Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 05 вересня 2003 року по 07 травня 2008 року. Від шлюбу народилась дитина [PERSON],[INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживала з відповідачкою. У 2014 році відповідачка виїхала з м.Маріуполя у невідомому напрямку, дитину залишила зі своєю матір'ю [PERSON] та сама протягом останніх двох років у місті Маріуполі не з'являлась. У липні 2016 року бабуся дитини - [PERSON] померла, у зв'язку із чим, позивач забрав сина до себе та займається його вихованням та утриманням. Відповідачка не виконує покладені на неї законом обов'язкі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичному розвитку як складову виховання; не спілкується, з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.Крім того, відповідачка протягом останніх 6 місяців постійно телефонує дитині з різних телефонних номерів, підбурює проти позивача та його родини, вимагає гроші. У зв'язку із зазначеним просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сипа [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі, оскілки періодично підтримує відносини з дитиною, цікавиться її життям та надає матеріальну допомогу. Лише деякий період часу вона знаходилась в скрутному матеріальному становищі та не могла надавати матеріальну допомогу та утримання сина. Також, нею надавались гроші на придбання мобільного телефону для дитини. Має намір забрати дитину до себе для постійного проживання. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності та просила суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судовому засіданні не визнала вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] та надала висновок комісії про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що він проти того, щоб мати [PERSON] була позбавлена відносно нього батьківських прав, оскільки вона спілкується з ним, цікавиться здоров'ям та навчанням, а також за можливості надає матеріальну допомогу. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку прокурора та неповнолітньої дитини, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2003 року по 07 травня 2008 року. Відповідно до свідоцтва про народження дитина [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого є сторони по справі. Згідно рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 07 травня 2008 року з [PERSON] користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи утримання з 21 квітня 2008 року. Відповідно до акту, виданого КСН «Приморський» від 20 вересня 2016 року, дитина [PERSON] до липня 2016 року проживала разом з бабусею та в подальшому та на теперішній час проживає разом з батьком [PERSON] Актом №178 від 23 вересня 2016 року КСН «Лучистий» встановлено, що дитина [PERSON] проживав разом з бабусею [PERSON] з 2014 року по день її смерті, тобто по 30 червня 2016 року. Мати дитини [PERSON] виїхала в 2014 року та місце її перебування невідоме, вихованням дитини не займається та на похованні матері присутньою не була. Дитина проживає з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Відповідно до акту №177 від 23 вересня 2016 року КСН «Лучистий», який складений зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON], встановлено, що громадянка [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2014 року. Згідно довідки №18, виданої директором Маріупольської ЗШ №29 30 вересня 2016 року, дитина [PERSON] навчається в 7 класі вказаної школи та за період навчання, мати дитини школу не відвідувала та на батьківські збори не приходила, успіхами дитини не цікавилась. Письмовими поясненнями сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що дитина [PERSON], 2003 року народження, проживає разом з батьком [PERSON] за адресою:[ADDRESS]. Витягом з протоколу №11 від 10 травня 2017 року Комісії з питань захисту прав дитини Кальміуської райадміністрації Маріупольської міської ради та висновком Кальміуської рай адміністрації Маріупольської міської ради від 12 травня 2017 року встановлено недоцільним на теперішній час позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої мешкає дитина, установа охорони здоров'я, учбовий чи інший дитячий заклад, в якому дитина знаходиться, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, думку самої дитини та встановлений факт того,що відповідачка підтримує стосунки з дитиною та за можливістю надає матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed