Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 15 листопада 2001 року померла її рідна тітка [PERSON] Після смерті останньої відкрилася спадщина до складу якої входять земельні ділянки. Позивачка вчинила дії по приняттю спадщини, однак фактично спадщину у встановлений строк не прийняла в звязку з тим, що на час її відкриття [PERSON] не належала до кола спадкоємців за законом, отримавши статус спадкоємця лише з прийняттям чинного Цивільного кодексу України. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину або мають право на її обов'язкову частку відсутні. Тому [PERSON], вказуючи на наявність поважної причини неприйняття нею спадщини, просила про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Щербанівської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої представника відповідача, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 15 листопада 2001 року померла рідна тітка позивачки - [PERSON] Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна. Позивачка в шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини вступила у володіння та управління спадковим майном, проте на час її відкриття не належала до кола спадкоємців за законом, передбаченого положеннями Цивільного кодексу України 1963 року (ст.ст. 529, 530). Разом з тим згідно довідки КУ «Вознесенська центральна районна лікарня» від 24 листопада 2015 року [PERSON] має ряд тяжких захворювань, згідно даних амбулаторної картки з 02 квітня 2002 року по 20 червня 2002 року перебувала на лікуванні. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08 квітня 2016 року та відповіді Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 11 квітня 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої цього кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Тому до відносин між сторонами застосовуються положення чинного Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина приймається шляхом подачі спадкоємцем у встановленому порядку заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто поважними причинами є наявність труднощів для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини, які є обєктивними (обумовленими зовнішніми, незалежними від спадкоємця факторами), непереборними (не можуть бути усунуті спадкоємцем), істотними (мають суттєвий вплив на дії (бездіяльність) спадкоємця). З прийняттям чинного Цивільного кодекс України було розширено коло спадкоємців за законом. Зокрема, згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] дійсно набула статус спадкоємця лише з 01 січня 2004 року з введенням в дію чинного Цивільного кодексу України, тобто до цієї дати її дії по прийняттю спадщини не мали правового значення та не створювали для неї жодних прав. Водночас на час відкриття спадщини остання мала ряд тяжких захворювань, тривалий час лікувалася. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину, претендують на неї або мають право на обов'язкову частку спадщини судом не виявлено. Тому суд приходить до переконання, що зазначені позивачкою обставини слід віднести до поважних причин, які унеможливлювали прийняття нею спадщини, а також вважає необхідним визначити позивачці додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці.

Outcome: approved