Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 22 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 2119. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 22 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 2119, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 22.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Сторони у справі мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, а також інтересам їх малолітньої дитини,яка є свідком сварок та конфліктів між сторонами у справі. Небажання обґрунтовує тим, що втратила до відповідача почуття поваги та любові. В порядку ст. 111 Сімейного кодексу України судом вживались заходи до примирення подружжя, зокрема, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2016 року зупинено провадження у даній цивільній справі та надано сторонам у справі строк для примирення до 10.11.2016 року. Однак, заходи, вжиті судом для примирення подружжя, позитивного результату не мали. Позивач [PERSON] у судовому засіданні після закінчення строку, наданого для примирення подружжя, наполягала на розірванні шлюбу. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved