Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] звернувся до Ізмаїльської міської ради Одеської області, уповноваженого представника відкритого акціонерного товариства «Ізмаїльський консервний завод (підписант) [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2003 року між ним та ВАТ «Ізмаїльський консервний завод» в особі арбітражного управляючого, ліквідатора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 1/3 частини нежилих будівель, площею 57,2 кв.м., які складаються з «Прохідної», що позначена на технічному паспорті літерою «А», та розміщені за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І.Франко,69-а Договір було зареєстровано на Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» за № Н-1006 від 19.12.2003 року. Всі істотні умови договору для його реєстрації на біржі виконанні, позивачем проведений повний розрахунок, а продавцем в свою чергу передано необхідну документацію на зазначене майно, отже, претензій відносно виконання умов договору немає. З моменту укладання договору позивач відкрито володіє та користується вказаним майном. Про те, що укладений договір потребує нотаріального посвідчення позивачу стало відома лише на прикінці 2017 року. Оскільки договір, на підставі якого він придбав майно, нотаріально не посвідчений, він позбавлений можливості розпоряджатися ним. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Одеської області у судове засідання не зявився , до суду надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, розгляд справи залишають на розсуд суду. Уповноважений представник відкритого акціонерного товариства «Ізмаїльський консервний завод (підписант) [PERSON] у судове засідання не зявився про час слухання справи сповіщався належним чином, причина неявки суду не відома. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна ВАТ «Ізмаїльський консервний завод» в особі арбітражного управляючого, ліквідатора [PERSON] продав, а [PERSON] придбав 1/3 частини нежилих будівель, площею 57,2 кв.м., які складаються з «Прохідної», що позначена на технічному паспорті літерою «А», та розміщені за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І.Франко,69-а (а.с.5). Вказаний договір було зареєстровано у представництві Одеській Універсальній Товарній Біржі «Центр» 19 грудня 2003 року за № Н-1006. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2019 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved