Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; - стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначається, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 02 листопада 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бахмацького районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 137. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] й [PERSON] , зареєстрований 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бахмацького райуправління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 137. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2009 року поділено спільне майно подружжя [PERSON] та визнано за позивачем право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . З часу розірвання шлюбу та поділу майна подружжя відповідач не цікавиться дочкою, її навчанням та успіхами, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується нею у повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. З підстав позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів позивач звернулася до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. 20 травня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення відповідача [PERSON] у яких він вказав, що внаслідок отриманої травми втратив працездатність. На даний час проживає за рахунок коштів своїх батьків. У разі отримання доходу не заперечує щодо стягнення коштів на користь дочки [PERSON] . З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Представник третьої особи виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, як органу опіки та піклування - Сундук Л.І. заперечила проти позбавлення батьківських прав та підтримала вимоги щодо стягнення аліментів. Висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав вважає обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бахмацького районного управління юстиції у Чернігівській області, зареєстровано шлюб між [PERSON] й [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2008 року, що набрало законної сили 04 жовтня 2008 року, розірвано шлюб між [PERSON] й [PERSON] , зареєстрований 02 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бахмацького районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 137. 10 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2009 року поділено спільне майно подружжя [PERSON] та визнано за позивачем право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Згідно із довідкою від 17 жовтня 2019 року № 1-1/22363, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлових умов від 08 листопада 2019 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області Кулініч Л.І., проведено обстеження житлових умов [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира на підставі договору міни від 14 березня 2016 року на праві власності належить [PERSON] . У квартирі з 2016 року фактично проживає [PERSON] , її донька [PERSON] та чоловік - [PERSON] . Згідно із характеристикою, виданою на ученицю 8-В класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 від 11 жовтня 2019 року [PERSON] у шкільному житті дівчинки участь бере виключно її мати - [PERSON] , приходить на батьківські збори та інші заходи в класі чи школі, цікавиться успіхами та навчанням дочки. Батька [PERSON] за 4 роки навчання у школі класний керівник не бачила. Він не відвідував доньку у школі, не телефонував з метою поцікавитися навчанням доньки, жодного разу не брав участі у шкільному житті. З протоколу співбесіди від 07 листопада 2019 року, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області, з малолітньою [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина біологічного батька бачить рідко, можливо один раз на рік, коли гостює у бабусі. Батько не бере участі у її вихованні, не цікавиться її життям, не знає про її актуальні проблеми та мрії, ніколи не вітає з днем народження та не надає кошти на утримання. Згідно із висновком кабінету сімейного лікаря від 04 грудня 2019 року унаслідок комплексного психологічного дослідження [PERSON] виявлено, що вона перебуває у стресовому стані, стані вимушеної напруги та безпорадності. До батька відчуває неприязнь, визнає, що тільки ті обставини, які суперечать її бажанням, змушують її спілкуватися з ним, а це негативно впливає на самооцінку дитини і перешкоджає її повноцінному розвитку. При розгляді даної справи по суті, суд за участі соціального психолога [PERSON] заслуховував пояснення неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Так, неповнолітня [PERSON] , пояснила, що їй відомо, яка питання перебуває на розгляді у суді, проти позбавлення її біологічного батька батьківських прав, вона не заперечує, так як він взагалі не піклується про неї, не надає жодної допомоги та не спілкується. З часу проведення засідання опікунської ради батько жодного разу не телефонував та не цікавився станом її справ. За весь період її життя батько нічому не навчив, не допомагав із отриманням освіти та здобуттям знань. Членами своєї родини дитина вважає матір та вітчима. Згідно із довідкою від 28 жовтня 2019 року, виданою ТОВ «Полімерна Компанія» [PERSON] з 10 квітня 2017 року працює на посаді заступника головного бухгалтера її дохід за період з січня по вересень 2019 року складає 157 843 грн. 62 коп. За місце роботи [PERSON] характеризується із позитивної сторони, про що свідчить характеристика, видана ТОВ «Полімерна Компанія». Відповідно до витягу із реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців [PERSON] зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - Фермерське господарство «Курлович Андрій Миколайович ». 19 листопада 2019 року органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області надано висновок № 04-22/1296 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із відсутністю підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до витягу із протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини № 41 від 13 листопада 2019 року [PERSON] був присутній на засіданні комісії та пояснив, що спілкується із дочкою, коли та приїздить на канікули до бабусі у місто Бахмач. Останній раз зустрічався із [PERSON] [INFO] на дні народження діда дитини. Влітку він надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою екскурсійної подорожі. Кошти на утримання дитини надає в залежності від заробітку, останній раз на руки дитині надавав грошові кошти у сумі 4 200 грн. 00 коп. Із вказаного протоколу вбачається, що на засідання комісії [PERSON] надавав фотографії з яких видно, що [PERSON] періодично гостює у батька та бабусі у різні роки її життя, що свідчить про те, що батько спілкується із дитиною. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі -СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та встановивши, що до [PERSON] раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, а сам факт про присутність на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та надання пояснень проти позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватися про дитину. Застосування заходу позбавлення батьківських прав у даному випадку, суд вважає передчасним. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належним чином дослідивши й оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до нього крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Із позовом про стягнення аліментів на утримання дочки позивач звернулася лише одночасно пред`явивши вимоги про позбавлення батьківських прав. Факт ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачем не доведений. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] , діючи поза інтересами дочки, не надавав дозволу на її виїзд за кордон, позивач до суду також не надала. Таким чином, у даній справі відсутні достатні та однозначні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу, а саме позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною. У даному випадку суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, так як він є мотивованим та сформований з урахуванням позицій обох батьків неповнолітньої дитини, висвітлених при безпосередній участі у засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Саме відношення неповнолітньої дочки щодо позбавлення батьківських прав не може бути єдиною підставою для задоволення позову у цій частині. Крім того, суд враховує вік дитини, емоційний та психологічний стан характерний для відповідної вікової категорії. Також судом враховано і положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до яких першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Разом з тим, обставин, які б свідчили, що позбавлення батьківських прав безумовно та однозначно відповідатиме інтересам дитини, суд при розгляді даної справи по суті не встановив. Однак, суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини та участі у її житті як батька. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд керується наступним. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи ту обставину, що неповнолітня дочка проживає із позивачем, остання має право отримувати кошти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Заявлений розмір аліментів є обґрунтованим. При цьому суд виходить із спільного обов`язку батьків щодо утримання дітей, принципів рівності та співмірності. Відповідно до положень частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти підлягають стягненню з часу звернення позивачу до суду із даним позовом - 29 жовтня 2019 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial