Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У жовтні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Обласна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У позові [PERSON] вказав на те, що 07 листопада 2015 року наказом [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області № 8 по особовому складу його було прийнято на посаду старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області. 28 липня 2016 року його було під розпис ознайомлено з наказом [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області № 491 про скорочення чисельності штату Новомиргородського відділення поліції у звязку з організаційно-штатними змінами, згідно яких скорочується посада старшого діловода та вводиться посада діловода Новомиргородського відділення поліції, позивачу одразу було запропоновано вказану вище посаду, на заміщення якої він надав згоду, написавши відповідну заяву. Перебуваючи у впевненості, що 28.09.2016 р. його буде призначено на іншу посаду, він добросовісно працював, при цьому не приймав жодних спроб пошуку іншої роботи. 28 вересня 2016 року інспектором, на якого покладені обовязки роботи з персоналом, його поставлено до відома, що його звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України, при цьому йому вручили трудову книжку, витяг з наказу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області по особовому складу № 228 від 28.09.2016 року. Вважає своє звільнення з роботи незаконним та протиправним. Крім того, позивач зазначає, що його звільнення не було узгоджено з виборним органом первинної профспілкової організації, а саме Профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ Кіровоградської області, членом якої він є, що суперечить вимозі ст.43 КЗпП України. У звязку з наведеним позивач просить суд поновити його на посаді старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2016 р. по дату поновлення на посаді. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, виклавши свою позицію в запереченнях на позов. Представник третьої особи Обласної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, будучи повідомлений у встановленому порядку про дату та місце та слухання справи, про що свідчить поштове повідомлення, у судове засідання не зявився, при цьому направив до суду лист з проханням задовольнити позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обгрунтовність позовних вимог та необхідність задоволення позову. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 07 листопада 2015 року наказом [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області № 8 по особовому складу [PERSON] було прийнято на посаду старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно зі\~ст. 40 КЗпП України\~розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників, які є окремими видами змін в організації виробництва і праці. Матеріали справи свідчать про те, що 28 липня 2016 року позивача під розпис ознайомлено з наказом [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області № 491 про скорочення чисельності штату Новомиргородського відділення поліції у звязку з організаційно-штатними змінами, згідно яких скорочується посада старшого діловода та вводиться посада діловода Новомиргородського відділення поліції. Ця обставина може бути підставою для звільнення працівників даного структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст.\~40, ст. ст.\~42,\~43,\~49-2 КЗпП України. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України (далі - постанова ПВСУ) від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40\~\~КЗпП,\~\~суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як встановлено у ході розгляду справи, після ознайомлення позивача з наказом [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області № 491 від 28.07.2016 року про скорочення чисельності штату Новомиргородського відділення поліції у звязку з організаційно-штатними змінами, в цей же день [PERSON] подав письмову заяву, згідно до якої надав згоду на переведення його на посаду діловода. Згідно наказу [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області по особовому складу № 228 від 28.09.2016 року [PERSON] звільнено за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників. Положення ст.49-2 КЗпП України\~зобов'язує роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяця та одночасно запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, - інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров'я. Оскільки переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором, то, пропонуючи таку роботу, роботодавець має зазначати у чому будуть полягати нові істотні умови праці (режим та розмір оплати праці тощо), інакше працівник не зможе адекватно оцінити зроблену роботодавцем пропозицію. З такою пропозицією роботодавець повинен звертатися до працівника не лише при попередженні про наступне звільнення, але й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з'являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). При цьому можуть пропонуватися і виконання роботи за строковими трудовими договорами (наприклад, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника), роботу на умовах неповного робочого часу тощо. Невиконання цього правила свідчить про неналежне виконання роботодавцем своїх обов'язків. Згідно ст.40 ч.2 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у\~пунктах 1,\~2\~і\~6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Із пояснень сторін, наданих у судовому засіданні, досліджених письмових доказів вбачається, що позивач 28.07.2016 року надав згоду на переведення на посаду діловода, проте його без попередження за 2 місяці про наступне вивільнення звільнено з посади старшого діловода, при цьому роботодавець мав можливість перевести [PERSON] на іншу роботу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач не виконав належним чином обов'язок про переведення позивача на іншу роботу, про попередження позивача за 2 місяці про наступне вивільнення, а отже наказ про звільнення позивача є незаконним, оскільки суперечить вимогам ст.ст.40 ч.1 п.1, 40 ч.2, 49-2 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з п. 32 вище згаданої постанови Пленуму Верховного суду України у випадках стягнення на користь\~\~працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, при цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. З наданої відповідачем довідки ГУНП в Кіровоградській області від 02.11.2016 р. вбачається, що середньомісячна заробітна плата за останні два календарні місяці протягом яких працював [PERSON] та які передують події, з якою повязана відповідна виплата, становить 4920,72 грн., а середньоденна відповідно 223 грн. 67 коп. За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2016 р. по 23.11.2016 р. (дата ухвалення рішення по справі) в сумі 8946 гривень 80 копійок, тобто за 40 робочих днів. Оцінивши усі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне поновити [PERSON] на посаді старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області з 28 вересня 2016 року та стягнути з відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь позивача [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2016 р. по 23.11.2016 р. в сумі 8946 гривень 80 копійок. Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню відповідно до ст.367 ЦПК України. Що стосується доводів позивача з приводу порушення відповідачем ст.43 ч.1 КЗпП України, оскільки його звільнення не було узгоджено з Профспілковою організацією атестованих працівників органів внутрішніх справ Кіровоградської області, членом якої він є, то такі доводи позивача є необґрунтованими, оскільки [PERSON] займає посаду старшого діловода Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Кіровоградській області, тобто є працівником Національної поліції, а тому, у разі звільнення, не потрібно отримувати попередню згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є позивач. Відповідно до вимог ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1102 гривні 40 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved