Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.07.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 3.2, 3.3 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт надає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 58427,32 грн., що складається з: 4080,14 грн. - заборгованість за кредитом; 47688,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2758,44 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язань і заборгованість не погашає, а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 58427,32 грн. та понесений судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Подав відзив на заяву, згідно якого зазначає, що відповідачу було видано нові картки, остання з яких має термін до вересня 2017 року у зв'язку з чим позовна давність сплила лише у вересні 2017 року, а тому банк звернувся до суду в межах строку позовної давності (а.с.108-110). Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні з підстав спливу строку позовної давності, подавши до суду відповідну заяву. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав спливу строку позовної давності. Свої заперечення обґрунтував тим, що договір укладено в липні 2008 року і строк дії договору визначений терміном дії картки, який становить три роки. Заяв на продовження терміну дії картки позивач не подавала, а тому є незрозумілим одностороннє продовження банком терміну дії договору. Фактично заборгованість по кредиту виникла в листопаді 2011 року, тому початком перебігу позовної давності для позивача слід вважати листопад 2011 року, однак позовна заява подана до суду в жовтні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Суд заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», та [PERSON] укладено кредитним договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви відповідач погодилась із тим, що дана заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом в заяві (а.с.7). Згідно п. 3.2, 3.3 умов та правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підписання цього договору є безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 3.1.1, 5.4 умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до п.3.1.3 умов та правил надання банківських послуг після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку. З довідки, наданої ПАТ КБ «Приват Банк» від 12.04.2018 року №30.1.0.0/2-20171022/388 вбачається, що відповідачем [PERSON] за кредитним договором №б/н від 03.07.2008 року отримано наступні картки [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], остання з яких з терміном дії до вересня 2017 року (а.с.111). Таким чином, твердження відповідача щодо порушення її прав внаслідок одностороннього продовження банком терміну дії договору суд до уваги не приймає, оскільки ці обставини спростовуються умовами та правилами надання банківських послуг, за якими банк наділений правом самостійно продовжити дію картки на новий строк. Окрім того, як вбачається з виписки банку по картковому рахунку [NUMBER], відповідач, отримавши кредитну картку [NUMBER] здійснювала зняття коштів з вказаної картки, тобто користувалась наданими кредитними коштами (а.с.87-88). Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором №б/н від 03.07.2008 року станом на 30.09.2017 року становить 58427,32 грн. та складається з: 4080,14 грн. - заборгованість за кредитом; 47688,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2758,44 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-6). З розрахунку заборгованості також вбачається, що останній платіж погашення за кредитом відповідач здійснила 19.03.2015 року на суму 100 грн. Вказані обставини також підтверджуються випискою Банка по картковому рахунку відповідача [NUMBER] (а.с.87-88). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідач заявила про застосування позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦПК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс14. Як вбачається з копії картки [NUMBER] строк її дії встановлено до вересня 2017 року (а.с.52). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливу останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-95 цс14. Строк дії картки виданої відповідачу закінчився у вересні 2017 року, позивач звернувся з позовом до суду 22.10.2017 року. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню. Так, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4080,14 грн. Заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 47688,74 грн. суд вважає можливим задовольнити частково в сумі 4471,83 грн. в межах трирічного строку позовної давності виходячи з наступного розрахунку (4080,14 грн.:100%х36%=1468,85 грн.:360х1096 днів=4471,83 грн.). У стягненні заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 43216,91 грн. слід відмовити за пропуском строку позовної давності. У відповідності до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф в частині фіксованої та процентної складової є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відтак, вимоги банку про стягнення штрафу в частині фіксованої частини в сумі 500 грн. задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу в частині процентної складової в сумі 2758,44 грн., то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню в межах позовної давності за один рік на суму 427,60 грн. з розрахунку (4080,14 грн. + 4471,83 грн.):100х5%=427,60 грн. В задоволенні іншої частини стягнення штрафу (процентної складової) в сумі різниці 2330,84 грн. слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 3400 грн., яка нараховується від суми загальної заборгованості, задоволенню не підлягає, оскільки заявлена із пропуском річного строку позовної давності. Окрім того, наданий розрахунок заборгованості за договором не вказує на складову частину розрахунку такої заборгованості. Як і часу її нарахування, щоб давало підстави суду перевірити його арифметичну правильність та відповідність положенням ст.258 ЦК України, зокрема частина друга якої передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Крім того, положеннями умов та правил надання банківських послуг, а саме п.2 визначені терміни та поняття, які застосовуються для цілей умов та правил надання банківських послуг. І які за своїм змістом не передбачають такого визначення як заборгованість «за пенею та комісією» (як єдиного цілого визначення заборгованості). Позовна заява також не містить посилань на норми діючого законодавства в цій частині на підтвердження правомірності вимоги (стягнення заборгованості за пенею та комісією). Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань перед банком, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 4080,14грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 4471,83грн. та 427,60 грн. штрафу (процентна складова), а всього в загальній сумі 8979,57 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості в сумі 49447,75 грн. слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позов заявлено на загальну суму 58427,32 грн., з якої один відсоток судового збору складає 584,27 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 8979,57 грн., тобто позовні вимоги задоволено на 15% (58427,32 : 584,27 = 15), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 87,64 грн., як 15% від 584,27 грн. (584,27 грн.:100=5,8427*15=87,64 грн.)

Outcome: partial