Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 22 серпня 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2012 р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу є дитина [PERSON], [INFO] Під час шлюбу сторонами, була придбана квартира [ADDRESS] квартира була зареєстрована на ім'я відповідача, [PERSON]. Та між сторонами була домовленість про продаж сумісної власності та розподілу між сторонами вартості спірної квартири, позивач надала нотаріальну заяву про згоду на її продаж, однак чоловік домовленості не дотримався та вона змушена звернутися до суду за захистом свого майнового права. В своїх позовних вимогах просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 2/3 частки спільного майна подружжя від розміру ринкової вартості квартири [ADDRESS] та судовий збір 243,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували, пояснили, що спірна квартира є особистою власністю відповідача, оскільки придбана за його особисті кошти. Просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 22 серпня 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 755 (а.с. 14). Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2012 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18). Від шлюбу є дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2014 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.11.2013 р., й до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19 - 20). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами, була придбана квартира [ADDRESS] (а.с. 15-16). Спірна квартира була зареєстрована на ім'я відповідача, [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася, що між сторонами була усна домовленість про продаж сумісної власності та розподілу між сторонами вартості спірної квартири, позивач надала нотаріальну заяву про згоду на продаж (а.с. 23), однак чоловік домовленості не дотримався та вона змушена звернутися до суду за захистом свого права. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2013 р. [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], вартість квартири 239 770,00 грн. (а.с. 47-48). Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві сумісної власності. У відповідності до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласників може бути надана лише за його згодою. Позивач в своїх позовних вимогах ставить вимоги про стягнення з відповідача відповідної грошової компенсації її частки в цьому майні. За таких вимог відповідач не повинен вносити на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму. Таким чином, кожен із подружжя має право на ? частину у спільному сумісному майні і частки позивача та відповідача є рівними. Посилання позивача на те, що слід відступити від рівності часток на підставі ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки від шлюбу є дитина, яка проживає з позивачем, дитина перебуває на повному утриманні позивача, розмір аліментів на утримання дитини недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спірного майна під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження в розумінні ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України. Враховуючи, що подружжям спірна квартира була відчужена позивач має право на грошову компенсацію вартості ? частки спільного майна подружжя, квартири [ADDRESS] в розмірі 119 885,00 грн. (239 770,00 грн. /вартість квартири/ : 2 = 119 885,00). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання відповідача на те, що придбання спірної квартирі вносилися ним за особисті кошти під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження в розумінні ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, дослідивши доказі по справі, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позов частково задовольняється, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати в розмірі 121,80 грн.

Outcome: partial