Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 січня 2002 року відповідач отримала від [PERSON] 70000 грн. авансу в рахунок оплати майбутнього договору купівлі-продажу, про що написала розписку. Оскільки у майбутньому договору купівлі-продажу укладено не було, позивач направила на адресу відповідача вимогу, згідно якої прохала повернути 70000 грн. Однак вказана вимога відповідачем була залишена без розгляду. Посилаючи на викладене, позивач прохала стягнути з відповідача отримані відповідачем аванс у розмірі 70000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснила, що зі слів позивача їй відомо, що текст розписки писав співмешканець відповідача, який приходив разом з нею, оскільки вона сама писати не змогла. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснила суду, що розписка є попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки, 70000 грн. це аванс, яка повна сума коштів повинна бути сплачена по договору їй невідомо. У розписці невизначено строк, у який мав бути укладений договір купівлі-продажу. Хто писав текст розписки їй невідомо, розписка була написана 19.01.2002 року і з того часу весь час знаходилася у позивача, гроші у розмірі 70000 грн. позивач передала відповідачу у момент написання розписки. Відповідач та її представник відповідача позовні вимоги не визнали. Представник відповідача пояснив суду, що підпис у розписці дійсно міг бути здійснений відповідачем 19 січня 2002 року, оскільки відповідач надавала у оренду землю ПП»Агросвіт», де позивач працювала бухгалтером. Зі слів відповідача їй відомо, що вона підписала чистий аркуш паперу у приміщенні контори «Агросвіт» у с. Воєводське Арбузинського району. Вважає, що розписка як попередній договір купівлі-продажу мав бути нотаріально посвідченим. Так як висновком експерта встановлено, що розписка містить дописки, її тест написаний не відповідачем, а тільки підписаний відповідачем, то вважав її неналежним доказом по справі. Домовленості між сторонами про продажу земельної ділянки відповідачем позивачу не було. Прохав застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що відповідач отримала Державний акт на право приватної власності у 2003 році, про що повинно бути достовірно відомо позивачу, яка працювала головним бухгалтером ПП»Агросвіт», з яким відповідач уклала договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідач є власником земельної ділянки площею 6.47 га, розташованої на території Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-МК № 034191, виданого 5 серпня 2003 року Арбузинською райдержадміністрацією. 6 вересня 2014 року відповідачем у місцевій газеті «Нове життя» від 6 вересня 2014 року опубліковано оголошення про втрату відповідачем вказаного Державного акта. З копії свідоцтва про шлюб, виданого 5 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції Черкаської області вбачається, що [PERSON] уклала шлюб 10 травня 2005 року та змінила прізвище на [PERSON]. З тексту розписки від 19 січня 2002 року, написаної від імені [PERSON] видно, що остання отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 70000 грн. за(на) земельний сертифікат і зобовязується при отриманні Державного акту на землю продати в право користування договором купівлі-продажу. З висновку експерта № 75-76 від 3 березня 2015 року вбачається, що рукописний текст розписки від 19.01.2002 року, який починається словами «Расписка. Дана мной…» і закінчується словами «… договором купли-продажи», виконаний не [PERSON], а іншою особою; рукописний текст «Тетяк Катерина Леонідівна», розташований в розписці після цифрового запису «19.01.02» виконаний [PERSON]; підпис від імені [PERSON] в розписці від 19.01.2002 року виконаний самою [PERSON]; в рукописному тексті розписки в місці розташування цифрового запису «70000 гр.» раніше був запис «700 гр.», який був змінений при допомозі дописки двох цифр»0» та літери «н»; відповісти на запитання «Чи не виготовлені фрагменти розписки: текст розписки, починаючи від слова «Розписка» і далі по тексту та закінчуючи цифрами «19.01.02» і підпис з прізвищем, імя та по батькові в різний час» експерт не зміг, вказуючи, що експертизи по визначенню часу складання елементів досліджуваної розписки проводить Київський НДІСЕ. Не погодившись з висновком експерта, позивач подала суду клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 8 травня 2015 року клопотання позивача було задоволено та призначено додаткову комплексну судово - почеркознавчу і судово-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: чи не дописана цифра у запису «70000» у тексті розписки? Якщо так, то яким кольором і з якою інтенсивністю у порівнянні з основним записом? Чи не виготовлені фрагменти розписки: текст розписки, починаючи від слова «Розписка» і далі по тексту та закінчуючи цифрами «19.01.02» і підпис з прізвищем, імя та по батькові в різний час? Позивач зобовязалася оплатити вартість проведення експертизи, однак від її проведення ухилилася шляхом непроведення оплати, про що свідчить лист від 16 липня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Поскільки позивач ухилилася від проведення експертизи щодо встановлення факту наявності дописки цифр у записі «70000», який має значення по справі, суд вважає цей факт дописки двох цифр »0» у записі «70000» доведеним. Сам по собі той факт, що текст розписки виконано не відповідачем не може бути підставою відмови у позові, так як закон не вимагає написання тексту розписки безпосередньо особою, якій передані кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. При цьому попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Таким чином, попередній договір\~\~повинен\~\~відповідати\~\~наступним умовам: 1) у попередньому договорі містяться зобовязання\~\~сторін протягом певного строку\~\~укласти в майбутньому основний договір на умовах, встановлених\~\~попереднім договором; 2) істотні умови майбутнього основного договору\~\~обумовлюються на стадії укладення попереднього договору; 3) попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. У випадку якщо форма основного\~\~договору не встановлена, попередній договір повинен бути укладений письмово. Головною\~\~формою попереднього договору є проста письмова, а в деяких випадках - нотаріальна. У попередньому договорі купівлі-продажу земельної ділянки мають бути зазначені такі істотні умови основного договору як предмет договору, ціна договору та передбачений строк (термін), в межах якого сторони зобовязуються укласти основний договір. Поскільки розписка, надана позивачем не містить ціни договору, строку, у межах якого сторони зобовязуються укласти основний договір, суд вважає, що вказана розписка від 19.01.2002 року не являється попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України. Однак вказана розписка є доказом передачі коштів у розмірі 700 грн. позивачем відповідачу 19 січня 2002 року, так як остання за підписом відповідача знаходилася у позивача. Крім того, як встановлено в судовому засіданні і що не заперечується сторонами, сторони були знайомі між собою з 2002 року, позивач працювала гол. бухгалтером у ПП»Агросвіт», у оренді якого перебувала земельна ділянка, належна відповідачу. Крім того, відповідач у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] дала їй чистий аркуш паперу і вона підписала, хоча не хтіла підписувати, але позивач наполягала підписатися, мотивуючи тим, що не дасть гроші на дорогу, а її чекав автомобіль і потрібно було оплатити за цей автомобіль. Необхідність здійснення підпису на чистому листі паперу позивач мотивувала тим, що їй необхідно у звязку з тим, що вона здавала землю у оренду, подати якусь заяву на оренду, щось продовжувати. Вона тільки розписала і написала своє прізвище, імя та по батькові, а хто писав текст розписки їй невідомо. Тобто, з пояснень відповідача у судовому засіданні можна дійти до висновку, що вона отримала грошові кошти від позивача після того, як підписалася. Вказані обставини свідчать про реальність події щодо домовленості 19 січня 2002 року між сторонами про продаж земельної ділянки у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За положеннями ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За такого суд приходить до висновку про те, що отримані кошти відповідачем у розмірі 700 грн. у рахунок укладення у майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності суд не приймає до уваги, так у розписці не встановлено строк виконання зобовязань. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу за правилами статті 88 ЦПК України відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial