Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири [ADDRESS] . При житті, 14.11.2007 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений Миколай-Пільською сільською радою Запорізького району Запорізької області за реєстровим номером 470, яким все належне їй майно остання заповідала позивачу. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадковому майні в порядку ст. 1241 ЦК України, немає. Шляхом звернення позивача до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Т.М. з заявою про прийняття спадщини, останній прийняв спадщину, відкриту після смерті [PERSON] у встановленому законодавством порядку, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу, але при оформленні спадкових прав на ј частину квартири [ADDRESS] , нотаріусом було встановлено, що правовстановлюючий документ на зазначене нерухоме майно відсутній, у зв`язку з чим Постановою від 26.01.2018 року №105/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 1/4 частину вказаної вище квартири [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] свого рідного сина [PERSON] , якому вказана квартира належала на підставі Договору дарування квартири від 22.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г. за реєстровим №1924. Крім того, позивач зазначив, що при оформленні ним документів на спадщину у приватного нотаріуса було встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.11.2017 року №103478410, було встановлено, що квартира [ADDRESS] дійсно зареєстрована за [PERSON] . Однак, на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (вик. Кулікова Ю.В.) [NUMBER] , від 27.12.2007 року на майно у вигляді квартири [ADDRESS] накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 6501752). Вказане обтяження також є додатковою перешкодою для отримання позивачем Свідоцтва про право на спадщину та подальшій реєстрації права власності на підставі рішення суду. При зверненні [PERSON] до Дніпровського ВДВС, останній отримав 22.12.17 року відповідь №58394, з якої вбачається, що згідно перевірки Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та журналів вхідної кореспонденції з 01.01.2014 року виконавчих документів щодо стягнень з [PERSON] не надходило. Журнали за 2007 рік знищені по закінченню терміну зберігання. Припинити чинність арешту на підставі постанови від 27.12.2007 року ВДВС не має можливості в зв`язку з чим рекомендували звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту. На теперішній час позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ та зареєструвати право власності на належну йому за законом частину квартири, успадкованої [PERSON] після смерті сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що тому що правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, а оскільки [PERSON] померла, то вирішити вказане питання в позасудовому порядку не є можливим, крім того, Постанова Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 27.12.2007 року про арешт нерухомого майна стосується та може вплинути на реалізацію прав, свобод, інтересів та обов`язків позивача, а заборона відчуження майна, яке належало на праві приватної власності померлому [PERSON] порушує права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінне володіння, користування та розпорядження спадковим майном, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись з вказаним позовом до суду. Просить визнати за собою право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також скасувати арешт на вказану квартиру накладений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Кулікової Ю.В. АМ 184119 від 27.12.2017 року (реєстраційний номер обтяження 6501752) та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказаний запис про арешт нерухомого майна. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус разом з матеріалами спадкової справи № 22/2016, зведеної 02.03.2016 року після смерті [PERSON] , надала суду заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник відповідача Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, з запереченнями на позов та заявою про слухання справи без його участі до суду не звертався. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, відповідно до ст. 1233 ЦК України . Як встановлюється положеннями статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України). Відповідно до пункту 4.12. глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.15. вказаного Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено та доведено матеріалами спадкових справ, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.02.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При житті, 14.11.2007 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений Миколай-Пільською сільською радою Запорізького району Запорізької області за реєстровим номером №470, згідно якого все належне їй майно заповідала позивачу по справі - [PERSON] Спадкоємців, які б в порядку ст. 1241 ЦК України мали право на обов`язкову частку в спадковому майні немає. Позивач у встановленому законодавством порядку шляхом звернення до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Т.М. з заявою про прийняття спадщини прийняв спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим 02.03.2016 року було заведено спадкову справу № 22/2016. Крім того, згідно довідки виконавчого комітету Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області №114 від 29.01.2018, [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , з 1958 року по день смерті. Разом з нею за вказаною вище адресою проживав син [PERSON] . При оформленні спадкових прав [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] , нотаріусом було встановлено, що правовстановлюючий документ на зазначене нерухоме майно відсутній, у зв`язку з чим Постановою приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Карташової Тамари Михайлівни від 26.01.2018 року №105/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів справи та долучених до них копій спадкової справи № 22/2016 року від 02.03.2016 року та спадкової справи № 919/08, заведеної 11.12.2008 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою вбачається, що 1/4 частину спірної квартири [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] свого сина [PERSON] , якому вказана квартира [ADDRESS] , належала на підставі договору дарування, посвідченого 22.11.2000 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Ніною Григорівною (реєстровий №1924) та зареєстрованого в Орендному підприємстві Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації (реєстровий номер 22454826). Право власності [PERSON] на зазначену квартиру підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності по ј частці за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих 09.12.2016 Запорізькою районною держаною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , яка успадкувала після смерті свого сина [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS] , на своє ім`я право власності в органах державної реєстрації не оформила, у зв`язку з чим позивач [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , не має можливості отримати в законному порядку правовстановлюючий документ на належну йому ј частину вказаної квартири та зареєструвати право власності на неї. Крім того при оформленні спадщини в нотаріальній конторі було встановлено, що на підставі постанови АМ 184119 від 27.12.2007 року державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (вик. Кулікова Ю.В.) на вказаний об`єкт нерухомості було накладено арешт, який 31.01.2008 року за № 6501752 було зареєстровано Другою Запорізької державної нотаріальною конторою. Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 103478410 від 13.11.2017 року. Станом на теперішній час зазначений вище арешт не знято, що є додатковою перешкодою для отримання позивачем Свідоцтва про право на спадщину та подальшої реєстрації у державних органах. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 282/20595. видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, постанова Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 27.12.2007 року про арешт нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] , порушує законні права, свободи, інтереси та обов`язки позивача, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном. Згідно відповіді Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області №58394 від 22.12.17 року, під час перевірки Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та журналів вхідної кореспонденції з 01.01.2014 року виконавчих документів щодо стягнень з [PERSON] не надходило. Журнали за 2007 рік знищені по закінченню терміну зберігання, встановленого Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Припинити чинність арешту на підставі постанови АМ № 184119 від 27.12.2007 року ВДВС не має можливості в зв`язку з чим позивачу було надано рекомендацію звернутись з відповідним питанням до суду. У відповідності з положеннями ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з цих підстав, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Як встановлено ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частина 2 вказаної статті визначає, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно з роз`ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст.ст. 2,9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно п. 26,27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. З огляду на вищевказане, дослідивши та оцінивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved