overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У квітні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона має малолітню дитину, батьком якої є відповідач. Мешкають окремо. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 25 % усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, підтримала заявлені вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Сторони мають малолітню дитину, батьком якої є відповідач (а.с.9). Дитина мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.10). Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу її утримання не досягнуто. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує у відношенні своєї малолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обовязки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на дитину у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 25 % всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У квітні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.09.1995 року Виконкомом Прямобалківської сільської ради Арцизького району Одеської області, актовий запис № 4, мотивуючи позов тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Позивач та відповідач мають різні погляди на шлюб, сім`ю, сімейні обовязки. Вважає, що можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини фактично припинились з 2015 року, спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно та місце проживання дитини, [PERSON], [INFO], немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги та обставини справи визнав. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 19.09.1995 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 262154 від 19.09.1995 р. (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 2015 року. Питання щодо розподілу спільного майна та місце проживання дитини вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 та ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У квітні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначила, що спільне життя у них не склалося через відсутність порозуміння, спільних інтересів та поглядів на життя, з 2012 р. вони не проживають однією сім'єю, мешкають в різних місцях, спільне господарство не ведуть. Вони мають трьох повнолітніх дітей, спори щодо спільно нажитого майна та аліментів відсутні. Примирення між ними неможливе і буде суперечити інтересам позивача. Представник позивача [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте в судове засідання він повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, письмових заперечень на позов не подав. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають шлюбі, зареєстрованому 14 січня 1987 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 72 (а.с. 3). Подружжя має трьох повнолітніх дітей (а.с. 4, 5, 6). З позовної заяви вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння, спільних інтересів та поглядів на життя з 2012 сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення... Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально, суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У квітні 2017р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває в шлюбі, зареєстрованому 25 березня 2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №425. Від шлюбу дітей немає. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем з серпня 2016р. проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаєморозуміння, довіри та поваги. Позивачка не бажає проживати з відповідачем однією сімєю і продовжувати подружні стосунки, так як вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними неможливе. Посилаючись на дані обставини позивачка просила шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила суд розглянути справу за її відсутністю та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.17,19). Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, якою визнав позовні вимоги та просив суд розглянути справу за його відсутність та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.14). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 березня 2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №425, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу у сторін дітей немає. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини і з серпня 2016р. однією сімєю не проживають. Причиною розпаду сімї є відсутність між сторонами взаєморозуміння та поваги. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 640,00 грн., які повністю сплачено позивачкою при зверненні до суду. На підставі ст.ст.105 ч.3, 110, 112,115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У квітні 2017 р. Дарницький дитячий будинок-інтернат звернувся до суду із заявою про визнання обмежено дієздатною вихованки інтернату [PERSON], [INFO]. Заява обґрунтована тим, що рішенням суду від 18.02.2011 [PERSON] була визнана недієздатною, але за час, що пройшов, її психічний розвиток та поведінка значно покращилися. Дарницький дитячий будинок-інтернат та Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація надіслали заяви про розгляд справи у відсутність їх представників. Нез'явлення осіб, які беруть участь у справі, є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд встановив такі обставини. [PERSON], [INFO], являється інвалідом з дитинства внаслідок розумової відсталості, і з 23.05.1998 знаходиться в Дарницькому дитячому будинку-інтернаті на повному державному утриманні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2011 [PERSON] визнана недієздатною. Судом встановлено, що за час, який пройшов з моменту ухвалення рішення про визнання [PERSON] недієздатною, вона не видужала, але її психічний стан поліпшився. Так, при проведенні психіатричної експертизи (висновок судово-психіатричного експерта від 03.08.2017 № 834, а.с. 25-26) було встановлено такі особливості психічного стану [PERSON]: доступна контакту; орієнтована всебічно вірно; на запитання відповідає в плані заданого запитання; емоційно лабільна, схильна до афективних форм реагування в суб'єктивно складних ситуаціях; мислення предметно-конкретне, дещо затруднені процеси абстракції, узагальнення та синтезу; знає, хто Президент України, повідомляє, що в кімнаті вона являється старшою, також допомагає прибирати маленьким дітям, доглядає за ними; за характером дещо дратівлива, але контролює свої дії; продуктивна психотична симптоматика не виявляється; інтелект дещо нижче вікової норми; критичні здібності дещо порушені. За результатами експертизи комісія експертів дійшла висновку, що [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю (МКХ-10: F70.8), який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом [PERSON] не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею піклувальника. Згідно з положеннями статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що [PERSON] страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а відтак наявні підстави для визнання її обмежено дієздатною. Ураховуючи, що [PERSON] перебуває в Дарницькому дитячому будинку-інтернаті, відповідно до ст. 66 ЦК України піклування над нею повинен здійснювати цей заклад. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду з указаною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Зазначив, що у 1977 році розпочав свою трудову діяльність в колгоспі ім. Івана Франка, який згодом був реформований в КСП ім. Івана Франка, СВК ім. Івана Франка та СВК «Івашковецький» с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області. У лютому 2017 року заявнику встановлено третю групу інвалідності. При подачі документів на призначення пенсії встановлено, що у наданих документах заявник значиться по різному, а саме в архівних довідках книг обліку праці та розрахунків членів КСГП та СВК за 1978-1988, 1992-1994 роки останній значиться як «[PERSON]», за 1989-1998 роки «[PERSON]», а за 1999 рік «[PERSON]». З огляду на викладене, заявник просить установити факт належності йому архівних довідок від 6 квітня 2017 року № 01-13-166, та 6 квітня 2017 року № 01-13-167. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, просили її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ній. Представник заінтересованої особи - Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької областів судове засідання не з'явився, однак від начальника управління Мельник О.Г. до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу без представника Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області. За клопотанням представника заявника у судовому засіданні були заслухані свідки [PERSON] та [PERSON], які в сукупності суду пояснили, що добре знають заявника, інших працівників в селі та колгоспі з подібним прізвищем не було. Заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що факт належності архівних довідок підтверджується поясненнями заявника, його представника, показаннями свідків, а також наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні: копією паспорта заявника; свідоцтвом про народження заявника Серія [NUMBER]; свідоцтвом про укладення шлюбу; архівною довідкою № 100 від 9 березня 2017 року; копією трудової книжки заявника; копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; довідкою Шаргородського РВК. Оцінюючи вище викладені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що архівні довідки від 6 квітня 2017 року № 01-13-166, та 6 квітня 2017 року № 01-13-167 належать [PERSON]. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на отримання пенсії по інвалідності. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 листопада 2013 року. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають, сімейних стосунків не підтримують через різні погляди на сімейне життя. У судове засідання позивач не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-АМ № 140453 (а.с. 4). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 316243 (а.с. 5) Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 травня 1999 року. Від спільного шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що однією сім'єю з відповідачем вони не проживають, сімейних стосунків не підтримують через різні погляди на сімейне життя, ведення справ сім?ї, виховання дітей. Жодних сімейних зв'язків між ними не існує. У судове засідання позивач не з'явилася, однак у позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 6). Від спільного шлюбу у сторін народилося народилися сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серій [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. (а.с. 7, 8) Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач), відповідно до якої просить визнати [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] та на даний час зареєстрований у ній. Разом з [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрований також відповідач [PERSON], проте останній у ній не проживає з 2000 року, його особистих речей в спірному жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг та квартплати відповідач не приймає, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у ньому, проти винесення заочного рішення не заперечували. Свідок [PERSON] з боку позивача у судовому засіданні підтвердила те, що відповідач не проживає в зазначеному приміщенні вже тривалий час та особисті речі останнього в квартирі відсутні. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, шляхом поміщення оголошення у газету, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив. Суд,

Outcome: approved