Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в якому вказував, що на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 1996 року він придбав у [PERSON] житловий будинок, розташований по вул. Жовтневої революції (після перейменування Жовтнева), 50 в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0977 га., призначеній для його обслуговування. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку (продавцем) [PERSON] Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка яка необхідна для їх обслуговування, що належить відчужувачу майна, а тому [PERSON] просив визнати його власником земельної ділянки, площею 0,0977 га., розташованої по вул. Жовтневій, 50 в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі вищевказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02 квітня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-610 [PERSON] набув у власність житловий будинок №50 по вул. Жовтневої революції (після перейменування Жовтнева) в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. Водночас придбаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0977 га., призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності щодо ділянки на підставі Державного акту від 28 лютого 1996 року, реєстр. №760 виникло у попереднього власника будинку (продавця) [PERSON] Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження\~ будівлі та споруди. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Outcome: approved