Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 05.03.2012р. вона придбала у [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS], 07.10.2013р. вона придбала іншу ? частку вказаної квартири у [PERSON] Таким чином, з 07.10.2013р. [PERSON] являється власником всієї квартири [ADDRESS]. Попередній власник ? частини квартири [PERSON] зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, однак до теперішнього часу цього не виконала. З моменту продажу квартири [PERSON] у ній не проживає. Реєстрація місця проживання відповідачки у квартирі, яка належить позивачці, перешкоджає позивачці повною мірою користуватися та розпоряджатися своєю квартирою, змушує нести додаткові витрати на утримання житлового приміщення. З урахуванням наведеного позивачка просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивачка підтримала свої вимоги, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ? частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №441. На підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2152, [PERSON] придбала у [PERSON] іншу ? частину квартири [ADDRESS]. Це підтверджується витягом про державну реєстрацію прав ТОВ «ЗМБТІ» та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідно. Довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області від 03.12.2014р. про реєстрацію місця проживання особи, підтверджується, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 22.03.1974р. Довідка Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради від 02.10.2014р. №2019 також підтверджує факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, родинні стосунки з власниками квартири відсутні. Згідно акту №93 про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об'єктами приватної власності, від 01.10.2014р., [PERSON] за вказаною адресою фактично не проживає. Таким чином, суд вважає встановленим, що попередній власник частини квартири [PERSON] не проживає за спірною адресою, однак залишається зареєстрованою у квартирі, що завдає позивачці як власнику квартири, труднощі матеріального характеру по утриманню житла, позбавляє її права належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, що тягне за собою порушення вимог ст.150 ЖК України. Принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб визначений ст.41 Конституції України. Власник майна відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення не були пов'язані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки відповідачка не є членом сім'ї власника житлового приміщення, між ними відсутні будь-які інші правовідносини з приводу користування відповідачкою жилим приміщенням, позивачка має право вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності житлом шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved