Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Миру, 8-А. З відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11.09.2018 року. Відповідач у будинку не проживає, виїхавши разом з речами на інше місце проживання. . Посилаючись на те, що він як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, яка без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживає у житловому будинку, факт її реєстрації в будинку перешкоджає йому в отриманні субсидії, оскільки відповідачем не надаються відомості про її доходи, витрат на утримання будинку вона не несе. В судовому засіданні 11.02.2019 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. В подальшому подав до суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала. У відповідності з вимогами ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №142871338 від 26.10.2018 року - позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Леніна, 8-А на підставі Свідоцтва про право на спадщину реєстраційний №2-679 від 25.12.2004 року, виданого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Відповідно до рішення Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області V сесії сьомого скликання за №3 від 22.02.2016 року назва вулиці Леніна була змінена на Миру. Відповідач [PERSON], як дружина позивача, 30.10.2015 року була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за №2484 від 04.12.2018 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФП №088899, виданого Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 11.09.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у спірному житловому будинку не проживає понад один рік за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймає. Так, відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного депутатом Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але з жовтня 2017 року по даний час в будинку не проживає, місце її проживання не відоме. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] в будинку №8-А по вул.. Миру в с. Баловне не проживає більше року, самостійно виїхавши з будинку разом зі своїми речами. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За приписами ст. ст.\~12\~,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Частиною 1\~ст.\~321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено\~ст. 379 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини четвертої\~статті 156\~ЖК України \~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. \~ \~ \~ \~ \~Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1\~ст. 29 ЦК України). Згідно із\~ Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. За змістом ч. 2\~ст. 405 ЦК України, визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Обґрунтовуючи підставність позову [PERSON] зазначає, що факт реєстрації відповідача в належному йому житловому будинку порушує його право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об'єкт права власності. За таких обставин, суд вважає, що право власності позивача на спірний житловий будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст.383,\~391 ЦК України\~- усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Миру, 8-А шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до\~ст. 141\~ЦПК України,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved