Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

у квітні 2013 року Позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, а саме будинок [ADDRESS], що залишився після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] та матері [PERSON], яка померла [INFO]. Оскільки, 09 червня 2011 року Шістнадцята київська державна нотаріальна контора повідомила Позивача про те, що видати Свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки частка житлового будинку [ADDRESS], яка належала померлій [INFO] [PERSON] не визначена. У зв'язку з наведеним Позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник Позивача надав суду письмові додаткові пояснення до позовної заяви, в яких було уточнено позовні вимоги. Остаточно Позивач просила визнати право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, дерев'яного, обкладеного цеглою, зазначеного на плані під літ. А, житловою площею 21,40 кв. м. та господарські будівлі і споруди: гараж під літ. Г, вбиральня під літ. Д, погріб під літ. Е, споруди під № 1-3. Представник Позивача наголошував, що спірне майно не є самовільним будівництвом та зареєстроване у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується наданими доказами. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з тим, що Київська міська рада не зверталася із заявою до нотаріальної контори щодо визнання спадщини відумерлою, а відтак не порушувала прав позивача у справі. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, письмових пояснень по справі не надавала. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 червня 1959 року на підставі рішення народного суду І-ої дільниці Московського району міста Києва у справі № 2-284/59 визнано право особистої власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] за подружжям [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] (по ? частині на кожного). Суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок не є самочинним будівництвом та перебував у спільній сумісній власності подружжя без виділення (визначення) частки в натурі, що підтверджується витягом з БТІ про державну реєстрацію прав від 13.10.2010 року. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями його майна у вигляді ? частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] були його: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (Позивач), які успадкували по ? частки спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, зазначений на плані (Технічному паспорті від 27.08.2010 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 13 жовтня 2010 року в книзі: 73-279, номер запису: 13800, реєстраційний номер 31759700) під літ. А, житловою площею 21,40 кв.м., має наступні господарські будівлі та споруди: гараж під літ. Г, вбиральня під літ. Д, погреб під літ. Е, споруди під № 1-3 та відповідно до технічного паспорту не є самочинним будівництвом. [INFO] Першою київською державною нотаріальною конторою за реєстром № 20-1526 після померлого [INFO] [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину спірного житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] на ім'я Позивача. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2010 року № 20-1526 та витягу з БТІ про держану реєстрацію прав від 15.11.2010 року Позивач є власником ? частини будинку [ADDRESS] у [ADDRESS], що підтверджується витягом БТІ про державну реєстрацію прав № 28007326 від 15.11.2010 року. Судом встановлено, що [PERSON] - матері Позивачки - свідоцтво про право на спадщину видане не було, оскільки вона померла [INFO]. Частина 1 статті 551 Цивільного кодексу УРСР (діяв на час смерті матері Позивачки) встановлює, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Частина 1 статті 1297 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2010 року у справі № 2 - 2393/10, визначено [PERSON] додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батьків. На підставі вищезазначеного рішення, 08 червня 2010 року Позивачем була подана заява про прийняття спадщини до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори. 09 червня 2011 року Шістнадцята київська державна нотаріальна контора повідомила Позивачу, що видати Свідоцтво про право на спадщину немає можливості у зв'язку з тим, що частка житлового будинку [ADDRESS], яка належала померлій [INFO] [PERSON] не визначена. Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (діяв на момент смерті матері Позивача) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як вбачається з матеріалів справи, заповіту померлої [PERSON] не існувало, а єдиним законним спадкоємцем першої черги згідно зі ст. 529 ЦК УРСР була дочка - [PERSON]. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. При цьому, згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР встановлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Представником Позивача були додатково надані докази, а саме: квитанції та чеки про сплату за газ, за землю, за електроенергію, які свідчать про те, що Позивачем, з моменту смерті спадкодавця - [PERSON] і до теперішнього часу, фактично здійснювався і здійснюється догляд та управління будинком у [ADDRESS]. На підставі наведених доказів, суд вважає, що Позивач вчинила необхідні дії, що свідчать про фактичне прийняття нею спадщини, відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР, що діяв на той час. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витребуваної з Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори спадкової справи та з наданих Позивачем доказів, заява про прийняття спадщини була подана Позивачкою у встановлений строк. Згідно за ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає за необхідне наголосити, що на момент подачі позову Позивач на законних підставах вже володіла ? частиною спірного нерухомого майна, право на що жодною особою не оспорювалось чи оскаржувалось. Відтак, визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування підлягає лише ? частина будинку. Отже, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Київської міської Ради про визнання права власності на спадкове майно підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial