Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила зняти арешт та скасувати заборону відчуження з ј частки житлового будинку № 26 по вулиці Городній у селі Требухів Броварського району Київської області, що належала [PERSON], накладений згідно із постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія і номер: 88-двЗ від 02 листопада 2010 року, винесеною державним виконавцем Відділу ДВС [PERSON] МРУЮ [PERSON], реєстраційні номери обтяження 11821986, 10437408 та 11822244 (спеціальний розділ), право власності на яку рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року у цивільній справі № 361/4803/16-ц визнано за [PERSON], посилаючись на те, що дана постанова винесена стосовно частки майна колишнього власника [PERSON] у виконавчому провадженні № 3653842 з виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів. Наявність арешту на ј частку житлового будинку перешкоджає їй як власникові вільно володіти та розпоряджатися належним майном. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги та зняти арешт з ј частки належного позивачу [PERSON] будинку. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі Відділ ДВС) державний виконавець Гордієнко Н.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вказуючи, що підстави для арешту належної позивачу частки майна відсутні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Третя особа [PERSON] у судове засідання теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що проти задоволення позову вона не заперечує за умови, що арешт буде знято лише з ј частки житлового будинку № 26 по вулиці Городній у селі Требухів Броварського району Київської області, яка на праві власності на підставі рішення суду належить позивачу [PERSON], все інше майно [PERSON] залишатиметься під арештом. Просила суд розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 26 по вулиці Городній у селі Требухів Броварського району Київської області. Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом від 13 травня 2008 року, виданими [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованими в реєстрі за № 1-1880 та № 1-1877, їй належить право власності на ј частку та Ѕ частку цього нерухомого майна, що підтверджується витягами з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року право власності відповідача [PERSON] на належну йому ј частку вказаного вище житлового будинку припинено. Право власності на цю ј частку будинку визнано за позивачем [PERSON] та стягнуто з неї на користь [PERSON] вартість ј частки даного житлового будинку в розмірі 24255 грн. 15 листопада 2004 року державним виконавцем Відділу ДВС [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 3653842 з виконання виконавчого листа № 2-779 від 15 жовтня 2004 року про стягнення з відповідача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] в розмірі ј частки його заробітку (доходу). 02 листопада 2010 року постановою державного виконавця Відділу ДВС [PERSON], винесеною у виконавчому провадженні № 3653842, на все майно боржника [PERSON] накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 13 березня 2017 року видно, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна є записи про обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційні номери обтяження 11821986, 10437408 та 11822244 (спеціальний розділ), зареєстровані 02 листопада 2010 року Київською обласною філією державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України; обєкт обтяження: невизначене майно, все майно; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія і номер: 88-двЗ, винесена 02 листопада 2010 року державним виконавцем Відділу ДВС [PERSON] МРУЮ [PERSON]; власник: [PERSON]. 20 січня 2015 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області виконавчий лист № 2-799, виданий 15 жовтня 2004 року, у частині стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину визнано таким, що не підлягає виконанню. У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Відділу ДВС із заявою, у якій, посилаючи на зазначене рішення суду від 27 січня 2017 року, просила зняти арешт та заборону відчуження з ј частки житлового будинку, що належала відповідачу [PERSON], так як наявність обтяжень перешкоджає їй у реєстрації права власності на цю ј частку будинку. Із листа Відділу ДВС від 10 квітня 2017 року за вих. № 30083 вбачається, що виконавче провадження № 3653842 з примусового виконання виконавчого листа № 2-779, виданого 15 жовтня 2004 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] у розмірі ј частки заробітку (доходу), у межах якого накладався арешт на все майно боржника, є закінченим на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України Про виконавче провадження у редакції, чинній на момент винесення постанови. Оскільки зняття арешту з майна боржника проводиться державним виконавцем у межах відкритого виконавчого провадження, тому зняти арешт та заборону відчуження з майна, що належало боржнику [PERSON] є неможливим, рекомендовано звернутися до суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна розяснив, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що арешт та заборона у виконавчому провадженні № 3653842 накладені на майно, яке належить відповідачу [PERSON], а також те, що рішенням суду від 27 січня 2017 року право власності останнього на належну йому ј частку житлового будинку за адресою: село Требухів Броварського району Київської області, вулиця Городня, 26, припинено та визнано право власності на цю ј частку за позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з ј частки майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підстави для подальшого арешту цієї належної уже позивачу ј частки будинку відсутні. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved