Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У квітні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він надав право користування житловим приміщенням відповідачам, які на їхнє прохання та за його згодою зареєстровані за вказаною вище адресою. Всі відповідачі, за вказаною у позові адресою більше року не проживають, за комунальні послуги не сплачують, грошової компенсації йому на оплату комунальних послуг не надають, будь-яких витрат по утриманню будинку не здійснюють, зазначає, що він за власний кошт змушений нести витрати по утриманню будинку та сплати комунальних послуг. У зв,язку із чим змушений звернутися до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялися про час і місце розгляду справи, уся кореспонденція, яка направлялася на їхню адресу повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.1990 р. належить 28/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 6-9). Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч.1 ст.219 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд виходить із того, що відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України згідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач жодних доказів та підтвердження того, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації суду не надав, не скористався наданими йому ст.. 27, 133-137 ЦПК України процесуальними правами, жодних клопотань, щодо надання або витребування доказів суду не заявив, не підтвердив свої вимоги і показами свідків. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed