Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У квітні 2008 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON], яка неодноразово змінювала та уточнювала позовні вимоги, остаточні вимоги були пред»явлені до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті особи: КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування його державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про поділ в натурі житлового будинку та заборону дій, які порушують право. Ухвалою Дарницького райсуду м. Києва від 06.10.2008 року до спільного розгляду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про припинення права власності на частку у спільному майні та об»єднано справи у одне провадження (т. 1 ст. 121-122). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2013 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про припинення права власності на частку у спільному майні - залишено без розгляду. Ухвалою Дарницького райсуду м. Києва від 19.12.2013 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті особи: КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», [PERSON] у частині: про зобов»язання Головного управління земельних ресурсів зареєструвати рішення суду від 2006 року щодо права землекористування, про зобов»язання відповідачів не чинити перешкод у володінні та користуванні садибою (зокрема виділеною позивачу судом в натурі земельною ділянкою) по [ADDRESS], про винесення окремої ухвали щодо злочинних дій та направлення її за належністю для вжиття відповідних заходів, про зобов»язання Головного управління земельних ресурсів зареєструвати рішення суду від 2006 року та від 2004 року щодо права землекористування, про зобов»язання відповідачів не чинити перешкод у володінні та користуванні садибою (будинком) по [ADDRESS], про винесення окремої ухвали щодо злочинних дій та направлення її за належністю для вжиття відповідних заходів, про зобов»язання відповідачів не чинити перешкод у реалізації права власності частиною садиби (житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки) по [ADDRESS] - залишено без розгляду. Таким чином, у провадженні суду залишались наступні вимоги за первісним позовом [PERSON]: про визнання недійсним державного акта на право власності на землю серії КВ №149408, який видано [PERSON], на земельну ділянку 0,0523 га, що знаходиться на [ADDRESS] та скасування його державної реєстрації; про поділ у натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]; про визнання недійсним проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення індивідуального садівництва на [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] з»явились, вимоги позову підтримали та просили суд його задовольнити повністю, зокрема у частині поділу у натурі житлового будинку і споруд наполягали на поділі за варіантом №1, який викладено у висновку експерта від 23.07.2013 року №10057/12-42 . Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування його державної реєстрації, вимогу у частині розподілу у натурі житлового будинку і споруд залишив на розсуд суду, проти задоволення вимоги про визнання недійсним проекту землеустрою - заперечував. У судовому засіданні [PERSON] заперечував проти задоволення позовної вимоги про визнання проекту земелеустрою недійсним, щодо інших позовних вимог, то просив залишити їх на розсуд суду. [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог у частині розподілу у натурі житлового будинку і споруд, решту позовних вимог просили залишити на розсуд суду. [PERSON] залишила на розсуд суду вирішення вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування його державної реєстрації, щодо задоволення інших позовних вимог - заперечувала. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2004 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним п. 35 рішення Київської міської ради від 25.09.2003 року №30/904 про затвердження проекту відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 31-33). Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зважаючи на те, що судом визнано недійсним пункт рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого було видано [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №149408 площею 0,0523 га, що знаходиться на [ADDRESS], тому наявні підстави як визнання цього акту недійсним так і для скасування його реєстрації у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-02736 від 21.10.2004 року. Щодо позовної вимоги [PERSON] про поділ у натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд по варіанту поділу №1 (який викладено у висновку експерта від 23.07.2013 року №10057/12-42), то її необхідно відхилити з огляду на наступне. Ухвалою Харківського районного суду м. Києва від 06.05.2001 року затверджено мирову угоду, яку укладено між [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якої між сторонами затверджено порядок користування жилими кімнатами, нежилими приміщеннями, надвірними будівлями і спорудами (т. 1, а.с. 108). Вказана ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 1 ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови. Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як вбачається з договору дарування від 16.01.2008 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар належну дарувальнику на праві власності 1/3 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 113). Згідно свідоцтва про спадщину за заповітом від 12.05.2004 року [PERSON] після смерті [PERSON] набула право власності на спадкове майно, що складається з: 1/3 частини жилого будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 109). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, як це випливає зі ст. 1218 ЦК України. Таким чином, внаслідок переходу прав власності на частку згаданого житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами від [PERSON] до [PERSON], до останньої перейшли права та обов»язки визначені ухвалою Харківського районного суду м. Києва від 06.05.2001 року про затвердження мирової угоди, якою визначено порядок користування жилими кімнатами, нежилими приміщеннями, надвірними будівлями і спорудами. Ухвалою Дарницького райсуду м. Києва від 03.11.2011 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено низку питань. У подальшому ухвалою суду від 28.09.2012 року було роз'яснення питання поставлені перед експертизою та викладено їх наступним чином: Чи можливо розподілити в натурі житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], по 1/3 частині кожному із співвласників: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (з урахуванням вихідних даних згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] від 12.09.2008 року), також поставлено інші питання. Судом встановлено, що варіант №1 поділу у натурі згаданого житлового будинку на якому наполягала позивач, який викладено у висновку експерта від 23.07.2013 року №10057/12-42, частково суперечить ухвалі Харківського районного суду м. Києва від 06.05.2001 року про затвердження мирової угоди, якою визначено порядок користування жилими кімнатами, нежилими приміщеннями, надвірними будівлями і спорудами, зокрема варіант №1 суперечить вказаній ухвалі суду у частині поділу жилих кімнат 1-5 (11,1 кв.м.), 1-3 (10,4 кв.м.), 1-4 (19,5 кв.м.) згідно технічного паспорту на жилий будинок по [ADDRESS] від 04.06.1999 року, які згідно технічного паспорту на садибний будинок [ADDRESS] від 12.09.2008 року відповідно є жилими кімнатами 1-8 (11,1 кв.м.), 1-6 (10,4 кв.м.) та 1-5 (19,5 кв.м.) відповідно. Таким чином, судом встановлено, що варіант №1 поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд у натурі суперечить чинній ухвалі суду, якою визначено порядок користування жилими кімнатами, нежилими приміщеннями, надвірними будівлями і спорудами, у зв»язку з чим дана позовна вимога [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги [PERSON] про про визнання недійсним проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], то суд вважає з необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З оляду на те, що проект землеустрою у розумінні ст.ст. 118, 123 Земельного кодексу України не є правочином, тому такий спосіб захисту цивільного права та інтересу як визнання проекту землеустрою недійсним не передбачено чинним закнодавством та не може бути задоволено судом. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial