Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтовання якого вказали, що 07 лютого 2014 року між ними та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір про наміри, за яким відповідач виступав в якості власника квартири [ADDRESS] та в якості авансу у рахунок майбутнього договору купівлі-продажу отримав від позивачів грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США, що еквівалентно було за курсом НБУ 8 940,00 грн. Сторони домовилися до 07.03.2014р. укласти договір купівлі-продажу квартири та оформити його у нотаріуса Скалун Л.Н. Також була досягнута домовленість між сторонами про проведення розрахунку за договором в доларах США. Проте після підписання спірного договору та отримання коштів відповідач договір купівлі-продажу квартири оформляти відмовився та продав її іншій особі. Раніше отримані кошти повертати відмовився. Зазначили, що у зв'язку із тим, що договір купівлі-продажу квартири не відбувся з причин, які не залежали від позивачів, грошові кошти у сумі 1000 доларів США, які є авансовим платежем, повинні бути повернуті їм у національній валюті - гривні за курсом Національного банку України, станом на день винесення рішення судом. Посилаючись на ст. 524, 570, 635, 657 ЦК України просили стягнути з відповідача на їх користь суму авансу в гривні еквівалентної 1000 доларам США по курсу НБУ на час прийняття рішення судом та судові витрати, пов'язані з розглядом цивільної справи, а саме витрати на правову допомогу та сплату судового збору. Позивачі у судове засідання не з'явились, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності за участі їх представника - адвоката Теміра І.В., позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивачів, адвокат Темір І.В., у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 07 лютого 2014 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі було укладено попередній договір про наміри, за умовами якого сторони зобов'язалися в майбутньому до 07 березня 2014 року укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, яка знаходиться у [ADDRESS]. Відповідно до пункту 2.1 та 6.8. вказаного договору про наміри, позивачі передали [PERSON] грошові кошти у сумі 1 000,00 доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 8 940,00 грн., як часткову оплату за вказане нерухоме майно. Як встановлено судом, основного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладено не було. Відповідач грошові кошти позивачам не повернув. Зазначені обставини відповідачем спростовані не були та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Встановлюючи обставини справи та правовідносини, які склалися між сторонами, суд надає оцінку доказам та виходить з наступних положень законодавства. Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як передбачено ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У відповідності до приписів ст. 181 ЦК України житловий будинок належить до нерухомого майна. Отже за наведеними положеннями законодавства на час укладення між сторонами договору про наміри договір купівлі-продажу вказаного майна підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. А тому відповідно у такій же формі сторони мали укласти підписаний між ними договір про наміри, однак вони не додержались вимог закону щодо форми договору. Так як момент вчинення такого правочину згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України пов'язується з нотаріальним посвідченням, тому він не є укладеним. Ураховуючи, що сторони на порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору Отже за правилом ч. 3 ст. 640 ЦК недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір неукладеним, а неукладений договір не створює прав та обов'язків для сторін. При визначені правової природи переданих позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 1 000,00 доларів США, які у підписаному договорі передбачалися як оплата за нерухоме майно по майбутній угоді купівлі-продажу квартири, суд керується наступним. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч. 1 ст. 571 ЦК України). За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. Таким чином, із положень ст. ст. 546, 548 ЦК України убачається, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем не було укладено у встановленому порядку договору купівлі-продажу будинку та попереднього договору, які б за формою і змістом відповідали вимогам закону, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 1 000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачам. Частина 2 статті 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків, неустойки. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа N 6-176цс12) та від 25.09.2013р. (справа №6-82ц13), які згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Із урахуванням вказаних положень закону грошові кошти в сумі 1 000,00доларыв США, які були передані позивачами [PERSON], за своєю правовою природою є авансом та підлягають поверненню в тому ж розмірі. Разом з тим, ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Із урахуванням наведеного відповідач має повернути грошові кошти 1000 доларів США в національній валюті гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення. Станом на 19 травня 2015 рік офіційний курс Національного банку України становить 22.1187 грн. за 1 доллар США, тобто 1000 доларів США дорівнюють 22 118,70 грн. Зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Розмір сплаченого позивачами судового збору становить 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Також позивачами були понесені витрати на послуги адвоката у сумі 825,00 гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги, довідки, доповнення до довідки та розрахунковою квитанцією, які є доведеним і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved