Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 21 032,99 гривень та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач з 2007 року навчався в Київському національному університеті внутрішніх справ за рахунок коштів державного бюджету і відповідно до Договору № Кв-70 про підготовку фахівця, укладеного з ГУ МВС України в м.Києві, зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Відповідач навчався в Національному університеті внутрішніх справ в період з 01.09.2007 р. по 17.06.2011 р. і вартість витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі становить 21 032,99 гривень. Позивач посилається на те, що відповідач після здобуття вищої освіти відповідно до умов Договору був направлений для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м.Києві, однак, відповідно до наказу № 777 о/с від 29.12.2011 р. [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням відповідно до поданого рапорту, в зв'язку з чим повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Національної академії внутрішніх справ та надав згоду на постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В ході розгляду справи встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (після реорганізації Національна академія внутрішніх справ) від 21.07.2007 р. № 655 [PERSON] з 01.09.2007 р. був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання. 05.12.2007 р. між Національною академією внутрішніх справ та ГУ МВС України в м.Києві і відповідачем був укладений Договір № Кв-70 про підготовку фахівця, відповідно до умов якого [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше 3 років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов»язані з утриманням у навчальному закладі ( п.п.2.1.3., 2.3.6 Договору). Судом встановлено, що з 01.09.2007 р. по 17.06.2011 р. [PERSON] перебував на державному утриманні: забезпечувався харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти і отримання диплому за кваліфікацією юриста, спеціальність «Правознавство», [PERSON] був направлений до ГУ МВС України в м.Києві для подальшого проходження служби відповідно до умов Договору. Згідно з п. 2.3.6. Договору №Кв-70 [PERSON] зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Підставами відшкодування витрат в силу положень п.3.1 Договору є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно з п.3.2 Договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов»язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Як вбачається з матеріалів цивільної справи наказом ГУ МВС України в м.Києві № 777 о/с від 29.12.2011 р. [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 р. № 313. Відповідно до п.2 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до наданого позивачем розрахунку на утримання відповідача за період з вересня 2007 р. по червень 2011 р. були здійснені наступні витрати: 11 370,30 гривень - вартість грошового забезпечення; 3953,60 - вартість продовольчого забезпечення; 4 582,46 грн. - вартість витрат на оплату комунальних послуг та за спожиті енергоносії; 1 126,63 грн. гривень - витрати на речове забезпечення. Судом встановлено, що 12.03.2014 р. позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про відшкодування фактичних витрат за навчання. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку за Договором в частині відшкодування витрат на утримання у навчальному закладі, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволення в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 526, 611, 625, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 88, 213, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved