Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Красилівський агрегатний завод» (надалі ДП «КАЗ») про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працюючи транспортувальником на підприємстві відповідача 21.01.2015 під час виконання трудових обовязків із ним стався нещасний випадок під час якого він отримав виробничу травму, у звязку із чим висновком МСЕК від 29.09.2015 йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 10% на строк до 01.10.2016. Причиною нещасного випадку стало порушення технологічного процесу транспортування деталей, відсутність інструкції з охорони праці за видом робіт, а саме, відсутність інструкції охорони праці при ручному переміщенні вантажів, недосконалість розробленої Інструкції з охорони праці №80 «Для транспортувальника внутріцехових вантажів». Позивач вважає, що у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ДП «КАЗ» в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн. В ході судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути 65000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди з підстав наведених у позові. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просить в позові відмовити посилаючись на те, що нещасний випадок на виробництві стався з вини позивача, який порушив технологічний процес розвантаження металевих заготовок, що призвело до нещасного випадку. Вважає висновки, які викладені в [PERSON] проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21.01.2015, за формою Н-5, є помилковими, оскільки інструкція, відсутність якої в акті вказана причиною нещасного випадку, існувала на підприємстві, і інструктаж перед роботою позивачу був проведений належним чином. Крім цього, вважає, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди та не надав доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Заслухавши учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав. Судом обєктивно встановлено, що 16.07.2014 [PERSON] прийнятий на роботу до ДП «КАЗ» транспортувальником по четвертому розряду до цеху №74. 21.01.2015 [PERSON], виконуючи завдання диспетчера [PERSON], здійснював спільно із [PERSON] перевезення заготовок 443.01.00.004.(0-3) («Сорочки» на виріб ТПК 443) з цеху №74 до цеху №73. Під час розвантаження заготовок, одна вислизнула з рук [PERSON] та при падінні спричинила йому травму лівої руки у виді різаної рани н/з передпліччя з пошкодженням сухожилків згиначів лівої китиці, ІІ, ІІІ, ІV, V пальців та ліктьової артерії. [PERSON] проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21.01.2015 з [PERSON], форми Н-5, вказаний нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку встановлено: 1) Порушення технологічного процесу транспортування деталей; 2) Відсутність інструкції з охорони праці за видом робіт, а саме, інструкції охорони праці при ручному переміщенні вантажів; недосконалість розроблення Інструкції з охорони праці №80 «Для транспортувальника внутріцехових вантажів», а саме, в розділі інструкції «Загальні положення» відсутня коротка характеристика технологічного процесу та обладнання, що застосовується на цьому робочому місці, виробничій дільниці, в цеху; 3) Неякісне проведення інструктажу, а саме, допуск до роботи працівника без проведення інструктажу щодо безпечного її виконання. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: майстер цеху №74 ДП «КАЗ» [PERSON], який не організував роботу згідно з технологічним процесом та не ознайомив працівників з безпечними методами виконання робіт; допустив виконання робіт підлеглого працівника без інструктажу відповідно до виконуваної роботи; начальник цеху №74 ДП «КАЗ» [PERSON], який не розробив інструкцію з охорони праці при ручному переміщенні вантажів, недосконало розробив Інструкцію з охорони праці №80 «Для транспортувальника внутріцехових вантажів», а саме, в розділі інструкції «Загальні положення», відсутня коротка характеристика технологічного процесу та обладнання, що застосовується на робочому місці, виробничій дільниці, в цеху. [PERSON] висновку МСЕК від 30.09.2015, позивачу [PERSON] первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності з 29.09.2015, з датою переогляду 01.10.2016 року. [PERSON] рекомендацій МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Відповідно виписок із медичної документації [PERSON], у звязку з ушкодженням сухожилків поверхневого згинача і середнього нерва на рівні н/з лівого передпліччя, знаходився на лікуванні у районній та обласній лікарнях. Вказані обставини підтверджуються обєктивно дослідженими в судовому засіданні наступними доказами: показаннями свідків [PERSON], який підтвердив факт отримання [PERSON] травми на робочому місці; [PERSON], яка була головою комісії при складанні [PERSON] проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21.01.2015, за формою Н-5, і яка підтвердила висновки комісії, викладені у вказаному акті; трудовою книжкою серії АВ №847533 на імя [PERSON]; випискою із медичної картки хворого [PERSON] від 04.02.2015; направленням [PERSON] в ХОЛ на консультацію та подальше лікування в ОТВ від 21.07.2015; виписним епікризом відділення «Ортопедичне» видане [PERSON]; довідкою МСЕК серії АБ №0014407 від 30.09.2015 на імя [PERSON]; посильним листом на МСЕК з історії хвороби №463 від 28.09.2015 на імя [PERSON]; довідкою Красилівської центральної районної лікарні №1154 від 23.11.2015, актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом на імя потерпілого [PERSON] від 11.02.2015; актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21.01.2015 о 09 год.00хв. в ДП «Красилівський агрегатний завод», код 14307831 Державний Концерн «Укроборонпром» від 11.02.2015; актом обстеження житлово-побутових умов проживання жителя [INFO] С.Я. від 29.09.2015. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача до ДП «КАЗ» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству, і в даному випадку саме відповідач - ДП «КАЗ» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду. Статтею ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до розяснень, які містяться в п.п.1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі - [PERSON] № 1105-XIV), Закону від 14.10.1992 №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21.11.2002 №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.04.2012 у справі № 6-26цс12, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК України, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та пов'язана з цим діяльність Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України регулюється, зокрема Законом № 1105-XIV. Відповідно до ст.1 Закону № 1105-XIV завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть (ч.1 ст.14 Закону № 1105-XIV). Відповідно до підп. «є» п.1 ч.1 ст.21 Закону № 1105-XIV, у редакції від 22.07.2005, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Частиною 3 ст.28 Закону № 1105-XIV, у редакції від 22.07.2005, зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до п.27 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст.1, підп. «є» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 та ч.3 ст.34 Закону № 1105-XIV, а з 01.01.2008 відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 справа 20-рп/2008 (про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи те, що на час виникнення у [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст.ст.21, 28 Закону № 1105-XIV, котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст.237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав виробничу травму. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач порушив технологічний процес розвантаження металевих заготовок 443.01.00.004.(0-3), з яким був ознайомлений, що призвело до ушкодження здоровя позивача, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки вказані посилання представника відповідача спростовуються відомостями з [PERSON] проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21.01.2015 з [PERSON], за формою Н-5, та висновком судової почеркознавчої експертизи №194 П від 31.01.2017, згідно якого підписи, які містяться на останніх аркушах двох Технологічних процесів по транспортуванню деталей 443.01.00.004.(0-3) Стінка, 443.01.01.001.(0-4) Сорочка апаратів твердопаливних АОТВ-14(С);-16(С);-20(С);-30(С) із цеху 74 в цех 73, навпроти прізвища [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою. Крім того, [PERSON] розслідування нещасного випадку не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Що стосується доводів представників ДП «КАЗ» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням його здоров'я, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом ушкодження здоров'я та втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з отриманням травми на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] частин 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження здоров'я позивачу на виробництві, та моральних страждань потерпілому. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 10%. Позивач переніс сильний фізичний біль і страждання, змушений був приймати ліки та звертатися і перебувати під наглядом лікарів, у зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та хвилюваннях за власне здоровя, майбутнє повноцінне життя. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками ушкодження здоров'я, позивачу порушено його звичайний життєвий ритм та спосіб життя, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає незручностей, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ДП «КАЗ» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в його спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 10 відсотків, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість і наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, істотність вимушених змін у його житті та ступінь вини підприємства у заподіянні шкоди, оскільки ушкодження здоровя позивач отримав під час роботи на підприємстві відповідача. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] 7000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. На думку суду, саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин, характеру отримання виробничої травми, розміру відсоткової втрати працездатності, є розумним, виваженим та справедливим. [PERSON] ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. на користь держави. Понесені позивачем судові витрати у звязку з проведенням експертизи у сумі 2250 грн 24 коп., що підтверджується квитанцією №42 від 11.01.2017, підлягають стягненню частково з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені на 10,76%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 242 грн 12 коп. (2250,24 / 100 х 10,76).

Outcome: partial