Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб укладений між ними 25.10.2013 року та стягнути на її користь аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, а також судові витрати понесені нею при подачі позову. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. . Їх неповнолітній син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу місцем проживання хлопчика просить визначити з нею, прізвище залишити без змін. Сторони в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду просили слухати справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив, погодився на розірвання шлюбу та сплату аліментів, проте у мінімальному розмірі, пояснивши, що офіційно ніде не працює, має лише мінливі доходи невеликого розміру, приймає участь у вихованні сина, сплачуючи за дитячий садок, купуючи іграшки та необхідний одяг. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2013 року (а.с. 4), від якого мають спільного неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. (а.с. 8) Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх спільних неповнолітніх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відтак, місцем проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме в твердій грошовій сумі щомісячно, суду надано не було, крім відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків від 08.05.2018 року в яких зазначено, що за період з 3 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року інформація про доходи [PERSON] відсутня, проте суд не бере до уваги вказаний доказ, оскільки він стосується доходів відповідача за минулий рік, а не про фінансове становище станом на сьогоднішній день. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Оскільки відповідач є здоровою молодою особою 27 років, офіційно не працює, проте на обліку у центрі зайнятості як безробітній не перебуває, не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітнього сина, не створює необхідні умови для його розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на його утримання. Обовязок по утриманню неповнолітнього хлопчика не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: з 01.01.2018 року становить 1 492 грн. для дітей віком до 6 років); визначеного ст. 183 СК України розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, який на одну дитину становить 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3\~723 грн.), розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень-квітень 2018 року становить 6 684 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме не менше 930 грн. щомісячно. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме,\~як інтересам\~хлопчика,\~так і\~матеріальному становищу\~та стану\~здоровя платника\~аліментів,\~а також\~засадам розумності,\~виваженості і\~справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, що на підставі ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, в частині стягнення аліментів, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial