overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 04.07.2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на сумісне життя, між ними виникли неприязні стосунки, протягом року не підтримують сімейні відносини, відновлювати подружні стосунки з відповідачем не бажає, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду телеграму в якій зазначив, що претензій до позивача не має та дає згоду на проведення судових засідань без його присутності. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 04 липня 2008 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 608 (а.с. 4). Від спільного життя у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження від 17.02.2012 року (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 05.08.2006 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на сумісне життя, між ними виникли неприязні стосунки, протягом року не підтримують сімейні відносини, відновлювати подружні стосунки з відповідачем не бажає, просила їх шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та просить його задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 05 серпня 2006 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Терезинської селищної ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 05.08.2006 року [NUMBER] (а.с. 5), про що складено відповідний актовий запис № 3. Від спільного життя у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження від 04.01.2008 року (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 12.02.2011 року вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позов визнає у повному обсягу. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 12 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 12.02.2011 року серії І-ОК № 107601 (а.с. 3), про що складено відповідний актовий запис № 108. Від спільного життя у подружжя є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження від 23.08.2011 року серії І-ОК № 188256 (а.с. 4), актовий запис № 1367. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила залишити їй прізвище Манюк. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 18.08.2007 року вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди сімейне життя, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків, просила їх шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила шлюб розірвати, зазначила, що вони з відповідачем втратили почуття довіри та любові, останні три роки часто сваряться. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що останні 2 місяці сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, просив шлюб розірвати. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 18 серпня 2007 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.04.2015 року [NUMBER] (а.с. 4), про що складено відповідний актовий запис № 1157. Від спільного життя у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження від 10.09.2009 року [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач висловила бажання залишити прізвище, присвоєне після реєстрації шлюбу - [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 2005 року вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, між ними виникли неприязні стосунки та з 2010 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважає, що подальше збереження сімї неможливе, просила їх шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила їх шлюб розірвати при цьому зазначила, що з 2010 року не підтримує шлюбних відносин з відповідачем та проживають окремо. Відповідач в судове засідання не зявився, поштою надіслав до суду заяву в якій зазначив, що на розірвання шлюбу з [PERSON] згоден. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 30 червня 2005 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 150 (а.с. 4). Згідно довідки № 80 від 08.07.2015 року начальника Бучанської виправної колонії № 85, [PERSON], [INFO] відбуває покарання в колонії на підставі вироку Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України, кінець строку відбування покарання 21.08.2017 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, дітей не мають. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 20.10.2001 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на сумісне життя, між ними виникли неприязні стосунки, майже рік проживають окремо, відновлювати подружні стосунки з відповідачем не бажає, просила їх шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та просить його задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 20 жовтня 2001 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.04.2015 року серії [NUMBER] (а.с. 6), про що складено відповідний актовий запис № 1229. Від спільного життя у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження від 31.05.2002 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 20.10.2012 року вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, тому між ними часто виникають непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на розвиток дитини, оскільки останні втратили почуття поваги та любові один до одного, просила їх шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 20 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 20.10.2012 року (а.с. 3), про що складено відповідний актовий запис № 1327. Від спільного життя у подружжя є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження від 09.04.2013 року (а.с. 4), актовий запис № 583. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 24.10.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, вважає збереження сімї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, відповідно до наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення останній не проживає за місцем реєстрації. Разом з цим, останній повідомлявся судом про час та місце розгляду справи з дотриманням положень, встановлених ст. 74 ЦПК України, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд на підставі ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 24.10.2014 року між сторонами по справі укладено шлюб, що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб, який зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 749 (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище Вечеровська. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved