Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

У жовтні 2020 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16.10.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] . Згідно Постанови Голосіївського районного суду міста Києва ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України. У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №CLAU №11549 від 19.05.2018 року. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, страхового акту розмір страхового відшкодування склав 89290,10 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «СК «БрітішАвто Клаб» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2379575. 26.03.2019 року, 22.04.2019 року та 22.05.2019 року страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 83663,68 грн. У зв`язку із викладеним, позивач просить стягнути з відповідача різницю в розмірі понесених витрат в сумі 5626,43 грн. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі, встановлено строк відповідачу для подання відзиву. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник позивача подав клопотання про розгляду справи за його відсутності, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечив, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.10.2018 року сталася ДТП за участю автомобіля Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11). Згідно Постанови Голосіївського районного суду міста Києва ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України (а.с.12). У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «СК «БрітішАвто Клаб» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2379575 (а.с. 15). 26.03.2019 року, 22.04.2019 року та 22.05.2019 року страховик відповідача здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 83663,68 грн. (а.с. 49-51). Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 5626,43 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 5626,43 грн. Таким чином, в розумінні ст. ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки, відповідачем не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування збитків позивачеві, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2012 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved