Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати у розмірі 12\~205 грн. 66 коп., три відсотки річних у розмірі 2\~425 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 29 грудня 2014 року о 09-30 год., на 222 км. + 100 метрів автошляху Знамянка - Луганск - Ізваріно, з вини водія [PERSON], який працював водієм у відповідача, та керував належним йому транспортним засобом автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], сталась дорожньо транспортна пригода внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Фольцваген», державний номер [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень, а позивач відповідно матеріального збитку. Фактичні витрати позивача на відновлення пошкодженого ТЗ автомобіля «Фольцваген», державний номер [NUMBER], склали 86 394 гривень. Зазначені обставини повністю встановлені постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року по справі № 175/3092/15-ц за позовом [PERSON] до ТзДВ «Автопромінь», треті особи [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, якою з відповідача на користь позивача стягнуто різницю між страховою виплатою та фактичною вартістю ремонту автомобіля в розмірі 37 394 гривень. Вказане судове рішення, що набрало законної сили 12.04.2018 року, відповідач по справі виконав у примусовому порядку після відкриття виконавчого провадження 24 травня 2018 року. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. З огляду на те, що позивач сплатив кошти в розмірі 37 394,00 грн. за ремонт пошкодженого транспортного засобу 25 березня 2016 року, а відповідачем виконане судове рішення про стягнення цих коштів лише 24 травня 2018 року, то за цей період позивач має право на компенсацію інфляційних втрат за весь час судової тяганини, а також на три проценти річних від простроченої суми за користування відповідачем цими коштами. Згідно розрахунку розмір втрат позивача від інфляційного знецінення коштів за період з 26 березня 2016 року по 24 травня 2018 року становить 12\~205 грн. 66 коп., а три відсотки річних складають 2\~425 грн. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми. 17 грудня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Дійсно, 29 грудня 2014 року о 09-30 год., на 222 км. + 100 метрів автошляху Знамянка - Луганск - Ізваріно, з вини водія [PERSON], який працював водієм у відповідача, та керував належним йому транспортним засобом автомобілем «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER], сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень. Однак, водій [PERSON] на час ДТП не був працівником відповідача, а тому [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» не є належним відповідачем по справі. Дійсно, [PERSON] працював на підприємстві відповідача водієм, але на час скоєння спірного ДТП він був працівником іншого підприємства. ТДВ «Автопромінь» не є ні власником, ні володільцем автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер [NUMBER]. Крім того, згідно усталеної практики, яка склалася за роки роботи Верховного суду України, обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами. Також вважає, що нарахування інфляційних втрат потрібно рахувати саме з 12.04.2018 року, а не з 25.03.2016 року, як вважає позивач. У звязку з викладеним відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Caddy під керуванням [PERSON], який належить [PERSON], автомобіля Mercedes-Benz під керуванням [PERSON], який належить ТОВ «Автопромінь», автомобіля ГАЗ, номерний знак [NUMBER], автомобіля Камаз, номерний знак [NUMBER], та автомобіля ВАЗ, номерний знак [NUMBER]. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача [PERSON] було завдано механічних пошкоджень, та як наслідок позивачу були заподіяні матеріальні збитки. Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді було визнано [PERSON], який керував автомобілем Mercedes-Benz, номерний знак [NUMBER], та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року по справі № 199/86/15-п, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42731537). На підставі ст. 1172 ЦК України [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопрмінь», треті особи: [PERSON], [PERSON], Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед» про відшкодування збитків. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року у цивільній справі № 175/3092/15-ц, яке міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/54490610), в якому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/54490627) було виправлено описку, було стягнуто з [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 43\~227 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. При цьому, відповідач [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» не було присутнім під час розгляду судом вказаної справи. 22 липня 2016 року від представника відповідача [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» - [PERSON] до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 175/3092/15-ц, яку ухвалою суду від 05 серпня 2016 року, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/59456786) було задоволено, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року було скасовано та призначено справу до розгляду. Також, ухвалою суду від 05 серпня 2016 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/59456693) було внесено виправлення в текст ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року, та вказано особу позивача [PERSON]. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року по цивільній справі № 175/3092/15-ц, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/67593820, було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 46 394 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року по цивільній справі № 175/3092/15-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь», треті особи: [PERSON], [PERSON], Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, було змінено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року, та зменшено стягнуту суму матеріальних збитків, яка є різницею між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю відновлювального ремонту, з 46\~394 грн. до 37\~394 грн., а в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 5-6). У вищевказаній постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року судом було встановлено, що відповідач є власником автомобіля Mercedes-Benz, номерний знак [NUMBER], а [PERSON] керував цим автомобілем, виконуючи свої трудові обовязки перед відповідачем. Оскільки вищевказані обставини вже були встановлені постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року по цивільній справі № 175/3092/15-ц, то відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, та у звязку з цим заперечення представника відповідача у відзиві на позовну заяву в частині того, що [PERSON] під час ДТП не виконував своїх трудових обовязків перед відповідачем, судом до уваги не приймаються. 17 травня 2018 року постановою приватного виконавця [PERSON] було відкрито виконавче провадження ВП № 56422331 з виконання виконавчого листа № 175/3092/15, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 14 травня 2018 року, про стягнення з [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» на користь [PERSON] суми матеріальних збитків у розмірі 37\~394 грн. (а.с. 7). [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» виконало вищезазначене рішення суду 24 травня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 133776 від 24.05.2018 року (а.с. 8). Посилаючись на те, що грошові кошти за ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER], позивач сплатила ще 25 березня 2016 року (квитанція до прибуткового касового ордера № 7 від 25.03.2016 року на суму 86\~394 грн. (а.с. 12) згідно замовлення-наряду ТОВ «Альянс Сервіс» (а.с. 11)), а відповідачем рішення суду про стягнення матеріальної шкоди виконане лише 24 травня 2018 року, то позивач на підставі ст. 625 ЦК України вирішила звернутись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або не грошовим. Як вже було зазначено вище, факт завдання позивачу шкоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року по справі № 199/86/15-п, якою було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. У правовому висновку, викладеному у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 14-16цс18, судам розяснено, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Отже, твердження сторони відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що вимоги ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини у разі наявності між сторонами деліктних зобовязань, є помилковими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, а отже судом до уваги не приймаються. У позовній заяві як на дату початку періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання з відшкодування шкоди позивач посилається на дату сплати нею грошових коштів за ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Volkswagen Caddy, номерний знак [NUMBER], тобто 25 березня 2016 року та посилається на висновки, викладені у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року у справі № 756/9791/15-ц, щодо того, що прострочення виконання грошового зобовязання з відшкодування шкоди починається з дня набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, якою особу визнано винною у вчиненні ДТП. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові Верховного суду, на яку посилається позивач, підставою виникнення права на відшкодування шкоди була ст. 1187 ЦК України, а у справі, що розглядається, підставою виникнення права на відшкодування шкоди є ст. 1172 ЦК України, згідно якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Тому, суд вважає, що посилання позивача на постанову Верховного\~суду від\~11\~липня 2018\~року у\~справі №\~756/9791/15-ц в даному випадку є помилковим. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки зобовязання відповідача відшкодувати шкоду позивачу виникло з підстави завдання майнової шкоди, то строком виконання відповідачем даного зобовязання має бути семиденний строк від дня пред'явлення позивачем вимоги про відшкодування шкоди. Стороною позивача\~до матеріалів\~справи не\~додано жодних\~належних та\~допустимих доказів\~предявлення до\~відповідача письмової\~вимоги про\~відшкодування шкоди.\~З Єдиного\~державного реєстру\~судових рішень\~судом встановлено\~лише,\~що позивачка\~зверталась до\~Дніпропетровського районного\~суду Дніпропетровської\~області з\~позовною заявою\~до відповідача\~[PERSON] з\~додатковою відповідальністю\~«Автопрмінь» про\~відшкодування шкоди\~в порядку\~ст.\~1172\~ЦК України,\~у звязку\~з чим\~08\~грудня 2015\~року судом\~було винесено\~заочне рішення. При цьому, відповідач [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» не було присутнім під час розгляду судом вказаної справи. Після цього, 22 липня 2016 року представник відповідача [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» - [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 175/3092/15-ц. Оскільки інших\~доказів щодо\~дати предявлення\~відповідачу вимоги\~про відшкодування\~шкоди позивачем\~суду не\~надано,\~а відповідач\~не був\~присутнім під\~час винесення\~Дніпропетровським районним\~судом Дніпропетровської\~області заочного\~рішення від\~08\~грудня 2015\~року,\~то суд\~вважає,\~що датою,\~з якої\~слід відраховувати\~строк,\~з якого\~відповідач дізнався\~про наявність\~вимоги позивача\~про відшкодування\~шкоди,\~є дата\~звернення представника\~відповідача до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 175/3092/15-ц, тобто 22 липня 2016 року. Оскільки відповідач дізнався про свій обовязок відшкодувати позивачу шкоду 22 липня 2016 року, то згідно вимог ст. 530 ЦК України він мав виконати свій обовязок з відшкодування шкоди у семиденний строк. Так як у семиденний строк відповідач такого обовязку не виконав, то на думку суду, прострочення зобовязання відповідача перед позивачем розпочалося з 29 липня 2016 року. Постанову Апеляційного суду\~Дніпропетровської області\~від 12\~квітня 2018\~року по\~цивільній справі\~№ 175/3092/15-ц [PERSON] з додатковою відповідальністю «Автопромінь» виконало 24 травня 2018 року, а отже за період з 29 липня 2016 року по 23 травня 2018 року відбулось прострочення виконання зобовязання з відшкодування шкоди. Таким чином, слід дійти висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації інфляційних втрат за цей період та трьох процентів річних. Як вже було зазначено вище, сума матеріальних збитків, яка є різницею між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю відновлювального ремонту, становила 37\~394 грн. Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачем виконання зобовязання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобовязання = сума пені. За період з 29.07.2016 року по 23.05.2018 року Таким чином, сума 3 % річних складає 2 040 грн. 79 коп. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повідомляється [PERSON] банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Індекс інфляції\~за період\~з 01.08.2016\~року по\~23.05.2018\~року визначений: у серпні 2016 року 99,7% у вересні 2016 року 101,8 % у жовтні 2016 року 102,8% у листопаді 2016 року 101,8% у грудні 2016 року 100,9% у січні 2017 року 101,1% у лютому 2017 року 101,0% у березні 2017 року 101,8% у квітні 2017 року 100,9% у травні 2017 року 101,3% у червні 2017 року 101,6% у липні 2017 року 100,2% у серпні 2017 року 99,9% у вересні 2017 року 102,0% у жовтні 2017 року 101,2% у листопаді 2017 року 100,9% у грудні 2017 року 101,0% у січні 2018 року 101,5% у лютому 2018 року 100,9% у березні 2018 року 101,1% у квітні 2018 року 100,8% у травні 2018 року 100,0 Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 127,14 %. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 01.08.2016 року по 23.05.2018 року становитиме: (37 394 грн. х 127,14 % / 100 %) 37\~394 грн. = 10 148 грн. 73 коп. Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 10 148 грн. 73 коп. та три відсотки річних у розмірі 2 040 грн. 79 коп., а всього 12\~189 грн. 52 коп. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial