Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач ТОВ «І.С.КОМПАНІ» звернулось до суду з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства «ФІНЕКСБАНК» про визнання договору відступлення прав за іпотечним договором недійсним. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 14.05.2007 року між ТОВ «І.С.КОМПАНІ» та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» (далі по тексту «банк») було укладено кредитний договір №К/061-0000, згідно з п. 1.1., 1.2. якого останнє надало першому грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 10\~000\~000,00 (десять мільйонів) гривень. Строк користування кредитом було встановлено в період із 14.05.2007 року по 13.05.2010\~року включно (п. 1.3. Договору). 05.05.2008 року між позивачем та банком було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №К/061-0000 від 14.05.2007 року, згідно з п. 1.3. якої строк користування кредитом було продовжено із 14.05.2007 року до 20.12.2011 року. Також 11.05.2011 року між позивачем та банком було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №К/061-0000 від 14.05.2007 року, згідно з п. 1.3. якої строк користування кредитом було продовжено із 14.05.2007 року до 15.02.2014 року. Зобовязання позивача за кредитним договором №К/061-0000 від 14.05.2007 року перед банком були забезпечені іпотечним договором від 23.10.2009 року. Предметом іпотеки стала земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,6800 га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004. Також зобовязання Відповідача за кредитним договором №К/061-0000 від 14.05.2007 року перед банком були забезпечені іншим іпотечним договором від 23.10.2009\~року. Предметом іпотеки за цим договором стала земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,8000 га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005. 12.03.2015 року позивачу стало відомо, що між банком та [PERSON] було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами від 03.03.2015 року, згідно з яким перший відступив останньому право вимоги за іпотечними договорами від 23.10.2009 року за реєстровими №№ 3069 та 3071, укладеними з позивачем, де предметами іпотеки стали: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,6800 га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004, та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,8000 га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005. Посилаючись на викладене вище та вимоги законодавства, позивач вважав вказаний правочин неправомірним, так як банк не повідомив його про таке укладання, а тому просив суд визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечними договорами від 03.03.2015 року, укладений між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та [PERSON]. Не погоджуючись з позовом ТОВ «І.С.КОМПАНІ», відповідач [PERSON]звернувся до нього та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» із зустрічним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки. Вказаний зустрічний позов [PERSON] обґрунтував тим, що заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, новий кредитор не зобов'язаний повідомляти боржника про відступлення права вимоги, якщо це не передбачено договором або законом. [PERSON] повідомив, що, дійсно, 03.03.2015 року між ним та банком було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами. Відповідно до п. 1.1., 1.2. цього договору останній відступив першому своє право вимоги за Кредитним договором № К/061-0000 від 14.05.2007 року (далі по тексту «основний договір»), Додатковою угодою № 1 від 05.05.2008 року до Кредитного договору № К/061-0000 від 14.05.2007\~року, Додатковою угодою № 2 від 11.05.2010 року до Кредитного договору №\~К/061-0000 від 14.05.2007 року, які є його невідємною частиною та укладені між первісним кредитором (банком) та позивачем за первісним позовом. Право вимоги за основним договором відступилось в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги. В силу цього договору до позивача за зустрічним позовом також перейшли права та обовязки банку по зобовязаннях, що виникли з основного договору, в тому числі: право іпотекодержателя за іпотечним договором від 23.10.2009\~року, що укладений між банком та ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3069; право іпотекодержателя за іпотечним договором від 23.10.2009 року, що укладений між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3071. Як стверджував позивач за зустрічним позовом, ним було надіслано 06.03.2015\~рокуТОВ «І.С.КОМПАНІ» повідомлення, що між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та ним було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами від 03.03.2015\~року. Також у цьому повідомленні було висунуто вимогу до ТОВ «І.С.КОМПАНІ» про сплату боргу, сума якого у зв'язку із непогашенням заборгованості за основною сумою кредиту складає 10\~000\~000,00 (десять мільйонів) гривень, та наголошено на тому, що у відповідності до п.\~13.3.1. іпотечних договорів звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку. [PERSON] зазначав, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки нормами закону передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Посилаючись на викладене вище та вимоги законодавства, [PERSON] просив суд: звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.10.2009 року за реєстровим № 3071 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,6800\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004, яка належить ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №779135 від 25.07.2007 року; звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.10.2009 року за реєстровим № 3069 земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,8000\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005, яка належить ТОВ «І.С. КОМПАНІ» на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №779136 від 25.07.2007 року; визнати за ним в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором № К/061-0000 від 14.05.2007 року в сумі 10\~000\~000,00 (десять мільйонів) гривень право власності на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,6800\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,8000\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «І.С.КОМПАНІ» первісні позовні вимоги підтримав, проти зустрічного позову заперечував, просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні [PERSON] проти первісного позову заперечував, вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги за зустрічним позовом. Представник ПАТ «ФІНЕКСБАНК» проти первісного позову заперечував, вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги за зустрічним позовом. Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний повинен бути задоволений у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2007 року між ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» було укладено кредитний договір №К/061-0000. Згідно з п. 1.1., 1.2. даного договору банк надав ТОВ «І.С. КОМПАНІ» грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 10\~000\~000,00 (десять мільйонів) гривень. Строк користування кредитом було встановлено в період із 14.05.2007 року по 13.05.2010 року включно (п. 1.3. Договору). Відповідно до п. 10.7 зазначеного правочину цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на це представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання усіх умов цього договору. 05.05.2008 року між ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №К/061-0000 від 14.05.2007 року, згідно з п.\~1.3. якої строк користування кредитом було продовжено із 14.05.2007 року до 20.12.2011 року. 11.05.2011 року між ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №К/061-0000 від 14.05.2007 року, згідно з п.\~1.3. якої строк користування кредитом було продовжено із 14.05.2007 року до 15.02.2014 року. Зобовязання ТОВ «І.С. КОМПАНІ» за кредитним договором №К/061-0000 від 14.05.2007 року перед ПАТ «ФІНЕКСБАНК» були забезпечені: -\~іпотечним договором від 23.10.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3071, згідно з п. 2 якого ТОВ «І.С. КОМПАНІ» передало ПАТ «ФІНЕКСБАНК» в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,6800\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004, цільове призначення земельної ділянки ведення садівництва, яка належить ТОВ «І.С. КОМПАНІ» на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №779135 від 25.07.2007 року, ринкова вартість цієї земельної ділянки складає 6\~384\~000,00 (шість мільйонів триста вісімдесят чотири тисячі) гривень; -\~іпотечним договором від 23.10.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3069, згідно з п. 2 якого ТОВ «І.С. КОМПАНІ» передало ПАТ «ФІНЕКСБАНК» в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,8000\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005, цільове призначення земельної ділянки ведення садівництва, яка належить ТОВ «І.С. КОМПАНІ» на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №779136 від 25.07.2007 року, ринкова вартість цієї земельної ділянки складає 6\~840\~000,00 (шість мільйонів вісімсот сорок тисяч) гривень. Згідно з п. 13.3.1. іпотечних договорів від 23.10.2009 року, які укладені між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та ТОВ «І.С. КОМПАНІ» за реєстровим № 3069 та за реєстровим №\~3071, задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. З огляду на п. 13 іпотечних договорів від 23.10.2009 року, які укладені між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та ТОВ «І.С. КОМПАНІ» за реєстровим № 3069 та за реєстровим №\~3071, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодавця, шляхом продажу іпотекодавцем на підставі тристороннього договору купівлі-продажу предмету іпотеки. 03.03.2015 року між [PERSON] та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №\~747. Відповідно до п. 1.1., 1.2. цього договору ПАТ «ФІНЕКСБАНК» відступає позивачу за зустрічним позовом своє право вимоги за Кредитним договором №\~К/061-0000 від 14.05.2007 року, Додатковою угодою № 1 від 05.05.2008 року до Кредитного договору № К/061-0000 від 14.05.2007\~року, Додатковою угодою № 2 від 11.05.2010 року до Кредитного договору №\~К/061-0000 від 14.05.2007 року, які є його невідємною частиною та укладені між первісним кредитором (ПАТ «ФІНЕКСБАНК») та ТОВ «І.С. КОМПАНІ». Право вимоги за Основним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. В силу цього Договору до Позивача за зустрічним позовом також переходять права та обовязки ПАТ «ФІНЕКСБАНК» по зобовязаннях, що виникли з Основного договору, в тому числі: - право іпотекодержателя за іпотечним договором від 23.10.2009 року, що укладений між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3069; - право іпотекодержателя за іпотечним договором від 23.10.2009 року, що укладений між ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та ТОВ «І.С. КОМПАНІ» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3071. Відповідно до вказаного договору, у зв'язку із відступленням права вимоги за основним договором, новому кредитору передається право на отримання задоволення своїх вимог до боржника, в тому числі і за рахунок предметів забезпечення. Крім того, позивач за зустрічним позовом 06.03.2015 рокунадіслав ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» повідомлення про те, що між ним та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами від 03.03.2015 року і що згідно цього договору правом вимоги, що відступається, є право звернення стягнення на належне іпотекодавцю нерухоме майно відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п.\~13.3.1 вищевказаних іпотечних договорів від 23.10.2009 року за реєстровим № 3069 та реєстровим № 3071, де зазначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Зазначене повідомлення було отримано ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» 12.03.2015\~року, що вбачається з поштового повідомлення. З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» порушено зобов'язання за умовами Кредитного договору № К/061-0000 від 14.05.2007\~року щодо термінів та порядку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. У зв'язку із непогашенням заборгованості за основною сумою кредиту борг ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» складає 10\~000\~000,00 (десять мільйонів) гривень. На час розгляду справи суду не було надано доказів погашення ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» даної заборгованості. Відповідно до звітів про експертно-грошову оцінку земельних ділянок, виконаних ФОП [PERSON], вартість предметів іпотеки: земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,6800\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004, станом на 27.02.2015 року склала 4\~779\~311 (чотири мільйони сімсот сімдесят девять тисяч триста одинадцять) гривень та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, с/т «Краєвид Міллєніум» загальною площею 1,8000\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005, станом на 27.02.2015 року склала 5\~120\~689 (пять мільйонів сто двадцять тисяч шістсот вісімдесят девять) гривень, що не перевищує заборгованості ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» за спірним кредитним договором. Тобто, загальна вартість спірних земельних ділянок становить 9\~900\~000 грн. і є співмірною із заборгованістю ТОВ «І.С.\~КОМПАНІ» по кредитному договору № К/061-0000 від 14.05.2007\~року. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 37403217 від 12.05.2015 року, земельна ділянка загальною площею 1,6800\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0004, цільове призначення ведення садівництва, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум», належить на праві власності ТОВ «І.С.КОМПАНІ», код ЄДРПОУ 34980829, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №\~779135, виданого 25.07.2007 року Обухівським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №\~020733100003, на дану земельну ділянку накладено обтяження на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором від ПАТ «ФІНЕКСБАНК» як первісного іпотекодержателя до [PERSON], нового іпотекодержателя, за реєстровим № 747 від 03.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], боржник за основним зобовязанням ТОВ «І.С.КОМПАНІ», код ЄДРПОУ 34980829, розмір основного зобовязання 10\~000\~000 грн. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 37403218 від 12.05.2015 року, земельна ділянка загальною площею 1,800\~га, кадастровий номер 3223186200:06:001:0005, цільове призначення ведення садівництва, що знаходиться за адресою: Україна, Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, с/т\~«Краєвид Міллєніум», належить на праві власності ТОВ «І.С.КОМПАНІ», код ЄДРПОУ 34980829, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №\~779136, виданого 25.07.2007 року Обухівським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №\~020733100001, на дану земельну ділянку накладено обтяження на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором від ПАТ «ФІНЕКСБАНК» як первісного іпотекодержателя до [PERSON], нового іпотекодержателя, за реєстровим № 747 від 03.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], боржник за основним зобовязанням ТОВ «І.С.КОМПАНІ», код ЄДРПОУ 34980829, розмір основного зобовязання 10\~000\~000 грн. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в\~порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається зі ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. 516 ЦК України заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, новий кредитор не зобов'язаний повідомляти боржника про відступлення права вимоги, якщо це не передбачено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Абзацом 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України проголошено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зважаючи на ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Зважаючи на зміст ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. На вимогу положень ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. З огляду на ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Пунктами 37-39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, рекомендовано, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. У випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.\~61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. У ході судового розгляду не було надано допустимих та належних доказів того, що при укладанням спірного договору відступлення прав за іпотечними договорами від 03.03.2015 року було порушено права ТОВ «І.С.КОМПАНІ», а також вимоги ст. 203 ЦК України, що давало б право вважати цей правочин недійсним або нікчемним, внаслідок чого суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість первісного позову і залишає його без задоволення. Той факт, що [PERSON] та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» не повідомили іпотекодавця ТОВ «І.С,КОМПАНІ» про укладання правочину щодо відступлення вимог по договорам іпотеки, не являється підставою для визнання спірного договору недійсним. З огляду на зазначене та те, що було встановлено наявність з боку ТОВ «І.С.КОМПАНІ» по Кредитному договору №К/061-0000 від 14.05.2007 року, укладеному між ТОВ «І.С.КОМПАНІ» та ПАТ «ФІНЕКСБАНК», заборгованості у розмірі 10\~000\~000,00\~грн., у останнього виникло право на підставі п.п. 2, 9.3, 13.1, 13.3 іпотечних договорів від 23.10.2009 року за реєстровими №№ 3069 та 3071 та згідно зі ст.ст. 12, 33, 37 Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмети іпотеки, тобто на спірні земельні ділянки, за рішенням суду в рахунок погашення заборгованості. Однак, зважаючи на існування зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірного договору відступлення прав за іпотечними договорами, укладеного 03.03.2015 року між [PERSON] та ПАТ «ФІНЕКСБАНК» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №\~747, а також у відповідності до ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про іпотеку» реалізувати право звернення стягнення на предмети іпотеки, тобто на спірні земельні ділянки, за рішенням суду в рахунок погашення заборгованості на підставі п.п. 2, 9.3, 13.1, 13.3 іпотечних договорів від 23.10.2009 року за реєстровими №№ 3069 та 3071 та згідно зі ст.ст. 12, 33, 37 Закону України «Про іпотеку» може саме [PERSON], який є правонаступником ПАТ «ФІНЕКСБАНК» за іпотечними договорами від 23.10.2009 року. Якщо слідувати судовій практиці та рекомендаціям Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. За наведених підстав та обставин, встановлених в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні первісного позову та задоволення в повному обсязі зустрічних позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на нерухоме майно - предмети іпотеки. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог, а також змісту ст. 88 ЦПК України та безпредметності вимог, висунути [PERSON] до ПАТ «ФІНЕКСБАНК», слід стягнути з ТОВ «І.С.КОМПАНІ» на користь [PERSON] його судові витрати, понесені в ході розгляду даної справи, що згідно з наявними у справі квитанціями про сплату судового збору (під час звернення із зустрічним позовом до суду та під час подачі заяви про забезпечення доказів) складають 3\~775,80\~грн. Зважаючи на вищенаведене, з урахуванням рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року та Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, а також відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15-16, 202, 203, 204, 215, 216, 236, 321, 328, 512, 513, 514, 516, 526, 527, 572, 575, 589, 590, 610, 625, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 12, 18, 24, 33, 37 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved