Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У квітні 2016 року Державне підприємство «Український інститут по проектуванню металургійних заводів» (далі ДП «Укрдіпромез») предявило через суд позов до [PERSON] на предмет повернення позики в сумі 6668,00 грн. з підстав прострочення зобовязання за укладеним 16 вересня 2015 року договором позики №162, та судових витрат в сумі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у поданій заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року між ДП «Укрдіпромез» та [PERSON] як працівником підприємства був укладений у простій письмовій формі договір позики за №162, копія якого долучена до справи (а.с.9), за умовами п.1.1., 3.1, 4.2 якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 10000,00 грн. для цільового використання відповідачем коштів на ремонт житла, строком повернення ним всієї суми через 12 місяців зі сплатою суми безвідсоткової позики ануїтеними платежами по 833,00 грн. щомісяця, а у вересні 2016 року - 837,00 грн., шляхом щомісячних утримань з заробітної плати або внесення готівки через касу підприємства (а.с.6). Належне виконання позивачем умов договору позики від 16 вересня 2015 року з надання коштів відповідачу підтверджується видатковим касовим ордером від 16 вересня 2015 року на суму 10000,00 грн. (а.с.10). За даними розрахункових листків про нараховані та виплачені суми заробітної плати відповідачу позивачем за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року з заробітної плати відповідача на виконання умов п.4.2 договору позики утримано 3332,00 грн. (а.с.12-16). Наказом ДП «Укрдіпромез» № 03-02/к від 03 лютого 2016 року «Про звільнення [PERSON]В.» відповідача звільнено з посади начальника відділу спецзаходів 05 лютого 2016 року за згодою сторін за п. ст. 36 КЗпП України (таб. №19120) (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. За умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В судовому засіданні встановлено, що свої зобовязання за договором позики від 19 вересня 2015 року №162 року відповідач у відповідності до вимог ст.526, 1049 ЦК України станом на час звернення позивача до суду не виконав і грошові кошти з січня 2016 року перестав вносити у визначеній договором сумі 833,00 грн., прострочивши таким чином перед позивачем виконання взятих на себе зобовязань, у звязку з чим позивач набув право вимоги дострокового виконання зобов?язань, а відтак, права позивача згідно зі ст. 611 ЦК України підлягають захисту з присудженням на його користь, в межах заявлених позовних вимог, залишку суми основного боргу, що становитиме 6668,00 грн. за виключенням сплачених в розмірі 3332,00 грн. сум. В порядку ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved