Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

У квітні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи»\~\~звернулось\~\~з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення відповідачів із іпотечної квартири, яка підлягає примусової реалізації. В обґрунтування позову зазначало, що 17.12.2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору з ПАТ «АК ПІБ»\~\~(далі Банк) набуло право вимоги заборгованості за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі за Договором про іпотечний кредит від 29.12.2005р. №16/ІК-05, укладеним між [PERSON] і [PERSON], та Іпотечним договором №21/І-05 від 29.12.2005р. Внаслідок цього за вказаними договорами кредиту та іпотеки відбулася заміна кредитора з [PERSON] на ТОВ «Кредитні ініціативи». Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2014р. було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру номер 14, загальною площею 42,59 кв.м., житловою площею 26,49 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Вавілова, будинок номер 19, заставна вартість предмету іпотеки 165 135,00 гривень. Після відкриття виконавчого провадження зясувалося, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи малолітню дитину, а саме, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON] зареєстрована у зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки. Подальша реєстрація [PERSON] у квартирі, що є предметом іпотеки, унеможливлює виконання судового рішення про звернення стягнення на житло, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси іпотекодержателя. Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором до цього часу не погашена, досудова вимога іпотекодержателя про добровільне виселення із займаної квартири відповідачами не виконана, право користування спірною квартирою виникло у малолітньої дитини після укладення договору іпотеки, позивач просив суд на підставі ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, задовольнити позов і виселити відповідачів із спірного житла. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених підстав. Представник відповідачів позов не визнавав з тих мотивів, що відповідно до ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, не допускається виселення боржників із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, без надання іншого житла, у разі якщо відповідне житлове приміщення (предмет іпотеки) було набуто у власність боржником/іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів. Спірне житлове приміщення було набуте [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2003р., тобто до укладення кредитного договору і не за рахунок кредитних коштів, а тому не допускається виселення з такої квартири без надання іншого житла. Крім того, спірна квартира є єдиним нерухомим майном, що належить відповідачу на праві власності, її площа не перевищує 140 кв.м., квартира використовується відповідачами як місце постійного проживання, а тому на неї не може бути звернено стягнення протягом дії Закону України «Про мораторій», а рішення про звернення стягнення не підлягає виконанню протягом дії цього Закону. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що таке виселення призведе до порушення прав малолітньої дитини. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2005р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та позичальником [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит №16/ІК-05, відповідно до якого позивач [PERSON] відповідачу кредитні кошти в сумі 32000 доларів США для придбання нерухомості у власність, а саме: 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], із строком повернення коштів банку - 29.12.2025р. включно, зі сплатою 12% річних. Повернення кредиту повинно було здійснюватися згідно з графіком погашення кредиту, узгодженим та підписаним відповідачем, з урахуванням наступних змін і доповнень до кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між банком та відповідачем був укладений іпотечній договір №21/І-05 від 29.12.2005р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №1563. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є двохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Заставна вартість предмету іпотеки відповідно до п. 1.4 Іпотечного договору становить 165135,00 гривень. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №1161, про що зазначено у п. 1.2 договору іпотеки і підтверджується договором купівлі-продажу від 26.05.2003р., витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. 17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 2.2. якого внаслідок передачі\~\~(відступлення) Кредитного портфеля за цим Договором, новий Кредитор набуває усі Права вимоги первісного Кредитора за Кредитними договорами та Договорам забезпечення, включно з правом вимагати від Позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за зобов'язання Позичальників на заставне майно, та іншими Правами Вимоги за Кредитними договорам забезпечення. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме\~\~ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Договором про іпотечний кредит №16/ІК-05 та іпотечним договором №21/І-05 від 29.12.2005р., позичальником та іпотекодавцем згідно яких є [PERSON] До позивача - нового кредитора згідно до ст. 514 ЦК України перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні про стягнення основного боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У звязку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно, звернувшись у грудні 2013 року до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2014р. №334/11290/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01.04.2015р., було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру номер 14, загальною площею 42,59 кв.м., житловою площею 26,49 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Вавілова, будинок номер 19, заставна вартість предмету іпотеки 165135,00 гривень, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною 165135,00 гривень, встановленою іпотечним договором, або за домовленістю сторін. 27.08.2015р. Ленінським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі виконавчого листа №334/11290/13-ц винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №48553743). Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що у квартирі, яка є предметом іпотеки і на яку звернуто стягнення, зареєстровані мешканці, включаючи малолітню дитину відповідача. Так, згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї №8719, за адресою [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] з 07.06.2005р., його дружина [PERSON] з 28.02.2006р., донька [PERSON], [INFO], - з 28.02.2006р. Згідно постанови про повернення виконавчого документа від 11.12.2015р., державний виконавець встановивши, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника) за споживчими кредитами, наданих йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, і те, що передачу майна на реалізацію унеможливлює наявність зареєстрованих неповнолітніх осіб, повернув виконавчий лист №334/11290/13-ц стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова державного виконавця від 11.12.2015р. про повернення виконавчого документа не оскаржувалась, на час розгляду даної справи виконавчий документ повторно до виконання не предявлявся. У лютому 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» письмово звернулося до відповідачів з вимогами про добровільне виселення, які залишилися без виконання, у звязку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з даним позовом про примусове виселення відповідачів зі спірної квартири на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом частини другої ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР. Як вбачається із Договору про іпотечний кредит №16/ІК-05 від 29.12.2005р., іпотечного договору №21/І-05 від 29.12.2005р., предмет іпотеки квартира, розташована за адресою [ADDRESS], придбана [PERSON] не за рахунок кредитних коштів, оскільки була набута ним у власність на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2003р. За таких обставин відсутні підстави для застосування норми ч.ч. 2, 4 ст. 109 ЖК УРСР і виселення відповідачів з квартири, придбаної не за кредитні кошти. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 109 ЖК УРСР, з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 18 березня 2015 року (справа №6-39цс15), від 22 червня 2016 року (справа № 6-197цс16), від 06 липня 2016 року (справа № 6-3173цс15), які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для суду при розгляді даної справи, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач не надав іншого постійного житлового приміщення для виселення іпотекодавця. Право користування спірною квартирою відповідачів [PERSON], [PERSON], як членів сімї іпотекодавця [PERSON], є похідними від права користування цією квартирою останнім. У звязку з відсутністю правових підстав для виселення іпотекодавця [PERSON] через ненадання постійного жилого приміщення, яке має бути надане такій особі одночасно з виселенням, позовні вимоги про виселення членів його сімї дружини [PERSON] і малолітньої доньки [PERSON], також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed