Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У квітні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Позивач зазначив, що 24 грудня 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 300131/52945/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно п. 1. Договору-заяви, Позивач 24 грудня 2013 вніс, а Відповідач прийняв грошові кошти в сумі 22 000, 00 доларів США в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2635.2.116902.002 у сумі 22 000, 00 доларів США на строк з 24 грудня 2013 року до 23 грудня 2014 року. Згідно п.2. Договору-заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку дії Договору Відповідач нараховує та виплачує Позивачу проценти за ставкою 11, 10 % річних. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про отримання суми вкладу, але йому було відмовлено. Посилаючись на ст.ст. 1060, 1074 ЦК України та ст.ст. 317, 321 того ж Кодексу, позивач просив: Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, Код ЄДРПОУ 09807856, К/р в Головному управлінні НБУ по м. Києву і області: №32001170801, МФО: 321024) на користь [PERSON], що зареєстрований за адресою: 02152, [ADDRESS] загальну суму вкладу - 22000,00 доларів США, 11,10% відповідно до п.2 Договору за строк з 24 грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року - 2475,45 доларів США, 11,10% відповідно до п.2 Договору за період заборгованості з 29 грудня 2014 року по 10 квітня 2015 року - 675,73 доларів США, 3% річних - 182,63 доларів США, витрати на правову допомогу - 5000,00 грн., моральну шкоду - 15 000,00 грн. В серпні 2015 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив: Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, Код ЄДРПОУ 09807856, К/р в Головному управлінні НБУ по м. Києву і області: №32001170801, МФО: 321024) на користь [PERSON], що зареєстрований за адресою: 02152, [ADDRESS], всього 27 093, 03 доларів США (622 969, 00 гривень за курсом НБУ) та 20 000, 00 грн. з яких: загальну суму вкладу (депозиту) - 22 000, 00 доларів США; 11, 10 % відповідно до п. 2 Договору за строк з 24 грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року - 2 475, 45 доларів США; 11.10 % відповідно до п. 2 Договору за період заборгованості з 29 грудня 2014 року по 02 листопада 2015 року - 2 060, 65 доларів США; 3 % річних - 556, 93 доларів США; витрати на правову допомогу - 5 000, 00 грн.; моральну шкоду - 15 000, 00 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позов, провести заочний розгляд справи на підставі наданих суду доказів. Також уточнив в судовому засіданні, щодо вимоги про стягнення моральної шкоди відмовляється. Відповідач на виклик суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав. Ухвалою суду від 03 листопада 2015 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Договору-заяви № 300131/52945/370-13 від 24 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2635.2.116902.002 в сумі 22 000, 00 доларів США на строк з 24.12.2013 року по 29.12.2014 року. Пунктом 2 Договору-заяви передбачено, що процентна ставка за користування депозитом складає 11, 00 % річних. Відповідно до п.3 зазначеного Договору-заяви вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на Вклад протягом строку визначеного п.1 цього Договору-заяви, щомісячно, у порядку та у строки, передбачені п.п. 4.2, 4.3.2 Основних умов. Згідно п. 5 Договору-заяви при достроковому розірванні Договору за ініціативою Клієнта протягом строку, визначеному в п. 1.1. цього Договору, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу за ставкою 1,00% річних відповідно до п.5.3. Основних умов. Отже Договором чітко визначені та узгоджені сторонами умови повернення повної суми вкладу та нарахованих процентів. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором та вніс грошові кошти у сумі 22 000, 00 доларів США. Позивач особисто звертався з заявами до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти. Проте відповідач грошові кошти за договором-заявою № 300131/52945/370-13 від 24 грудня 2013 року не повернув. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» 24 грудня 2013 року було укладено договір-заяву № 300131/52945/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті. Сума вкладу згідно Договору складала 22 000,00 доларів США. Відповідно до п.1 Договору строк банківського вкладу закінчився 29 грудня 2014 року. Пунктом 2 Договору встановлено проценти за час користування вкладом за ставкою 11, 10% річних. Однак, сума вкладу, а також нараховані проценти по закінченню строку дії договору позивачу повністю повернуті не були. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Позивач, особисто звертався із заявою до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти. Заява отримана Відповідачем 27.03.2015 року (а.с. 9) Оскільки відповідач не повернув позивачу за умовами Договору суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання у розмірі 2 475, 45 доларів США на 370 днів (період з 24 грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року) та 2 060, 65 доларів США на 308 днів (період з 29 грудня 2014 року по 02 листопада 2015 року). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлена виплата процентів на банківський вклад ст. 1073 того ж Кодексу (Глава 72 Кодексу) передбачає правові наслідки невиконання умов договору що стосується банківського вкладу - сплати процентів та відшкодування інших збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, відповідачем не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорі, не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вкладу та нарахованих процентів у розмірі 27 093, 03 доларів США, що станом на 02.11.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить (100 доларів США = 2299,37 гривень) - 622 969, 00 грн. є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення суми вкладу підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, тому судд вважає що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000, 00 грн. підлягають задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 533, 612, 1058, 1060, 1073, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved