Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом в обґрунтування якого зазначила, що 30.04.2014 року між нею та відповідачем ПАТ Міський комерційний банк було укладено договір № 2630/52/177749 банківського вкладу ВАШ СТАБІЛЬНИЙ. Відповідно до договору позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 180 000 грн., під 19,85% відсотків річних, які зараховувались на поточний рахунок щомісяця. Депозитний договір було укладено строком на 31 день, а у випадку відсутності заяви вкладника, строк автоматично пролонгувався на той же термін. 26.09.2014 року позивач звернулася до відділення банку з заявою, щодо повернення депозиту та нарахованих відсотків, але її звернення відповідач проігнорував, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене [PERSON] просить суд стягнути з ПАТ Міський комерційний банк на її користь 180 000 грн. - суму внесених на депозитний рахунок та 9 754,68 грн. - відсотків за користування депозитом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено Договір строкового банківського вкладу №2630/52/177749 «Ваш СТАБІЛЬНИЙ», відповідно до якого банк прийняв від вкладника на строковий депозитний рахунок 180 000 грн. на строк з 30.04.2014 року по 31.05.2014 року, зі сплатою банком вкладнику відсотків за зазначений період у розмірі - 19.85 % річних. Пунктом 1.3 Договору строкового банківського вкладу № 2630/52/177749 від 30.04.2014 року визначено, що у разі, якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір уважається продовженими на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Якщо вкладник вимагає повернення суми вкладу після такого продовження, але до закінчення нового строку договору, перерахунок процентів здійснюється тільки за неповний строк зберігання вкладу. Як вбачається із п.п.3.6 Положення про порядок здійснення банками України владних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516 (далі - Положення), якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу (депозиту) із закінченням строку, установленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу (депозиту), унесеного на інших умовах повернення, то після настання визначених договором обставин договір уважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] вклад за Договором строкового банківського вкладу № 2630/52/177749 від 30.04.2014р. в сумі 180 000 грн. не був витребуваний станом на час його закінчення, а саме 31.05.2014 р., а тому відповідно до п.1.3 Договору строкового банківського вкладу № 2630/52/177749 від 30.04.2014р. зазначений вклад повинен перебувати у банку на рахунку вкладу на вимогу до моменту звернення вкладника до банку із вимогою про повернення вкладу. 26.09.2014 р. позивач звернулася до ПАТ «Міський комерційний банк» із заявою про повернення депозитного вкладу за Договором строкового банківського вкладу № 2630/52/177749 від 30.04.2014р., проте жодної відповіді з приводу вказаного звернення не отримала, а також їй не повернено депозитного вкладу із нарахованим відсотками. Згідно з п. 2.4 Положення за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Пунктами п.п. 3.3 Положення визначено, що банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного Кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного Кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу, відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.3 ст.1060 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується в тому числі виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути суловий збір у розмірі 1 897 грн. 55 коп., від сплати яких позивачка звільнена на підставі п. 7 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Outcome: approved