Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У жовтні 2017 року ПАТ КБ Приватбанк (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором від 25 березня 2014 року станом на 27 вересня 2017 року в сумі 13882 грн. 29 коп, з яких: 4432 грн. 92\~коп. тіло кредиту, 4263 грн. 51 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 4048 грн. 61 коп. - заборгованості за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 637 грн. 25 коп. штрафу (процентна складова). На обгрунтування своїх вимог Банк зазначив, що відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 6000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів, тому Банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, погоджується на заочний розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач, який про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився. Тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України за письмовою згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом об'єктивно встановлено, що 25 березня 2014 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання останнім заяви позичальника, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Сторонами погоджено строку дії договору, право Банку на зміну кредитного ліміту, порядок сплати платежів по кредиту та відсотках, відповідальність сторін. Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, клієнт зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил). Відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого станом на 27 вересня 2017 року у нього виникла заборгованість за кредитом в сумі 13882 грн. 29 коп, з яких: 4432 грн. 92\~коп. тіло кредиту, 4263 грн. 51 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 4048 грн. 61 коп. пеня, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 637 грн. 25 коп. штрафу (процентна складова). Ці обставини підтверджуються: кредитним договором від 25 березня 2014 року (заявою позичальника, Умовами та Правилами надання банківських послуг, витягом з тарифів Банку), укладеним між сторонами; розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1048 ч. 1 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 даного Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доведеність обставин щодо невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим відповідно до вимог наведеного чинного законодавства, Банк вправі ставити вимоги до нього про стягнення 4432 грн. 92\~коп. заборгованості по кредиту, 4263 грн. 51 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом та 4048 грн. 61 коп. пені. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Умовами кредитного договору (п. 2.1.1.12.6.1 Умов і Правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Одночасно, пунктом 2.1.1.7.6 Умов і Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, визначених цим договором більш як на 30 днів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. За таких обставин, позов ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 637 грн. 25 коп. (процентна складова) не підлягає задоволенню. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial