Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У квітні 2017 року служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністраціїзвернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON], в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а [PERSON] у відношенні малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на користь опікуна [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] на користь опікуна [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, пояснивши, що відповідачка [PERSON] не могла виконувати своїх батьківських обов'язків щодо своїх дітей у зв'язку з перебуванням її на стаціонарному лікуванні у Київській туберкульозній лікарні № 1 з приводу активного туберкульозу легень, відповідач [PERSON] періодично працював, мав невеликий заробіток, з 05.01.2018 р. перебуває на обліку як безробітний, але також через стан свого здоров'я не міг приділяти належної уваги своєму сину. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що малолітні діти перебувають під її опікою, проживають з нею, відповідачі жодного разу не приходили провідати дітей, не цікавились їх здоров'ям, не надавали матеріальної допомоги на їх утримання. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні: на обліку в службі у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації перебувають малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], як такі, що опинились в складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням матері [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по відношенню дітей. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.11.2015 р. задоволено позовні вимоги служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. Відібрано у [PERSON], [INFO] її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. (а.с. 7-8) Наказами № 193 та № 194 від 25.11.2015 р. служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] взяті на первинний облік відділу опіки, піклування, усиновлення та розвитку сімейних форм виховання (а.с. 9,10). Розпорядженнями Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 750 та № 751 від 02.12.2015 р. «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштування до державного закладу» [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с. 11, 13). Згідно копії витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [INFO] народилась [PERSON], мати якої зазначено [PERSON], а батько - [PERSON] (а.с. 12). Згідно копії повторного свідоцтва про народження виданого 28.01.2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві та копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [INFO] народився [PERSON], мати якого зазначено [PERSON], а батько - [PERSON] ( а.с.14). Розпорядженнями № 258 та № 259 від 20.04.2016 р. Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації над малолітніми дітьми [PERSON]. [INFO] та [PERSON], [INFO], які мають реєстрацію місця проживання: [ADDRESS], та перебувають у Київському міському будинку дитини ім. М.М. Городецького, встановлено піку та призначено їм опікуна [PERSON], [INFO], яка має реєстрацію місця проживання: [ADDRESS]. Як вбачається з характеристики на ученицю 2-В класу школи I-III ступенів № 289 Дарницького району м. Києва [PERSON], [INFO] навчається в даній школі з 01.09.2016 р. Опікун [PERSON] приділяє належну увагу навчанню і вихованню онуки, прислуховується до порад вчителя, слідкує і допомагає підопічній у виконанні домашніх завдань (а.с. 98). Як вбачається з характеристики на вихованця дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 805 [PERSON], [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад з 01.09.2016 р. За час відвідування навчального закладу вихованням займається бабуся [PERSON], яка піклується про онука, приводить в садочок вчасно, охайним, стежить за станом здоров'я, прислуховується до порад вихователя. (а.с. 99). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей має право представляти у разі необхідності інтереси дітей у судах, а також відповідно до частиш першої статті 45 ЦПК України органи державної влади можуть звернутися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації посилається на те, що відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов'язки, оскільки не цікавляться життям і здоров'ям дитини, не надають матеріальної допомоги, а тому повинні бути позбавлений батьківських прав. Згідно висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №101-810071/03 від 10.11.2016 р., з метою захисту майбутнього та інтересів дітей, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини), орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківський прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та позбавити батьківський прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підпункт 2 п. 16 цієї ж постанови наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та позбавити батьківський прав [PERSON].а відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів: відповідачка [PERSON] не працює, пенсіонер, інвалід 2 групи довічно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, з 16.08.2018 р. перебуває на стаціонарному лікуванні у Київській міській туберкульозній лікарні № 1 з приводу активного туберкульозу легень; відповідач [PERSON] не працює, має захворювання хребта, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] в розмірі 1/8 частини з усіх доходів щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2017 року і до досягнення дітьми повноліття; аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши частково позовні вимоги в цій частині. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1409,60 грн. судового збору, з [PERSON] на користь держави 1409,60 грн. судового збору.

Outcome: partial