те, що він сплачував кредитні кошти добровільно протягом певного часу, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості аз кредитним договором станом на 29.02.2016 останній платіж в погашення основного боргу, відсотків та комісії був внесений позичальником 25.02.2016 у розмірі 150 грн 00 коп., тобто позичальник на протязі двох з половиною років сплачував заборгованість за кредитом відповідно до графіку, погоджувався з ними та не оспорював. Крім того у разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатися правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Також твердження позивача по зустрічному позову, що в оспорюваному договорі відсутні відомості про інфляційне застереження, є безпідставним, оскільки кредит надавався на споживчі потреби без забезпечення виконання зобов'язань. Згідно ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов. А згідно ст. 938 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. У викладених абзацах 4, 6, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, детальний опис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значені та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 де зазначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ЦК (ст.ст. 215, 1048-1052, 1054-1055) ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір має укладатися у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне за собою його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судові практику цивільних справ про визнання правочині недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся, що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однією його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст.ст. 536, 638, 1056-1 ЦК України). У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин, і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Також договір укладений у письмовій формі. Він підписаний повноваженими особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були погоджені сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушенні, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної, та своєчасної інформації. Про відповідну продукцію, та ціну продукції, визначено належним. У цьому випадку, суд може задовольнити позовну вимогу про визнання порушеним права позивач як споживач фінансових послуг. При цьому момент обізнаності позивача по зустрічному позову про порушення його прав або можливість такої обізнаності, слід розглядати через призму його фактичної обізнаності, оскільки норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав. Саме такий правовий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 29.10.2014 по справі №6-152цс з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, яка згідно з ч. 1 ст. 417 ЦПК України, обов'язковою до застосування судами України. Таким чином, доводи позивача у зустрічному позові, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, суд вважає необґрунтованими, оскільки із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Отже, позивачем по зустрічному позові не доведено та не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді, які б стали підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним. Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, не підлягає визнанню недійсним. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач по зустрічному позові у своїй позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається. Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника». Позивачем по зустірчному позову не надано належніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення його особистого права. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача по зусрічному позову є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: approved