Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що у період з 06 липня 2013 року по 28 жовтня 2013 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу за спільні кошти вони з [PERSON] придбали жилий будинок [ADDRESS] з відносними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою, на якій вони розміщені. За спільною згодою правовстановлюючі документи були оформлені на ім'я відповідачки, будь-яких угод, щодо регулювання майнових відносин, він з нею не укладав. Вважає, що оскільки майно було придбане у період шлюбу, то він має право на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій це домоволодіння розташоване. Оскільки відповідачка заперечує право позивача на зазначене майно, просив визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки, розташовані у [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача, адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Представник відповідача, адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2013 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], розірваний. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище «[PERSON]». Цим судовим рішенням також встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 06 липня 2013 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 156. Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 липня 2013 року, [PERSON] купила за 68430 грн. житловий будинок [ADDRESS]. На земельній ділянці знаходиться один житловий будинок літ. А-1, житловою площею 25,0 кв.м.; погріб літ. В/п; сарай літ. Д; уборна літ. Ж; літня кухня літ. Г; гараж літ. И; сарай літ. г. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 978. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6378823 від 17 липня 2013 року, зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], номер запису про право власності 1696907, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 104241614123. Відповідно до заяви, складеної 17 липня 2013 року, [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу та придбання житлового будинку [ADDRESS], за гроші у сумі 68430 грн., що є об'єктом права спільної сумісної власності. Ця заява посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 976. Згідно договору купівлі-продажу від 17 липня 2013 року, [PERSON] купила за 20000 грн. земельну ділянку площею 0,0439 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - кадастровий номер 1412300000:03:008:0076, розташовану у [ADDRESS]. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 981. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 6379817 від 17 липня 2013 року, зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], номер запису про право власності 1697211, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 104253314123. Як вбачається із заяви, складеної 17 липня 2013 року, [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу та придбання земельної ділянки площею 0,0439 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - кадастровий номер 1412300000:03:008:0076, розташованої у [ADDRESS], за гроші у сумі 20000 грн., що є об'єктом права спільної сумісної власності. Ця заява посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 977. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України міститься загальний принцип про рівність часток чоловіка та дружини в майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] з відносними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка площею 0,0439 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - кадастровий номер 1412300000:03:008:0076, розташована у [ADDRESS], є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON], та належить їм у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному.

Outcome: approved