Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Зазначену квартиру він придбав на електронних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна, що були проведені на підставі акта державного виконавця від 03 вересня 2019 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів від 03 вересня 2019 року. Попереднім власником спірної квартири була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 2001 року. [PERSON] знялась з реєстрації у квартирі. Станом на вересень 2019 року у спірній квартирі залишився зареєстрованим відповідач [PERSON] . Відповідач не проживає у квартирі, витрат по утриманню квартири не несе, а його право проживання було пов`язане з правом власності попереднього власника квартири. Після припинення права власності [PERSON] на квартиру відповідач [PERSON] втратив право користування нею. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року позовну залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що позивач новий власник квартири та придбав її з електронних торгів. На день придбання квартири в ній було зареєстровано дві особи - відповідач [PERSON] та [PERSON] . Остання сама знялась з реєстраційного обліку в спірній квартирі. У квартирі ніхто не проживає, ключі є лише у позивача, проте відповідач залишився в ній зареєстрованим. Попередній власник квартири здавала її в оренду, і тоді відповідач також не мешкав у квартирі. Позивач як новий власник несе витрати по утриманню квартири, зокрема, у збільшеному розмірі через реєстрацію в ній відповідача. Представник позивача вважає, що оспорювання прилюдних торгів не є перешкодою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. У випадку визнання прилюдних торгів недійсними відповідач зможе зареєструватись у спірній квартирі знов. Сторона позивача не порушує питання про виселення відповідача, оскільки він і так у квартирі не проживає. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. підтримала викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 45-47). Зазначила, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та ЖК УРСР визначеним способом захисту порушеного права позивача, який придбав квартиру, що була предметом іпотеки, на яку було звернуто стягнення, є виселення відповідача з квартири з наданням іншого жилого приміщення. Спірна квартира належала [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. Між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» 03 грудня 2007 року було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2400 на споживчі цілі у сумі 486290 гривень. З метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 03 грудня 2007 року було також укладеного іпотечний договір, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 719768 гривень 03 копійки. 16 серпня 2019 року були проведені електронні торги, на яких позивач придбав спірну квартиру. На даний час у Солом`янському районному суді м. Києва розглядається справа за позовом [PERSON] до Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, ДП «Сетам», [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03 вересня 2019 року. Зазначила, що позивач не довів факт того, що відповідач не проживає у спірній квартирі, тому належним способом захисту порушеного права позивача, який набув право власності на предмет іпотеки, є виселення відповідача. Квартира придбана не за кредитні кошти, а тому відповідачу при виселенні має бути надане інше жиле приміщення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03 вересня 2019 року (а.с. 7). Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 вересня 2019 року (а.с. 13). Квартира до її відчуження належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 2001 року. Станом на 15 квітня 2019 року у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 39007114 від 15 квітня 2019 року (а.с. 15). [PERSON] знялась з реєстраційного обліку у квартирі. Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 8992773 від 25 вересня 2019 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований лише відповідач (а.с. 16). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивач посилається на те, що відповідач втратив право користування спірною квартирою після переходу право власності. Відповідач у квартирі не мешкає, проте його реєстрація покладає на нового власника додаткові витрати. Сторона відповідача заперечує проти позову та зазначає про те, що доводи позивача щодо не проживання відповідача у квартирі не підтверджені належними доказами, і ним невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Посилається на постанову Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-860цс16 та зазначає, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» та ЖК УРСР визначеним способом захисту порушеного права позивача, який придбав квартиру, що була предметом іпотеки, на яку було звернуто стягнення, є виселення відповідача з квартири з наданням іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Разом з тим, позивачем заявлено позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням після продажу квартири на електронних торгах. Власником цієї квартири відповідач не був. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивач надав суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 вересня 2019 року (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власник житла в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишній власник житла [PERSON] втратила право власності та право користування жилим приміщенням. Право користування спірною квартирою у відповідача [PERSON] є похідним від прав колишнього власника житла [PERSON] . Новий власник квартири - [PERSON] не надавав своєї згоди на реєстрацію [PERSON] в своїй квартирі. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а обраний спосіб захисту порушеного права не суперечить закону. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved