Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У жовтні 2020 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбних відносинах із [PERSON] . Вони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили спільне проживання, шлюб між ними розірвано, діти залишилися проживати з позивачкою. [PERSON] зазначає, що вона має стабільні доходи, житло та створила належні умови для здорового та гармонійного розвитку дочок. Просить визначити місце проживання дітей з нею. Ухвалою судді від 02.11.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 22.02.2021 року доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали із зазначених підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, про що надав суду відповідну заяву. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надала суду заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила суд врахувати висновок щодо визначення місця проживання дитини. Суд враховує вимоги ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до яких за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позовні вимоги визнав, про що особисто надав суду заяву від 14.04.2021 року. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі фактичні обставини справи: Сторони [PERSON] до [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. Сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я розпалась, сторони проживають окремо. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1439 від 23.09.2020 року [PERSON] визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками [PERSON] та [PERSON] . Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Проживають дівчата з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про проживання ТОВ «Місто для людей» від 17.06.2020 року. Квартира на праві власності належить матері позивача. Житлове приміщення складається з 2-х житлових кімнат, мається окреме місце для сну та відпочинку дітей; умови проживання задовільні; для дітей є все необхідне для їх повноцінного розвитку та відпочинку. Позивач по справі працює у ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», має регулярний заробіток. Позивач має усі необхідні умови для проживання дочок та їх нормального гармонійного розвитку; позивач не перешкоджає спілкуванню відповідача з дітьми. Вирішую позовні вимоги, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 290 від 05.03.2021 року, малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2021 року спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було здійснено обстеження умов проживання дітей: квартира з усіма комунальними зручностями, загальною площею 44,7 кв.м, складається з 2-х кімнат. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, у дітей є кімната спільна з мамою, в якій створені всі умови для відпочинку та розвитку: двоярусне ліжко, диван, стіл, стільці, ігровий матеріал. У наявності необхідні для проживання меблі, речі для повсякденного вжитку та продукти харчування, сезонний одяг та взуття, навчально-ігровий матеріал, засоби особистої гігієни; умови проживання задовільні; для дітей є все необхідне для їх повноцінного розвитку та відпочинку. Батько дітей [PERSON] у своєму письмовому повідомленні службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.01.20212 року зазначив, що не заперечує проти визначення місця проживання дітей з матір`ю. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Комісія врахувала надані документи та вирішила за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Суд пересвідчився у тому, що діти наразі проживають з матір`ю, яка належно турбується про них. З урахуванням таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved