Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У зв'язку з тим, що вона з відповідачем з 21 вересня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Рівненського районного суду від 11 квітня 2014 року шлюб між ними було розірвано, рішенням Рівненського міського суду від 03 січня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 листопада 2012 року і до повноліття дітей, відповідач вчасно не сплачував аліменти і за ним утворилася заборгованість в сумі 17666,66 грн., позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2012 року по січень 2015 року в сумі 5299,99 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що з відповідача за рішенням суду від 03 січня 2013 року стягуються аліменти. З того часу вони разом не проживали, а 11 квітня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Після того як отримала виконавчі листи, звернулася з ними до виконавчої служби. В нього була заборгованість і за іншими виконавчими листами, тому аліменти відразу не стягувалися. Відповідач частково платив аліменти, зокрема в червні - 700 грн. і в серпні - 1200 грн., однак за ним рахується заборгованість. У державного виконавця немає даних, що він десь офіційно працевлаштований. Він знає рахунок в банку, а тому повинен вносити на нього кошти. На даний час вона соціальної допомоги не отримує, тому просить позов задоволити і стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності за участю його представника, адвоката [PERSON], позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволення позову. Представник відповідача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, подав заперечення на позов і суду пояснив, що вина відповідача в утворенні заборгованості по аліментах нічим не доведена, оскільки державний виконавець не повідомляв про наявність такої заборгованості. [PERSON] отримував на той час дохід в розмірі 1200-1500 грн. щомісячно. Крім того, він додатково допомагає дітям, купує речі. Відповідач перераховував гроші у виконавчу службу, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії квитанцій, однак державний виконавець невірно зараховував кошти, оскільки в першу чергу підлягала погашенню заборгованість по аліментах. На даний час він отримує заробітну плату в розмірі 1500-1700 грн., однак на його утриманні є батьки пенсіонери, тому просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Свідок [PERSON] суду дала покази, що син кожен місяць по можливості сплачував аліменти. Кожні вихідні діти приїздили до батька. Він піклувався про дітей, давав на кишенькові витрати не менше 40 гривень, купував одяг і взуття, як міг так і допомагав. Сторони вже три роки живуть окремо і [PERSON] кожного року на літні канікули приїздить до нас. Син, крім того, купував продуктові кошики, а коли [PERSON] поступав, то син взяв кредит і дав йому гроші. Зазначила, що вони з чоловіком отримують мінімальну пенсію, а син мав заробітну плату 1600 грн., однак на даний час звільнився і шукає роботу. Він не п'є, веде нормальний спосіб життя, діти його люблять. Державний виконавець Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у неї на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження у складі приблизно 5 виконавчих документів про стягнення із [PERSON] заборгованості. 23 січня 2013 року до відділу ДВС від позивачки надійшла заява про прийняття виконавчого листа до виконання, а 24 січня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 1398/10. За виконавчим листом відповідач повинен сплачувати по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, тобто по 1000 грн. щомісячно. Він у 2013 році періодично ще сплачував таку суму, а потім почав платити менше, максимум 600 грн. В ході виконавчого провадження надходило звернення [PERSON] про звернення стягнення на майно відповідача. Крім того, накладено арешт на земельну ділянку та надіслано подання до Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області про порушення відносно відповідача кримінальної справи, але відповідь з приводу цього не надходила. Судом встановлено, що Рішенням Рівненського міського суду від 03 січня 2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 листопада 2012 року і до повноліття дітей. Як видно із копій квитанцій, які долучені до матеріалів справи відповідач частково сплачує аліменти в сумах 450 - 600 грн. щомісячно, однак в повній мірі заборгованість не сплачує. Із довідки-розрахунку, державного виконавця відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції [PERSON] вбачається, що за відповідачем станом на 01 лютого 2015 року рахується заборгованість по сплаті аліментів за період з 05 листопада 2012 року в сумі 17666 грн. 66 коп. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, суду не надано доказів того, що прострочення сплати аліментів за період з 05 листопада 2012 року до 01 лютого 2015 року сталось з причин, незалежних від відповідача, адже він зареєстрував припинення своєї підприємницької діяльності лише з 03 листопада 2014 року, після чого перебуває на обліку в центрі зайнятості, суд приходить до переконання, що відповідач в той період був взмозі сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду розмірі і заборгованість сталась з вини останнього, так як він несвоєчасно сплачував аліменти. Однак зважаючи на те, що позивач на даний час знаходиться у важкому матеріальному становищі, стоїть на обліку в центрі зайнятості як безробітний, в добровільному порядку забезпечує дітей одягом і взуттям, по мірі можливості їм допомагає, тому суд вважає, що сума неустойки по сплаті аліментів може бути зменшена і до стягнення підлягає неустойка в сумі 2000 грн., а не в сумі 5299 грн. 99 коп., як того просила позивачка в позовній заяві. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і доведеним належними доказами, а тому підлягає до часткового задоволення. В зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача належить стягнути і судовий збір, як це передбачено ст.88 ЦПК України, який був недоплачений позивачкою при подачі позову до суду.

Outcome: approved