Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 08 лютого 2017 року на перехресті вул. Ярової та вул. Радужної в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Geely MK» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , та автомобіля марки «Ford» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Geely MK» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 13 лютого 2017 року він звернувся до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» з повідомлення про настання страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та [PERSON] станом на день подання позову до суду виплату страхового відшкодування не здійснили. Згідно з висновком № ЕД-1707-2-679.7 від 22 лютого 2017 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 133977 гривень 39 копійок, а вартість матеріального збитку - 96086 гривень 80 копійок. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] , ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», Моторного (транспортного) страхового бюро України 96086 гривень 80 копійок майнової шкоди, 25000 гривень моральної шкоди та 25000 гривень за завдану шкоду здоров`ю. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. У листопаді 2019 року позивачем подана до суду заява про зменшення позовних вимог, з якої вбачається, що він просить суд ухвалити рішення, яким: - стягнути з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на його користь 96086 гривень 80 копійок майнової шкоди; - стягнути з [PERSON] на його користь 20000 гривень моральної шкоди (а.с. 144-150). Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позов з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині вимог до [PERSON] . Підтримала викладене у письмових запереченнях на заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 151-153). Зазначила, що до позовної заяви подана виписку з медичної карти від 10 лютого 2017 року, проте вона не містить жодних відомостей про характер пошкодження, отриманого після пригоди та рекомендації щодо лікування. Позивач зазначає, що не може виконувати свої трудові обов`язки, оскільки не може користуватися автомобілем. Проте, останнім не надано підтвердження того, що його робота пов`язана з пересуванням на великі відстані та що він дійсно перебуває у трудових відносинах. Відповідач свою вину у дорожньо-транспортній пригоді не визнає, а постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року не можна вважати преюдицією, оскільки фактично засідання в справі не проводилось, права та обов`язки [PERSON] , не пояснювались. Ним подавалась апеляційна скарга на зазначену постанову, проте в поновленні строку на апеляційне оскарження було відмовлено. Зважаючи на формальність відмови у відкритті апеляційного провадження та посилаючись на фотоматеріали, зроблені одразу після пригоди, можна зробити висновок, що винними у дорожньо-транспортній пригоді є обоє водіїв, а не лише [PERSON] . Просила суд стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 15000 гривень. Представники відповідачів - ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 140, 143). З письмових пояснень представника Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу у його відсутність. Зазначено, що позивач зазначає про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була за страхова в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» згідно Полісу № АЕ/9455932, який діяв на момент пригоди. За таких обставин, відшкодувати завдану шкоду має страховик - ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», а у Моторного (транспортного) страхового бюро України не виникає обов`язку здійснити регламентну виплату з фонду захисту потерпілих. Крім того, інформація щодо банкрутства чи ліквідації ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» в бюро відсутня (а.с. 73-74). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року на перехресті вул. Ярової та вул. Радужної в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Geely MK» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , та автомобіля марки «Ford» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 121). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що останнім подавалась апеляційна скарга на зазначену постанову (а.с. 155-157), проте в поновленні строку на апеляційне оскарження було відмовлено. За таких обставин, постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року є чинною. У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Geely MK» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] (а.с. 16). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9455932 (а.с. 178). 13 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» з повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 17) та з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 18). Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути майнову шкоду з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на висновок № ЕД-1707-2-679.7 від 22 лютого 2017 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 133977 гривень 39 копійок, а вартість матеріального збитку - 96086 гривень 80 копійок (а.с. 20-23). Відповідно до полісу № АЕ/9455932 розмір ліміту відповідальності ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 100000 гривень, а розмір франшизи - нуль гривень. Вбачається, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик, оскільки розмір завданої шкоди (96086 гривень 80 копійок) не перевищує ліміт за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, стягненню з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на користь позивача підлягає 96086 гривень 80 копійок страхового відшкодування. Суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивача про необхідність відшкодування йому моральної шкоди з [PERSON] , як власнику пошкодженого майна відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено його майно, майнову шкоду відповідач у добровільному порядку не відшкодовано, що поглиблює страждання позивача. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків у результаті дорожньо-транспортної пригоди для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 3000 гривень. Позивач також просить суд стягнути на його користь 25000 гривень за завдану шкоду здоров`ю. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження цієї вимоги позивачем надана суду копія виписки з медичної карти від 10 лютого 2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] поставлений діагноз - забита рана тім`яної області справа (а.с. 19). Доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та діагнозом, зазначеним у виписці з медичної карти, позивачем суду не надано. За таких обставин, вимога про стягнення 25000 гривень за завдану шкоду здоров`ю задоволенню не підлягає. З первинної позовної заяви вбачається, що [PERSON] відповідачем у справі зазначив також Моторне (транспортне) страхове бюро України. Разом з тим, у заяві про зменшення позовних вимог [PERSON] вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України не пред`явлено. За таких обставин, у задоволенні позову в частині вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України слід відмовити. Відповідач [PERSON] просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази. 27 лютого 2018 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 27 лютого 2018 року № 2-27/02/87, якою визначено порядок здійснення розрахунків (а.с. 168). Крім того, у матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги від [PERSON] на [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акти про обсяг наданої правової допомоги за договором від 28 лютого 2018 року та від 14 листопада 2019 року, копія квитанції № 0.0.976316829.1 від 28 лютого 2018 року на суму 9000 гривень та копія квитанції № 0.0.1523297945.1 від 15 листопада 2019 року на суму 6000 гривень (а.с. 66, 67, 169, 170). Вбачається, що відповідачем не надано суду договору про надання правової допомоги від 27 лютого 2018 року № 2-27/02/87. За таких обставин, вимога відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, також стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial