Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягення процентів за користування коштами на підставі ст. 1214 ЦК України в розмірі 20918,49 грн. Так позивач зазначає, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року у справі № 522/13694/17в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсі згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення №447 від 13.05.2017 року, які [PERSON] отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати [PERSON] пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував він протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14 234,26 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири грн. 26 коп.) гривень. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату [PERSON] суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 08.12.2016 року. Рішення судів у справі № 522/13694/17 набрало законної сили 14 лютого 2018 року. У зв`язку з цим, позивач вказує, що у період з 14.02.2018 року по 25.05.2020 року відповідач безпідставно зберігав кошти відповідача у розмірі 53910 гривень 17 копійок. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 09 листопада 2020 року від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позов не визнали в повному обсязі. У судове засідання призначене на 03 грудня 2020 року сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справу без участі сторони позивача. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року у справі № 522/13694/17в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування пенсі згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення No447 від 13.05.2017 року, які [PERSON] отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати [PERSON] пенсію у розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні проведення АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував він протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, в розмірі 14 234,26 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири грн. 26 коп.) гривень. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату [PERSON] суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 08.12.2016 року. Нарахована доплата пенсії за період з 08.12.2016 по 31.12.2017 в сумі 53910,17 грн зарахована на рахунок відповідача 25 травня 2020 року. Позивач вказує, що у період з 14.02.2018 року по 25.05.2020 року відповідач безпідставно зберігав кошти відповідача у розмірі 53910 гривень 17 копійок, а тому повинен сплатити позивачу проценти за користування його коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За змістом ст. 536 ЦK України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, суд вказує, що проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України-це плата за користування чужими коштами, у тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми. Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Виділення коштів для виплати пенсії здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Доплата пенсії за період з 08.12.2016 по 31.12.2017 року в сумі 53910,17 грн. на виконання рішення суду зараховано на поточний рахунок [PERSON] по додатковій відомості 25.05.2020 р. відповідно до протоколу від 19.05.2020 № 23 засідання Комісії Пенсійного фонду України з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Відповідно до наявних у відзиві копії документів, протокол Комісії Пенсійного фонду України від 19.05.2020 № 23, до Головного управління пенсійного фонду надійшов листом 2800-0502-9/16564 від 21.05.2020, а кошти перераховані Позивачу на рахунок 25.05.2020 року в Одеській області. Позивачем не наведено доказів безпідставного користування відповідачем коштами позивача, так як відповідно до матеріалів справи, кошти були перераховані на рахунок позивача відповідно до протоколу від 19.05.2020 року № 23 засідання Комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, а сума доплати виплачена позивачу в межах покладених зобов`язань. Таким чином відповідач не є органом, який приймав рішення щодо часу виплати позивачу та не є користувачем коштів позивача, а тому не є належним відповідачем. Також, суд вбачає, що задоволення позову буде мати наслідком втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади, а це виходить за межі завдань цивільного судочинства. Так, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду під 27 листопада 2018 року по справі № 817/1819/17 Відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

Outcome: dismissed