Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У жовтні 2020 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача з 13.07.1988 р. по 06.05.2020 р. помічником, а потім машиністом екскаватору в кар`єрі. Звільнився із підприємства 06.05.2020 р., за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 24.09.2020 р., йому були встановлені 3 професійні захворювання за діагнозами: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, ускладненим енцефалопатією з частими цефалічними пароксизмами, вестибуло-мозочковою недостатністю на фоні дилатації правої внутрішньої яремної вени, гіпоплазії лівої хребцової артерії, гіпертонічною хворобою другого ст.., у поєднанні з вираженою полірадикулопатією попереково-крижовою на фоні спондилоартрозу, спондильозу, стенозу та шийною на фоні лівобічною парамедіанної грижі, медіанної з латералізацією вліво грижою диска, протрузії дисків, аномалією розвитку, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 24.09.2020 р. йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності, із яких: - 50% по вібраційній хворобі; - 10% по ХОЗЛ; - 5% по туговухості, та третю групу інвалідності. Все це завдає йому моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на свою користь 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача помічником машиніста та машиністом екскаватору в Першотравневому кар`єрі у період з 13.07.1988 р. по 06.05.2020 р.. Стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці складає 31 рік 09 місяців, у тому числі 26 років 10 місяців за професією машиніста екскаватора в кар`єрі. Тривалість роботи в шкідливих умовах праці залежала виключно від самого позивача і не залежала від роботодавця. За роботу в шкідливих умовах праці відповідач надає працівникам встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1. Позивач, будучи ознайомленим з умовами праці на своєму робочому місці та цілком усвідомлюючи, що тривала робота в таких умовах праці може призвести до ушкодження його здоровя, свідомо продовжувала тривалий час працювати в таких умовах праці. Вказане свідчить про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого позивача, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці. Позивачем не доведено характер і обсяг своїх моральних, фізичних чи душевних страждань. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював у період з 13.07.1988 р. по 06.05.2020 р. помічником машиніста та машиністом екскаватора в Першотравневому кар`єрі ПрАТ «Північний ГЗК». Звільнився з підприємства 06.05.2020 р., за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 12-13). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 31 рік 9 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 24.09.2020 р. йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності, із яких: - 50% по вібраційній хворобі; - 10% по ХОЗЛ; - 5% по туговухості, та третю групу інвалідності (а.с. 11). Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 15.07.2020 р. слідує, що позивачу встановлено діагнози: 1) вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, ускладненим енцефалопатією з частими цефалічними пароксизмами, вестибуло-мозочковою недостатністю на фоні дилатації правої внутрішньої яремної вени, гіпоплазії лівої хребцової артерії, гіпертонічною хворобою другого ст.., у поєднанні з вираженою полірадикулопатією попереково-крижовою на фоні спондилоартрозу, спондильозу, стенозу та шийною на фоні лівобічною парамедіанної грижі, медіанної з латералізацією вліво грижою диска, протрузії дисків, аномалією розвитку, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 6-10). Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 15.07.2020 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є: - перевищення еквівалентного рівня віброприскорення на 2 дБ; - перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксину кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 2, 4 рази; - перевищення еквівалентного рівня шуму на 1 дБА. Із п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи машиністом екскаватора на відвалах з 01.07.1993 р. по 06.05.2020 р. [PERSON] виконував керування екскаватором під час виконання навантажувально-розвантажувальнихробіт. Забезпечував технічно правильну розробку забою та ефективне використання екскаватора. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та технологічного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70% та шуму. Раніше з 13.07.1988 по 01.07.1993 р., [PERSON] працюючи помічником машиніста екскаватора Першотравневого кар`єру ПРАТ «Північний ГЗК», з тих же причин підпадав під вплив пилу, вібрації та шуму, параметри яких перевищували допустимі. У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 31 року 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, встановити неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 15.07.2020 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, пилу фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% та шуму. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у встановленому законом порядку. Отже,\~враховуючи те,\~що позивачу\~первинно встановлено\~65\~%\~втрати працездатності,\~третя група\~інвалідності,\~а також\~характер захворювань,\~пов`язаних із\~спричиненням профзахворюваннями\~фізичних і\~моральних страждань\~позивачу,\~їх тривалість\~і тяжкість,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~і наслідків,\~що наступили,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~має право\~на відшкодування\~з боку\~відповідача моральної\~шкоди,\~так як\~факт заподіяння\~позивачеві моральної\~шкоди наявний.\~Вінзмушений\~змінити звичний\~спосіб життя\~ постійно\~лікуватися.\~Всі ці\~обставини дуже\~ускладнюють його\~життя,\~створюючи почуття\~пригніченості,\~психологічного дискомфорту,\~що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~характер та\~глибину його\~фізичних,\~душевних страждань\~від одержаного\~профзахворювання,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін її\~життєвих зв`язків,\~що потребує\~від неї\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~ вважає,\~що \~для відшкодування\~моральної шкоди\~на користь\~позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності,виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 150000 грн. за встановлені 65 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 840,80 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237 -1, КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial