Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу кватири [ADDRESS], укладений між [PERSON], та [PERSON], посвідчений нотаріусом Шупенею О.М. та зареєстрований в реєстрі за №192; витребувати на користь позивача вищезазначену квартиру від [PERSON], який незаконно, без відповідної правової підстави заволодів вказаним майном та усунути перешкоди у користуванні майном. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 2006 року позивач придбала у власність спірну квартиру. Одночасно між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено іпотечний договір, згідно якого позивач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Після купівлі квартири позивач в ній фактично не проживала та надала довіреність на розпорядження квартирою матері загиблого чоловіка позивача - [PERSON], яка повинна була з коштів, отриманих від здавання квартири в оренду оплачувати житлово-комунальні послуги та сплачувати кредит, а решту коштів витрачати на свої потреби. Після смерті чоловіка довіреність була скасована позивачем. Починаючи з 15 жовтня 2011 року невідомі особи, які проживають в квартирі, не допускають позивача до неї, чим порушують право власності [PERSON] Після звернення позивача до правоохоронних органів вона дізналася, що особа, яка проживає у квартирі користується нею на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. В ході досудового розслідування встановлено, що 27 лютого 2006 року незаконно по підроблених документах [PERSON] продала [PERSON] спірну квартиру. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі та третя особа, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 27 липня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №3 9/П/99/2006-840, згідно якого банк надав позивачу кредит у розмірі 160 000 доларів США. 27 липня 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого позивач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу. 28 грудня 2006 року [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних органах по питанню реєстрації договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири. 15 жовтня 2011 року позивач скасувала довіреність на розпорядження квартирою за вищезазначеною адресою, яка була видана на ім'я [PERSON] 28 травня 2010 року. 27 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватний нотаріусом Шупеня О.М. Слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні (ЄРДР №12014100060006623 від 25 листопада 2014 року, ст. 190 ч. 2 КК України). Підставою для здійснення досудового розслідування є повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а саме заволодіння шахрайським шляхом квартирою [ADDRESS]. Згідно відповіді на запит, наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. 27 лютого 2006 року ним не був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. У спеціальному нотаріальному бланку відсутня будь-яка інформація щодо посвідчення даного договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача за певних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS] і дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу, кредитним договором, в якому зазначено, що кредитні кошти надавалися позивачу на придбання зазначеної квартири. Вказана квартира також була передана в іпотеку банку з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Оспорюваний договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним, оскільки він суперечить чинному законодавству та порушує право власності позивача. Крім того, з відповіді нотаріуса, який зазначений у тексті оспорюваного договору як такий, що посвідчував його, вбачається, що Шупеня О.М. не вчиняв жодні нотаріальні дії щодо посвідчення оспорюваного договору. Зазначена обставина дає підстави вважати, що договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] є підробленим, а тому не створює юридичних наслідків та не є правовстановлюючим документом. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування квартири з незаконного володіння, позивач надала належні докази, якими обґрунтовує свої вимоги. Натомість, відповідачі не спростували обставини, викладені у позовній заяві та не надали доказів того, що оспорюваний договір було укладено з дотриманням чинного законодавства і він не є підробленим, як зазначає позивач та як встановлено досудовим розслідуванням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 288 грн. 60 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved