Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді садибного (індивідуального) житлового будинку на земельній ділянці площею 950 кв.м. по [ADDRESS]. Нерухоме майно належало померлому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 22.08.1958, який посвідчений нотаріусом Першої нотаріальної контори 18.12.1958. На час укладення вказаного договору [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS]. На час відкриття спадщини позивач був постійно зареєстрований та проживав за вказаною адресою, що підтверджується відміткою про реєстрацію в його паспорті та вступив в управління та володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли - його дружина [PERSON], та його діти: позивач [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. За життя своїх спадкових прав [PERSON] після смерті батька [PERSON] не оформив, заповіту не залишив. Померлий [PERSON] був зареєстрований та мешкав разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Таким чином позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті свого брата та єдиним, хто прийняв спадщину після смерті [PERSON]. В порядку спадкування за законом позивач прийняв 1/3 частину спадкового майна після смерті батька та 1/3 частини після смерті брата, що становить 2,3 частини спадкового майна. Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Бюро Полекс» з метою проведення юридичних дій 31.03.2015 вартість об'єкта оцінки становить 299 172 грн., вартість 2/3 частин становить 199 448 грн. 26.03.2015 позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином позивач просить встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини садибного (індивідуального) житлового будинку на земельній ділянці площею 950 кв.м. по [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літ. А-1 з житловою прибудовою літ. А1-1 та ґанком літ. а , загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м.; літньої кухні літ. Б, погребу літ. ПГ, сараю літ. В; вбиральня літ. Г, споруд №1-4,І після смерті [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволення позову наполягали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, надавши заяву про слухання справи у її відсутності проти задоволення позову не заперечувала. Представники третьої особи Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлені належним чином, надавши заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти від 22.08.1958, посвідченого нотаріусом Першої нотконтори Волинською Г.А. та зареєстрований під №22689 [PERSON], як забудовнику на праві безстрокового користування надано земельну ділянку площею 950 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). В подальшому [PERSON] було збудовано домоволодіння на вказаній земельній ділянці. Рішенням виконкому міської Ради депутатів трудящихся від 26.04.1960 №380 «О упорядочении наименований улиц в городах Днепропетровске и Игрени», вул. 8-го Березня була перейменована на вул. Гуртова, що підтверджується відповіддю Дніпропетровської міської ради Головного архітектурно-планувального управління від 19.01.2015 за №10/21-14 (а.с.13). Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящихся від 27.05.1976 за №393/2 було змінено нумерацію будинків по вулиці Гуртовій у м. Дніпропетровську, а саме домоволодіння [ADDRESS] було змінено на будинок [ADDRESS] (а.с.14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявного в матеріалах справи. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON], є його дружина - [PERSON] та його діти: [PERSON] та [PERSON]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна [PERSON] застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. У відповідності до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], одна не оформили свої спадкові права. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. На момент смерті [PERSON] проживав разом зі своїм братом [PERSON] однією сім'єю за адресою [ADDRESS]. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та померлого [PERSON] підтверджується наданими письмовими доказами та показами допитаного в суді свідка [PERSON] Встановлення факту проживання однією сім'єю для позивача має юридичне значення, оскільки від встановлення зазначеного факту залежить його право на спадкове майно після померлого [PERSON]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання [PERSON] із померлим [PERSON] то суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Що стосується позовних вимог позивача про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини садибного (індивідуального) житлового будинку на земельній ділянці площею 950 кв.м. по [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літ. А-1 з житловою прибудовою літ. А1-1 та ґанком літ. а , загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м.; літньої кухні літ. Б, погребу літ. ПГ, сараю літ. В; вбиральня літ. Г, споруд №1-4,І після смерті [PERSON] та [PERSON], суд зазначає наступне. Як встановлено судом, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями після померлого є - [PERSON] та [PERSON]. Після його смерті позивачі звернулися до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 26.03.2015 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. було винесено постанови «Про відмову у вчиненні нотаріальних дій», відповідно до якої, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, розташоване за адресою: Гуртова, 6 м. Дніпропетровськ. Однією з причин відмови нотаріуса зазначено, що згідно довідки КП «ДМБТІ» №1444 від 17.02.2015 реєстрація права власності на вказане домоволодіння у спадкодавця не виникло. У зв'язку з чим право власності на зазначене домоволодіння [ADDRESS] у спадкодавця відсутнє. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. Встановлено, що у позивачів будь-які правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення позивача від сплати судового збору, судові витрати компенсуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed