Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області і просить визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON], посвідчений 03 жовтня 2007 року секретарем Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її брат [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем другої черги за законом і у встановленому законом порядку прийняла спадщину, подавши нотаріусу відповідну заяву. Тоді ж вона дізналась про наявність заповіту, який склав [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON], посвідчений 03 жовтня 2007 року секретарем Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області [PERSON] Вказує, що відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України зазначений заповіт є нікчемним, оскільки [PERSON] як посадова особа органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку не була наділена повноваженнями на вчинення нотаріальних дій, а тому вона не мала права посвідчувати заповіт [PERSON] В зв»язку із цим просить визнати зазначений заповіт недійсним. В судовому засіданні було встановлено особи відповідачів, зокрема відповідачка [PERSON] після зміни прізвища стала [PERSON], а відповідачка [PERSON] - [PERSON]. До початку розгляду судом справи по суті [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, у якій просить визнати спірний заповіт дійсним. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що [PERSON] склав спірний заповіт, будучи при здоровому глузді та ясній пам»яті, й в подальшому цей заповіт не змінювався і не скасовувався. При цьому [PERSON] діяв правомірно, скористався своїм правом на складання заповіту, звернувшись до уповноваженого державою органу для реалізації свого права, й не міг знати, що органом публічної влади можуть бути допущені порушення при посвідченні заповіту. А тому, вважає, що спірний заповіт є дійсним. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свій позов та просять його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] вважають безпідставним, а тому просять в його задоволенні відмовити. Відповідачка [PERSON] первісний позов визнала у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в останнє судове засідання не з»явились, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Сташук М.О., яка заперечила проти первісного позову [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] діяв добросовісно, звернувся для посвідчення заповіту до уповноваженого державою органу, а тому з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Стретч проти Сполученого королівства», та обставина, що заповіт посвідчений не уповноваженою належним чином посадовою особою, не може бути підставою для визнання його недійсним. Одночасно, підтримала зустрічну позовну заяву та просить її задовольнити. Відповідач - Пашковецька сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, натомість подала письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника та про визнання первісного позову [PERSON] Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого 27 квітня 2007 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В., є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. 03 жовтня 2007 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого належну йому квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], заповів [PERSON] та [PERSON] Даний заповіт 03 жовтня 2007 року посвідчено секретарем виконкому Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1038. [INFO] [PERSON] помер. 12 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON], які є сестрами померлого, звернулись до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як спадкоємці другої черги за законом. 13 квітня 2016 року із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись і відповідачі [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]), як спадкоємці за заповітом. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами спадкової справи №822/2015, яка заведена 12 листопада 2015 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.1247 ЦК України). Відповідно до ст.1251 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Як передбачено ч. 1 ст.11, ч.ч. 1, 3 ст.12 вищезазначеного Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданні. У відповідності до п.п. 5 п. «б» ч. 1 цього ж Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Пунктом 1 частини 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад вправі посвідчувати заповіти. Згідно до п.2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року за № 256/466), яка була чинною на час виникнення спірних відносин, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Сторони не заперечують, що у с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, не має нотаріусів, тому посадові особи виконавчого комітету ради мають право на вчинення нотаріальних дій, у тому числі на посвідчення заповітів, у цьому населеному пункті. За повідомленням сільського голови Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області [PERSON] №301 від 04 листопада 2016 року, станом на 03 жовтня 2007 року виконавчим комітетом ради не приймалось рішення, яке б надавало секретарю сільської ради [PERSON] право на вчинення нотаріальних дій. Отже, остання не вправі була посвідчувати заповіт [PERSON] Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до положень ч.2 ст.215 ЦК України нікчемним є правочин недійсність якого встановлена законом. Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно роз»ясень, даних у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред»являтись окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину бо відмову в цьому. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивачка [PERSON] не заявляла вимог про визнання спірного заповіту нікчемним, наполягаючи на визнанні його саме недійсним, тому в межах заявлених позовних вимог, у суду відсутні підстави для визнання заповіту недійсним. Не підлягає задоволенню і зустрічний позов [PERSON] про визнання спірного заповіту дійсним, оскільки відповідно до роз»ясень, даних у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв»язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК України, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed