Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутого майна, збільшивши згодом позовні вимоги (т. 1 а.с. 183-184). На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 21 липня 2012 року помер його батько [PERSON], якому за життя належав на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Островського, 90. За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму синові - його брату відповідачу у справі [PERSON] Невдовзі після смерті батька йому стало відомо, що вищевказаний житловий будинок переоформлений на відповідача [PERSON] на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2008 року у справі № 2-1635/2008р. На вказане рішення ним була подана апеляційна скарга, яка рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2013 року була задоволена, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2008 року скасоване з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку дійсною та визнання права власності відмовлено. Таким чином, на час смерті (21 липня 2012 року) його батька [PERSON] саме останньому належав житловий будинок № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області. На підставі ст.ст. 1269, 1270 ЦК України ним у встановлений законом строк була подана заява про прийняття спадщини до Вільнянської державної нотаріальної контори. В свою чергу, відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, на час смерті спадкодавця [PERSON] з ним постійно не проживав. Таким чином, позивачу, як спадкоємцеві за законом, належить право на спадкування всього житлового будинку № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області. Проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно за спадкодавцем не зареєстроване. Також йому стало відомо, що 05 вересня 2012 року між [PERSON] та його донькою [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого відповідач подарував останній житловий будинок № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області з надвірними господарчими спорудами і побутовими будівлями. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Оскільки рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2008 року у справі № 2-1635/2008р, на підставі якого за [PERSON] була зареєстровано право власності на спірний житловий будинок, скасоване, в позові про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку дійсною та визнання права власності відмовлено, відповідач не мав права будь-яким чином відчужувати вищезазначений житловий будинок. Таким чином, на теперішній час позивач фактично позбавлений можливості отримати належну йому спадщину через дії відповідача, який без будь-яких правових підстав набув право власності на майно [PERSON] та здійснив його відчуження своїй дочці. У звязку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та на підставі ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] вартість безпідставно набутого майна - житлового будинку № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області у розмірі 265696,20 грн. Ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року до участі у вказаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено [PERSON] (т. 1 а.с. 62). Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року у звязку зі смертю позивача [PERSON] до участі у даній справі залучено його процесуального правонаступника - [PERSON] (т. 2 а.с. 25-26). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач [PERSON] та його представник, а також представник третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, зазначивши, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав не ґрунтується на законі, оскільки ст. 1212 ЦК України не застосовується до даних правовідносин. Свої заперечення обґрунтували правовими позиціями Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 236148, виданому 21 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області (т. 1 а.с. 9, 164), а також копією актового запису про смерть № 152 від 21 липня 2012 року (т. 1 а.с. 174-175). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Островського, 90 (т. 1 а.с. 10). За життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму синові - відповідачу у справі [PERSON] (т. 1 а.с. 18). У встановлений законом 6-місячний строк [PERSON] звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], що підтверджується його відповідною заявою у фотокопії спадкової справи № 260-2012, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] (т. 1 а.с. 163). В свою чергу, відповідач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, на час смерті спадкодавця [PERSON] з ним постійно не проживав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, [PERSON], як спадкоємцеві за законом, належить право на спадкування всього житлового будинку № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області. Проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (т. 1 а.с. 180). Встановлено, що вищевказаний житловий будинок переоформлений на відповідача [PERSON] на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2008 року у справі № 2-1635/2008р (т. 1 а.с. 13). У подальшому 05 вересня 2012 року між [PERSON] та його донькою [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1451, відповідно до якого відповідач подарував останній житловий будинок № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області з надвірними господарчими спорудами і побутовими будівлями (т. 1 а.с. 19-20). На підставі вказаного договору, право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано 21 вересня 2012 року за [PERSON] (т. 1 а.с. 21). Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, на підставі якого відповідач отримав у власності спірне нерухоме майно, [PERSON] подав апеляційну скаргу, яка рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2013 року була задоволена, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2008 року скасоване з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку дійсною та визнання права власності відмовлено (т. 1 а.с. 14-16). Таким чином, на час смерті (21 липня 2012 року) [PERSON] саме останньому належав житловий будинок № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області і цей будинок входить до складу спадщини, на отримання якої має право [PERSON], як правонаступник [PERSON] Як зазначає позивач, оскільки рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2008 року у справі № 2-1635/2008р, на підставі якого за [PERSON] була зареєстровано право власності на спірний житловий будинок, скасоване, в позові про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку дійсною та визнання права власності відмовлено, відповідач не мав права будь-яким чином відчужувати вищезазначений житловий будинок. На теперішній час позивач фактично позбавлений можливості отримати належну йому спадщину через дії відповідача, який без будь-яких правових підстав набув право власності на майно [PERSON] та здійснив його відчуження своїй дочці. Саме цими обставинами позивач і обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України з [PERSON] вартості безпідставно набутого майна - житлового будинку № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області, яка відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 175-15 від 22 вересня 2015 року складає 265696,20 грн. (т. 1 а.с. 127-148). Ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з цим i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). За положеннями ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобовязань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна та його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. В той же час зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, а, отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 29 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів. Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] збагатився за рахунок майна померлого [PERSON], спадкування на яке вона, як правонаступник [PERSON], має право. При цьому, посилаючись на те, що фактично в натурі вказане майно неможливо повернути, оскільки воно було відчужене іншій особі, просить стягнути його вартість на підставі ч. 2 ст. 1213 ЦК України. З даними доводами позивача суд не погоджується, оскільки наразі житловий будинок № 90 по вулиці Островського в м. Вільнянськ Запорізької області фізично не зруйнований, а отже може бути повернутий позивачеві, однак із застосуванням іншого способу захисту. Так, як розяснив Верховний Суд України у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Виходячи з наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенню позову. Разом з тим, таке рішення не перешкоджає захисту права, яке позивач вважає порушеним, шляхом предявлення іншого позову.

Outcome: dismissed