Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

У квітні 2017 р. позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим , що відповідач із 19 травня 2016р. по 01 грудня 2016р. працювала на посаді завідувача сектора касових операцій територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/0122 ІІ типу філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (надалі ТВБВ №10026/0122), з відповідачем було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність як з працівником, що займає посаду безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей. Згідно з умовами якого, відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей. 18 серпня 2016р. було виявлено, що завідувач сектора касових операцій [PERSON] під час виконання грошової операції з переказу коштів, внесла грошові кошти в касу у сумі 27000,0 грн, в той час, як в заяві на переказ грошових коштів клієнтом банку [PERSON] зазначено, а також банком виконано приходну операцію на суму 57000,0 грн., чим заподіяла позивачу матеріальні збитки. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сторона позивача була повідомлена належним чином, в прохальній частині позовної заяви сторона позивача клопотала проводити розгляд справи у відсутність свого представника, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, та заяву щодо збільшення судових витрат на суму 660 грн. за надання оголошення у ЗМІ. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в установленому законом порядку, через визначені друковані засоби масової інформації, в судове засідання не з'явилася, поважності причин неявки суду не повідомила та не просила розглядати справу у її відсутність. Відзив на позов до суду не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [PERSON] із 19 травня 2016р. працювала на посаді завідувача сектора касових операцій територіального відокремленого безбалансового відділення №10026/0122 ІІ типу філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». 19 травня 20169р. з нею було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність як з працівником, що займає посаду безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням цінностей згідно з умовами якого, відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей. Як з'ясовано судом, 18 серпня 2016р. завідувачем сектора касових операцій ТВБВ №10026/0122 [PERSON] при зведенні операційного дня була виявлена недостача готівки в сумі 30 000, 00 грн. Під час перегляду запису з камер відеоспостереження установи банку було виявлено, що завідувач сектора касових операцій [PERSON] під час виконання грошової операції з переказу коштів, внесла грошові кошти в касу у сумі 27000,0 грн, в той час, як в заяві на переказ грошових коштів клієнтом банку [PERSON] зазначено, а також банком виконано приходну операцію на суму 57000,0 грн. Переглянувши надані матеріали відеозапису [PERSON] підтвердила, що під час здійсненні приходної операції допустила порушення. Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як зазначається у ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст. 15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються га вимогах закону, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 30000,0 грн. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600,0 грн. та 660 грн. за здійснення оголошення про виклик до суду.

Outcome: approved