Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У квітні 2016 р. [PERSON] предявила позов до Чернігівської міської ради, в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 2950 від 18.10.2012 р., укладений між нею та Чернігівською міською радою. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є власником вбудованого нежитлового приміщення (офісу) у багатоквартирному будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, № 20. Оспорюваний договір нею було укладено для експлуатації вказаного офісу на вимогу Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради. Проте законодавством, що регулює спірні правовідносини, не передбачено можливості надання земельної ділянки, яка є частиною земельної ділянки під багатоквартирним будинком, в оренду фізичним особам. Додатки до укладеного сторонами договору оренди № 2950 від 18.10.2012 р. план зовнішніх меж земельної ділянки та акт її прийому-передачі є фіктивними, т.я. частина земельної ділянки, на якій знаходиться належний [PERSON] офіс, не може бути виділена у натурі та фізично передана їй у користування. Фактична площа ділянки, яка є предметом оспорюваного договору, у 5 разів менше площі належного позивачеві офісу і конкретних меж цієї ділянки на плані її зовнішніх меж нема, оскільки площа ділянки розрахована математично. Вказаний на плані цієї ділянки її кадастровий номер є умовним, т.я. її межі не визначено. Отже укладений сторонами договір оренди даної ділянки суперечить ст.ст. 42,79, 79-1 ЗК України та ст. 382 ЦК України, а тому в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України він є недійсним. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення й ухвалити нове рішення про задоволення її вимог. Доводи скарги зводяться до того ж, що й доводи позовної заяви. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що висновок суду про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений у 2007 р., не підтверджений наявними у справі доказами. У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу. Чернігівська міська рада у запереченнях на апеляційну скаргу просить її відхилити за безпідставністю. У письмових поясненнях на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначило, що воно погоджується з рішенням місцевого суду по справі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд 1 інстанції виходив з того, що на час укладення оспорюваного [PERSON] договору оренди земельної ділянки він не суперечив вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. З цими висновками не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. [PERSON] на праві власності належить приміщення офісу загальною площею 50,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, № 20, що підтверджується копією відповідного свідоцтва, виданого 07.11.2006 р. (а.с. 19). Право власності позивача на зазначене приміщення зареєстроване 10.11.2006 р., що підтверджено копією витягу про реєстрацію права власності відповідного змісту від 10.11.2006 р. № 12460562, який видано в Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.20). Те, що дане приміщення є вбудованим у багатоквартирному будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, № 20, вбачається з витягу з інвентаризаційної справи на дане приміщення (а.с. 15-18), де в експлікації зазначено, зокрема «(кв. 1)». Крім того, цієї обставини жоден з учасників судового розгляду не заперечує. Рішенням десятої сесії пятого скликання Чернігівської міської ради від 01.12.2006 р. [PERSON] передано в довгострокову оренду земельну ділянку, площею 0,0020 га, по вул. Г. Полуботка, № 20, у м. Чернігові для експлуатації нежитлового приміщення - офісу (витяг з цього рішення на а.с. 75). На виконання даного рішення 06.06.2007 р. між Чернігівською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, про яку йдеться, строком на 5 років та складено акт її приймання-передачі, що підтверджено копіями цих договору з додатками до нього і акту (а.с.49-50 (зв)). Рішенням двадцятої сесії шостого скликання Чернігівської міської ради від 27.04.2012 р. [PERSON] передано в довгострокову оренду строком до 27.04.2019 р. цю ж саму земельну ділянку для цієї ж самої мети та встановлено розмір орендної плати, що підтверджено копією даного рішення (а.с.76). 18.10.2012 р. між Чернігівською міською радою та [PERSON] був укладений оспорюваний нею договір оренди № 2950, згідно з яким останньою прийнято в довгострокове платне користування земельну ділянку в м. Чернігові по вул. Г. Полуботка, № 20, для експлуатації офісу строком до 27.04.2019 р. зі сплатою орендної плати в грошовій формі в розмірі 6% нормативної грошової оцінки землі, що становить 2102 грн. 50 коп. на рік (копія цього договору на а.с.6-8). На виконання умов оспорюваного договору був виконаний план зовнішніх меж земельної ділянки, наданої в користування [PERSON] (його копія на а.с. 9). Згідно з ксерокопією акту прийому-передачі, складеного сторонами 18.10.2012 р., земельна ділянка, розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, № 20, передана позивачеві (а.с.10). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Частини 1-3 ст. 42 ЗК України у тих її редакціях, що були чинними станом на 06.06.2007 р. і на 18.10.2012 р. (на дати укладення сторонами вищезгаданих договорів оренди) приписували, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. З наведеного випливає, що виділення в натурі окремим власникам квартир і нежитлових приміщень часток земельної ділянки державної або комунальної власності, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок і належні до нього будівлі й споруди, та їх окреме відчуження не допускається. Саме тому земельна ділянка під багатоквартирними жилими будинками не може передаватись в оренду власникам квартир (жилих приміщень). Таким чином, оспорюваний договір оренди сторонами укладено всупереч наведеним правовим нормам. Тому в силу ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним. Отже висновок суду І інстанції про законність даного договору є невірним. Цей договір порушує права [PERSON], т.я. на його підставі відповідачем з [PERSON] справляється орендна плата. У запереченнях на апеляційну скаргу Чернігівська міська рада посилається на ст. 13 Конституції України, ст. 7 ч. 3 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 627 ч. 1, 236 ЦК України і на ст. 203 ЗК України. Ці заперечення судом відкидаються як такі, що ґрунтуються на нормах права, які спірні правовідносини не регламентують. Так, земельна ділянка, що є предметом оспорюваного позивачем договору, виділялася не для спорудження належного позивачеві офісу № 1 у буд. № 20 по вул. Г. Полуботка у м. Чернігів, а для спорудження всього цього будинку. Тож рішення суду І інстанції підлягає скасуванню з постановленням рішення про задоволення позову [PERSON] В порядку ч. 5 ст.88 ЦПК України з Чернігівської міської ради на користь [PERSON] підлягає стягненню 1157 грн. 51 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору (квитанції про його сплату на а.с.1, 109).

Outcome: approved