Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із даною позовною заявою. Вказував, що 19.07.2014 року надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США про що останній написав розписку в якій зобовязався повернути борг до 19.10.2014 року. Посилаючись на порушення умов укладеного між сторонами правочину в частині повернення суми боргу, позивач просив стягнути з [PERSON] 270 372,76 грн. боргу, 27 015,05 грн. відсотків за користування позикою, 70 978,21 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4 244,48 грн., а також покласти на відповідача сплачений судовий збір в розмірі 3 654 гр. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву в якій зазначив щодо можливості проведення по справі заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлений двічі, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, про причини неявки суд не повідомив, однак подав до суду заяву про часткове визнання позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки в поданій відповідачем заяві відсутні відомості про причини його неявки в судове засідання, а також відсутня вказівка щодо можливості розглядати справу у його відсутність суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 19.07.2014 року [PERSON] позичив в [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с. 6). Термін повернення позики минув 19 жовтня 2014 року, відповідач умови договору позики не виконав, оскільки не повернув вказану суму коштів. В поданій до суду заяві від 26.06.2015 року [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] за виключенням відсотків. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання в частині повернення суми боргу у строк до 19.10.2014 року не виконав, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з останнього на користь позивача 270 372,76 грн. суми боргу, що на час розгляду справи становить 12 000 доларів США. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. З урахуванням наданого позивачем розрахунку, загальна сума процентів визначених на рівні облікової ставки Національного банку України проведена з грошової суми боргу 270 372,76 грн. за фактичну кількість користування та прострочення повернення боргу за період з 20.10.2014 по 28.04.2015 року (як зазначено в позові) становить 27 015,05 грн. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню 3% річних за весь час прострочення виконання боргу в сумі 4 244,48 грн. (270 372,76 грн.*3%*191дн./365(днів у році). З урахування вказаного в розрахунку позовної заяви розміру сукупного індексу інфляції - 1,263, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі заявленої у позовній заяві вимоги в сумі 70 978,21 грн. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. В супереч вимог ст. 60 ЦПК України відповідач не надав суду докази на спростування поданого позивачем розрахунку боргу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved