Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], який за життя був власником квартири [ADDRESS]; квартири [ADDRESS]; гаражного боксу [ADDRESS] та банківських рахунків. Вважаючи себе спадкоємицею померлого, у визначені законом строки позивачка звернулася до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй стало відомо, що згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київською державною нотаріальною конторою 22 серпня 2008 року, за життя спадкодавець заповів усе належне йому майно відповідачеві. Посилаючись на те, що [PERSON] вказаний заповіт не підписував, на час складання заповіту в тяжкому фізичному та психічному стані внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачка просила суд визнати недійсним оспорюваний заповіт. У судовому засіданні до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявлять самостійні вимоги щодо предмета спору залучено Головне управління юстиції у м. Києві та Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; гаражний бокс [ADDRESS] та вклад «Заощадження» за договором №26357941694, що укладений 27 серпня 2007 року між спадкодавцем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Представники третіх осіб Головного управління юстиції у м. Києві та ПАТ «Райффайзень Банк Аваль» у судове засідання не з'явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні заяви представників третіх осіб про розгляд справи за їх відсутності, які при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві видано відповідне свідоцтво та складено актовий запис №6891. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; гаражний бокс [ADDRESS] та банківський рахунок. За життя [PERSON], склав нотаріально посвідчений заповіт, яким повністю усе майно, що належить йому, заповів відповідачеві. Із заявами про прийняття спадщини звернулись сторони у справі - відповідач на підставі заповіту від 22 серпня 2008 року, відповідачка як спадкоємиця першої черги за законом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст.1257 цього Кодексу передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначає, що за життя [PERSON] стверджував, що майно, яке залишиться після його смерті буде розподілено між нею та відповідачем у рівних частинах, ніколи не висловлював наміру заповідати своє майно, підпис у заповіті від імені спадкодавця виконаний іншою особою. Разом з тим, згідно висновку призначеної судом судової почеркознавчої експертизи від 25 вересня 2015 року, складеного експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, підпис в графі «Підпис» та рукописні записи «Заповіт прочитаний мною вголос» над графою «Підпис» в заповіті серія ВКР №161543 від 22 серпня 2008 року від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Вірник І.Є., зареєстрований в реєстрі №3-1023, виконані [PERSON]. Таким чином, наданий суду письмовий доказ на підтвердження того, що [PERSON] за життя заповів усе належне йому майно відповідачеві, позивачкою спростовано не було. Також не можуть бути прийнятими до уваги посилання позивачки на те, що спадкодавець на час складання оспорюваного заповіту знаходився в тяжкому фізичному та психічному стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, з огляду на наступне. Пункт 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України імперативно встановлює, що призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Разом з тим, в ході розгляду справи суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Позивачка та її представник не були позбавлені можливості порушити питання про призначення відповідної посмертної судово-психіатричної експертизи, однак таким своїм процесуальним правом не скористалися. В той же час, в ході розгляду справи, представник позивачки відповідне клопотання не підтримав. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в ході розгляду справи суду не надано доказів на підтвердження недійсності заповіту від 22 серпня 2008 року, позов [PERSON] підлягає залишенню без задоволення. Також не підлягають задоволенню зустрічні вимоги відповідача про визнання за ним права власності на спадкове майно, з наступних підстав. Так, обґрунтовуючи свої вимоги відповідач зазначає, що після спливу шестимісячного строку він звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що позивачка звернулась із заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій з підстав звернення її до суду з позовом визнання недійсним заповіту та усунення від права на спадкування, внаслідок чого він позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. Згідно норм глав 86, 89 Книги шостої ЦК України набуття права власності на спадкове майно здійснюється в іншому порядку, аніж звернення до суду із заявою в порядку позовного провадження. Суд може визнати за спадкоємцем право власності на предмет спадкування лише у разі, коли внаслідок певних об'єктивних перешкод спадкоємець позбавлений можливості реалізувати таке своє право шляхом звернення до органу нотаріату. Разом з тим, як було встановлено судом в ході розгляду справи, процес оформлення права позивача на спадщину нотаріальною конторою не завершено, а відтак позов в цій частині є таким, що пред'явлений передчасно. Також відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено постановою нотаріуса. Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутній будь-який документ, який би підтверджував посилання відповідача про те, що нотаріальною конторою було зупинено вчинення нотаріальних дій в межах спадкової справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed