Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Автокразбанк» про стягнення грошових коштів. Після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь кошти по договору №160945 банківського вкладу (депозиту) від 20.11.2013 р. в сумі 169457,51 гривень, а саме : 152 186,30 грн. сума вкладу та нарахованих відсотків, індекс інфляції за березень - квітень 2014 року - 9385,87 грн., облікова ставка НБУ з розрахунку 9, 5% х 60 днів у розмірі 2376, 61 грн., 3% пені за 60 днів 750,51 грн., недотримана вигода у сумі 4753,22 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача Васильченко Д.О. проти позову категорично заперечує. . Підтримує письмові заперечення, надані суду. Зокрема наголошує щодо виконання банком умов Договору, відсутність предмету позову та порушеного права позивача. Просить відмовити у задоволенні позову Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, встановив наступне. У відповідності до ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Статтями 15 Конституції України та 3 ЦПК України гарантується право кожній особі на захист своїх прав у судовому порядку, зокрема й прав задекларованих у вищезазначених актах матеріального та процесуального права. За загальними умовами виконання зобов'язань, які передбачені ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом є недопустимою. Відповідно до ст.ст. 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 Кодексу). Зі ст. 633 ЦК України: публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне,банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 160495 банківського вкладу (депозиту) вклад «Стандартний 980% ежемесячно без пополнения « з щомісячною виплатою процентів на поточний рахунок за операціями з використанням ЕПЗ та без права поповнення від 20.11 2013р. (далі - Договір) [PERSON] внесла, а відповідач - Публічне акціонерне товариство «Автокразбанк», в особі керівника відділення № 5 Черновол О.М. прийняло грошові кошти у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень на депозитний рахунок №26302500216740 Свої зобов'язання перед банком позивач виконала повністю, що підтверджується касовим документом від 20.11.2013 р. Строк повернення вкладу передбачено п. 1.1. Договору - до 20.03.2014р. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що за користуванням вкладом банк нараховує та сплачує вкладнику у валюті вкладу плату в розмірі 19% процентів річних. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що проценти на суму вкладу нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу на рахунок, до дня, який передує даті повернення вкладу або дню списанню суми вкладу з підстав, передбачених цим договором або законодавством України. Станом на день подання цього позову сума нарахованих процентів становить 2 186,30 грн. Пунктом 2.4. регулюються питання строку виплати нарахованих процентів - в дату повернення вкладу, визначену п. 1.1. Договору (20.03.2014р.) 17 березня 2014р. [PERSON] до банку подано заяву, у якій з посиланнями на п. 1.1. Договору та ч. 2 ст. 1060 ЦК України остання вимагала повернути суму банківського вкладу (депозиту) та нарахованих відсотків. Станом на день подачі позову відповіді від банківської установи не надійшло. Кошти за договором не повернуто. У п. 1.4. Постанови Правління Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577, вказано, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до п.1.7. Постанови Правління НБУ № 516, закріплено, що виплата процентів за вкладом (депозитом) здійснюється у строки, що обумовлені в договорі. У п.3.3 вказаної постанови закріплено положення, відповідно до якого, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Оскільки термін дії Договору закінчився 20.03.2014р., то на переконання суду, саме в цей день відповідач був зобов'язаний повернути позивачу [PERSON] вклад (депозит) у сумі 150 000 гривень та нараховані на нього проценти у сумі 2 186,30 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З вимог ч. 5 ст. 1061 ЦК України постає, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-129цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З матеріалів справи вбачається, що банком були нараховані проценти за договором, а внесені вкладником грошові кошти не повернуті, а навпаки без її згоди перераховані на поточний рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. На підставі наведеного, вимога про стягнення суми вкладу з нарахованими процентами, а також сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми підлягає задоволенню. Щодо стягненню на користь позивача з відповідача коштів ( неотриману вигоду ) у розмірі 19% х 60 днів в сумі 4753, 22 грн., то суд приходить до наступних висновків Згідно ч. 4 ст. 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Оскільки позивач [PERSON] звернулась за три банківських дні до закінчення строку дії договору банківського вкладу, як це передбачено пунктом 2.9 Договорів, з вимогою про повернення вкладу та сплати процентів до банку, то дія договору припинена, тому вказана вимога є безпідставною. Крім того, вказана позовна вимога жодним чином не мотивована позивачем. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача 9, 5% неповернутої суми вкладу у розмірі 2 376, 61 грн., оскільки дія ст 1048 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджується, сплата штрафних санкцій за невиконання договору також і нередбачена умовами договору.. На підставі встановлених обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно з відповідача на користь позивача стягнути кошти по договору №160495 банківського вкладу (депозиту) вклад « «Стандартний 980% ежемесячно без пополнения « з щомісячною виплатою процентів на поточний рахунок за операціями з використанням ЕПЗ та без права поповнення від 20.11 2013 а саме : 152 186,30 грн. сума вкладу та нарахованих відсотків, індекс інфляції за березень - квітень 2014 року - 9 385,87 грн., 3% пені за 60 днів 750,51 грн. В частині вимог щодо стягнення сум за обліковою ставкою НБУ з розрахунку 9, 5% х 60 днів у розмірі 2376, 61 грн. та неотримана вигода у сумі 4753,22 грн. відмовити. Судові витрати необхідно розподілити згідно ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial