Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Дніпровської міської ради, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що його дід [PERSON] 24 лютого 2010 року заповів йому усе своє майно, до складу якого входила і належна діду на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS], тому після смерті 17 червня 2015 року [PERSON] позивач звернувся 14 липня 2015 року до нотаріуса за оформленням спадщини, проте постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв?язку з тим, що державна реєстрація права власності за спадкодавцем [PERSON] за його життя на підставі поданого позивачем документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 травня 2007 року УЖГ ДМР не проведена, однак в КП «ДМБТІ» право власності зареєстроване за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження №5/1431-94, тому позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлого 17 червня 2015 року на квартиру [ADDRESS], яка складається з 1 кімнати житловою площею 19,3 кв.м., у тому числі: кімнати 19,3 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., вбиральні (сполученої) 2,9 кв.м., коридору 2,9 кв.м., яка обладнана балконом 0,8 кв.м., загальною площею 31,8 кв.м. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши, що дід не зареєстрував в КП «ДМБТІ» ДОР дублікат свідоцтва про право власності від 22 травня 2007 року, яке отримав в міській раді, оскільки думав, що оригіналу документу та рішення міськради достатньо. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та клопотала про прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського МНО [PERSON], КП «ЖГ Кіровського району» ДМР, [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, про відкладення розгляду справи не клопотали, приватний нотаріус Дніпропетровського МНО [PERSON] у поданій 25 січня 2017 року заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, на підставі чого у відповідності до ч.3 ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності вказаних третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 лютого 2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №199, за яким заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось [PERSON], [INFO] (а.с.65). [PERSON], [INFO], помер 17 червня 2015 року у віці 71 років, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22 червня 2015 року вчинено актовий запис №4916 та 02 липня 2015 року повторно видано свідоцтво (а.с.4). За даними довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 12 січня 2016 року № 222 в інвентаризаційній справі станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за №5/1431-94, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу №28п за реєстровим №128 (а.с.77). Вказані обставини повністю узгоджуються з наявною у справі незасвідченою копією свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, виданого в порядку приватизації Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за №5/1431-94, з відміткою про реєстрацію в КП «ДМБТІ» ДОР і запис в реєстрову книгу №28п за реєстровим №128 (а.с.8). Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що оригінал вказаного свідоцтва було втрачено, у зв?язку з чим [PERSON] звернувся до третьої особи УЖГ ДМР за відновленням правовстановлюючого документу. Розпорядженням Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 22 травня 2007 року за №583 «Про дублікат свідоцтва про право власності на квартиру №17 за адресою: вул. Героїв Сталінграда, 8а (уповноважений власник гр. [PERSON]П.)» визначено оформити дублікат свідоцтва про право власності на підставі розпорядження органу приватизації від 27 грудня 1994 року №5/1431-94, видати дублікат свідоцтва про право власності гр. [PERSON] для реєстрації в КП ДМБТІ, копію розпорядження направити в КП ДМБТІ (а.с.98). Згідно вказаного розпорядження УЖГ ДМР [PERSON] дійсно отримав дублікат свідоцтва про право власності на житло 22 травня 2007 року, копія розпорядження міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, проте саме свідоцтво державну реєстрацію не пройшло та право власності [PERSON] на підставі нового правовстановлюючого документу дублікату свідоцтва про право власності від 22 травня 2007 року, зареєстроване не було. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII з подальшими змінами, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. За вимогами вказаного Закону та відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства 31 січня 1966 року, яка діяла до 13 грудня 1995 року, [PERSON] зареєстрував своє право власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, виданого йому Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №5/1431-94 в порядку приватизації. Судом встановлено, що станом на день відкриття спадщини (17 червня 2015 року), право власності на квартиру [ADDRESS] залишалось зареєстрованим за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, ( в редакції що діяла на час відкриття спадщини), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, квартира квартиру [ADDRESS] увійшла до складу спадщини після [PERSON] За ч.1 ст. 1223 ЦК України першочергове право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Звідси спадкоємці за законом за наявності спадкоємця за заповітом який прийняв спадщину за правилами ч.2 ст. 1223 ЦК України до спадкування не закликаються. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За даними спадкової справи №17/2015, заведеної після [PERSON] позивач 14 липня 2015 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] за заповітом від 24 лютого 2010 року, а відтак, згідно вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину належним чином у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК України строк. Разом з тим, постановою приватного нотаріусу Дніпропетровського МНО [PERSON] від12 квітня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру після [PERSON] у зв?язку з тим, що державна реєстрація права власності на підставі поданого правовстановлюючого документу на спадкове майно дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 травня 2007 року УЖГ ДМР за розпорядженням №583, за життя за спадкодавцем проведена не була (а.с.85). Так судом встановлено, що дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданий 22 травня 2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження за №583, в КП «ДМБТІ» ДОР згідно з вимогами ст. 182 ЦК України не зареєстрований та відповідні зміни у реєстрації дубліката як правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] не проведені, а оригінал правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1994 року, на підставі якого донині зареєстроване право власності за спадкодавцем, втрачений. Разом з тим, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність правових підстав для їх задоволення та визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за заповітом на спадкову квартиру в рівних частках за кожною. З урахуванням клопотання позивача судові витрати належить віднести на його рахунок.

Outcome: approved