Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 10 жовтня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті в розмірі 915 євро по 15 жовтня 2014 року, за умовами якого банк зобовязався прийняти внесок у зазначеній сумі з виплатою відсотків за використання внеску щомісяця в розмірі 8% річних. Згідно із додатковою угодою до цього договору від 10 жовтня 2013 року він здійснив поповнення вкладу на 205 євро, після чого сума грошових коштів на його депозитному рахунку становить 1 120 євро. Договір було продовжено на строк до 21 жовтня 2015 року та збільшено ставку до 11,5% річних. Він неодноразово звертався до банку з вимогою повернути вклад, але відповідей не отримував. На теперішній час відповідач його вимоги не виконав, рахунок не закрив та кошти банківського вкладу не повернув. Вважає такі діє відповідача незаконними. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив розірвати зазначений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вклад у розмірі 29 680 грн. та нараховані відсотки за договором, 2% від залишку коштів на рахунку в розмірі 593 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 155 грн. У процесі судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив достроково розірвати вказаний депозитний договір, стягнути з відповідача залишок вкладу в розмірі 1 071,60 євро із урахуванням перерахованих процентів, витрати на правову допомогу в розмірі 155 грн., витрати на друк та копіювання матеріалів в розмірі 44 грн. 45 коп., зобовязати банк закрити його депозитний рахунок та повернути всю суму до виплати одноразово. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті в розмірі 915 євро на строк з 10 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2014 року, за умовами якого банк прийняв від позивача внесок у зазначеній сумі з виплатою процентів за використання внеску в розмірі 8% річних. Згідно із додатковою угодою до цього договору від 10 жовтня 2013 року позивач здійснив поповнення вкладу на 205 євро, після чого сума грошових коштів на його депозитному рахунку становила 1 120 євро. Договір було продовжено на строк до 21 жовтня 2015 року та збільшено ставку до 11,5% річних. Позивач неодноразово звертався до банку з вимогою повернути вклад, але відповідей не отримував. Таким чином, як на момент подання позовної заяви, так і під час судового розгляду цієї справи відповідач не повернув позивачу суму вкладу, чим порушив свої зобовязання за договором. У листі відповідача від 11 вересня 2015 року № 3700 зазначено, що станом на 6 серпня 2015 року залишок грошових коштів на депозитному рахунку позивача складає 1 120 євро. За умови дострокового розірвання договору сума до видачі складатиме 1 071, 60 євро, з яких: сума депозиту 1 049,64 євро, сума процентів 21,96 євро. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Однак відповідач у порушення зазначених вимог закону своїх зобовязань за договором банківського вкладу не виконав та суму вкладу позивачу не повернув, чим фактично суттєво порушив умови договору, що призвело до погіршення матеріального становища позивача та виникнення вимоги від останнього про дострокове розірвання укладеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Таким чином, суд вважає за необхідне розірвати договір № 7377/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, укладений 10 жовтня 2013 року між сторонами у справі, та стягнути з відповідача на користь позивача 1 071, 60 євро, з яких: сума депозиту 1 049,64 євро, сума процентів 21,96 євро, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, еквівалентно 26 254 грн. 20 коп. Однак вимоги уточненої позовної заяви щодо зобовязання відповідача закрити депозитний рахунок та повернути всю суму до виплати одноразово шляхом виплати готівки через касу банку не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Питання виконання судового рішення є прерогативою виконавчої служби, тому в задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правову допомогу приватним підприємством «Правовий центр - Гарант» в розмірі 150 грн. і витрати на копіювання документів в розмірі 44 грн. 45 коп. Також необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 264 грн. 48 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial