Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

у жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з указаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У обґрунтування позову зазначено, що 20.03.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 003-01019-200308, відповідно до якого, позивач (за договором - Кредитор) надає відповідачу (за договором - Позичальник) кредит у сумі 3730 грн, на умовах, визначених договором, а відповідач зобов'язувався у строк, обумовлений у договорі повернути суму кредиту та сплатити проценти у розмірі 0,01%, окрім того, відповідач зобов'язувався сплачувати позивачу 2,5% на місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, оскільки надав відповідачу кредит у сумі 3730 грн, що підтверджується меморіальним ордером. Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, у зв'язку із чим станом на 18.08.2014 року виникла заборгованість у сумі 1811,63 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Відповідно до позовної заяви позивач просить суд розглянути справу без присутності представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд установив, що 20.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 003-01019-200308, відповідно до якого, позивач надає відповідачу кредит у сумі 3730 грн, на умовах, визначених договором, а відповідач зобов'язувався у строк, обумовлений у договорі повернути суму кредиту та сплатити проценти у розмірі 0,01%, окрім того, відповідач зобов'язувався сплачувати позивачу 2,5% на місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначений факт підтверджується кредитним договором та анкетою позичальника (а.с. 3-5). Позивач зобов'язання, узяті на себе згідно кредитного договору № 003-01019-200308, виконав повністю, надавши відповідачу кредит, що вбачається із меморіального ордеру №11217278 від 20.03.2008 року (а.с. 7). У свою чергу, відповідач [PERSON] порушила свої зобов'язання за кредитним договором №003-01019-200308, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 18.08.2014 року становить 1811,63 грн, яка складається з: 785,82 грн - тіло кредиту; 0,06 грн - заборгованість за відсотками та 1025,75 грн - комісія за РО, що вбачається із розрахунку ціни позову (а.с. 8). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, які виникають із кредитного договору та регулюються Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України). Так, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, судом встановлено факт не виконання відповідачем умов кредитного договору, при цьому невиконанням відповідачем зобов'язань за договором порушується право позивача на повернення суми кредиту, сплати відсотків та комісій, а тому це право підлягає судовому захисту. Таким чином, позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість кредитним договором в сумі 1811,63 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 243,60 грн (а.с. 1).

Outcome: approved