Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] у порядку позовного провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо її постійного проживання з померлим [INFO] року [PERSON] однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто не менше ніж з 11 червня 2005 року по [INFO] року. Також просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] року [PERSON] у три місяці з дня набрання чинності рішенням у даній справі. При цьому позивач послалася на те, що [PERSON] перебував у шлюбі із тіткою позивача - [PERSON]. Зазначала, що після смерті [PERSON] через моральні страждання та юридичну необізнаність в питаннях спадкування своєчасно не подала заяву про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою і теж просив суд у порядку позовного провадження встановити факт, що має юридичне значення, щодо його постійного проживання з померлим [INFO] року [PERSON] однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто не менше ніж з 11 червня 2005 року по [INFO] року. Відповідач [PERSON] подав до суду заява про визнання позову [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зустрічний позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьком сторін був [PERSON], а [PERSON] (до одруження [PERSON]) була його сестрою, а, отже, тіткою для сторін. Свідоцтвом про шлюб підтверджується, що [PERSON] [INFO] з 22 грудня 1967 року перебував у шлюбі з тіткою сторін - [PERSON] (до одруження [PERSON]) [INFO]. На підставі заповіту від 19 липня 2012 року судом встановлено, що все майно [PERSON] заповіла у рівних частках сторонам. На підставі заповіту від 19 липня 2012 року судом встановлено, що все майно [PERSON] заповідав у рівних частках сторонам. На підставі заповіту від 25 квітня 2013 року судом встановлено, що [PERSON] заповів [PERSON] частку квартири [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про смерть судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 69 років. Сторони пояснили, що після останнього заповіту [PERSON] неохопленим ним залишилося інше майно. Сторони пояснили, що інших спадкоємців за законом першої, другої та третьої черг [PERSON] не має, а тому вони, як спадкоємці четвертої черги у разі задоволення їхніх позовів зможуть успадкувати інше, неохоплене заповітом майно померлого [PERSON]. На підставі пояснень сторін та наданих документів судом встановлено, що до складу неохопленого останнім заповітом від 25.04.2013 року майна [PERSON] входить, зокрема, зареєстроване за померлим домоволодіння по [ADDRESS], земельна ділянка 0,12 га. в с. Микільське для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельна ділянка площею 3,23 га. на території Климівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до частини 4 статті 3 Сімейного Кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі пояснень сторін, свідків та наданих документів судом встановлено, що підставою виникнення сімейних правовідносин сторін із [PERSON] було його перебування у шлюбі і спільне проживання із тіткою сторін. Суд вважає, що така підстава не заборонена законом і є такою, що не суперечити моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до частини 6 статті 29 Цивільного Кодексу України, фізична особа може мати кілька місць проживання. На підставі пояснень сторін та наданих документів судом встановлено, що [PERSON] фактично мав кілька місць проживання. В основному проживав у квартирі [ADDRESS] і лише інколи у домоволодінні по [ADDRESS], де було зареєстровано його місце проживання і яке фактично використовувалося, як дача. Сторони, які теж мали по кілька місць проживання, інколи періодично проживали з [PERSON] та його дружиною, були пов'язані спільним сімейним побутом, мали взаємні сімейні права та обов'язки, приймали активну участь у його догляді та лікуванні. При цьому суд бере до уваги те, що приписами частини 1 статті 3 Сімейного Кодексу України не передбачено, що спільне проживання має бути постійним, а факт спільного проживання сторін однією сім'єю з [PERSON] суд вважає доведеним. Доведеним суд вважає і факт проживання сторін однією сім'єю із [PERSON] більш, ніж 5 років до [INFO] року. Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріали справи не містять доказів того, що визнання сторонами позовів суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд не має підстав відмовляти у прийнятті визнання відповідачами позовів, внаслідок чого приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовів. Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до статті 1272 ЦК України Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після померлого [INFO] року [PERSON] є поважними, а тому є законні підстави визначити їй додатковий строк. Суд вважає, що трьох місяців з дня набрання чинності рішенням у даній справі є достатньо для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved