Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] та інші 26 осіб (далі по тексту рішення - позивачі) звернулися в суд з позовом до [PERSON] (далі по тексту рішення - відповідач) про визнання протиправною її бездіяльності як керівника Кременчуцького відділення ПАТ «Укрінбанк» (далі по тексту рішення - Банк) щодо невчинення необхідних дій для належного оформлення вкладних рахунків, про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном та про визнання вкладниками Кременчуцького відділення банку. У подальшому позивачі свої вимоги уточнили, заявивши вимоги до співвідповідача - Приватного акціонерного товариства «Укрінбанк» (т.1, а.с. 225-239), як правонаступника ПАТ «Укрінбанку». Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 21 грудня 2015 року [PERSON], залучений до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, уклав з кожним із позивачів договір дарування валютних цінностей - грошових коштів в сумі 180 000, 00 грн., які розміщувались на його вкладних (депозитних) рахунках у Кременчуцькому відділенні Банку. Всі договори дарування нотаріально посвідчені. 23 грудня 2015 року позивачі та [PERSON] повідомили відповідачів про укладання договорів дарування та подали заяви, договори, копії паспортів та ідентифікаційних кодів для укладення з кожним позивачем нових договорів банківського рахунку шляхом заміни третьої особи [PERSON] на позивачів. Проте, через протиправну бездіяльність відповідачів вчасне та належне переофоромлення депозитних договорів не відбулося. Представник позивачів, посилаючись на статтю 55 Конституції України, статті 321, 391, 1067, 1073 Цивільного кодексу України? вважала, що відповідачі обмежили позивачів у здійненні права власності, а саме, у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, отриманими у подарунок. Представник зауважила, також, що з 23 грудня 2015 року [PERSON] не має жодного права ні на подаровані грошові кошти, ні на проценти за користування ними. [PERSON] та представники Банку позовні вимоги заперечували, суду пояснили, що всі укладені між банком та [PERSON] заяви-договори про розміщення строкового банківського вкладу містять умови щодо заборони їх дострокового розірвання. Це означає, що [PERSON] не міг до закінчення строку дії названих заяв-договорів укласти з позивачами договори про дарування грошових коштів. Оскільки договори не розривалися достроково, грошові кошти [PERSON] банком не поверталися і, відповідно, не відбулося фактичної передачі грошових коштів обдарованим особам. Окрім того, представники ПАТ «Українська іноваційна компанія» - правонаступника Банку - наголошували на тому, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб складений Реєстр акцептованих вимог кредиторів, відповідно до якого вимоги [PERSON] визнано та акцептовані вимоги четвертої черги Реєстру кредиторів за № 3050/0/7-16 від 27 квітня 2016 року відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 755 від 19 травня 2016 року, що підтверджується меморіальними ордерами. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та інших позивачів підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб далі по тексту рішення - Фонд/ - в судове засідання не з'явився, письмових пояснень суду не надав; про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 21 грудня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] та іншими 26 позивачами-фізичними особами договори дарування валютних цінностей, відповідно до яких кожному з позивачів подарував по 180 000,00 грн., які знаходяться на його вкладних (депозитних) рахунках у ПАТ «Укрінбанк». Відповідно до пункту 1 зазначених договорів дарування грошові кошти повинні бути перераховані дарувальником на вкладний рахунок обдарованого. Відповідно до пункту 4 договорів дарування право власності у обдарованого згідно частини 4 статті 722 Цивільного кодексу України виникає з моменту фактичної передачі грошей, що даруються. За своїм змістом договори дарування є ідентичними, тому суд посилається на умови одного з укладених договорів дарування, відповідно до якого обдарованою особою є [PERSON] (т. 1, а.с. 129). За цим договором подаровані гроші розміщуються на банківському вкладі [PERSON] № 10-1404060 з терміном розміщення з 10.12.2015 року по 29 січня 2016 року. Відповідно до заяви-договору на розміщення банківського вкладу (т.1, а.с. 130) можливості дострокового повернення вкладу договір не передбачає. Всі інші заяви-договори про розміщення банківського вкладу також були строковими (т.1, а.с. 132-184). 23 грудня 2015 року позивачі та [PERSON] звернулися до керівника Кременчуцького відділення Банку [PERSON] з договорами дарування та заявами про відкриття на ім'я позивачів вкладних рахунків. Проте [PERSON] не розірвала достроково депозитні договори з [PERSON] та не уклала з позивачами, вкладні рахунки на їх ім»я не відкрила. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року, ухваленого на підставі Постанови Правління НБУ № 934 від 24 грудня 2015 року у ПАТ «Укрінбанк», було запроваджено тимчасову адміністрацію на строк три місяці з 25 грудня 2015 року. 22 березня 2016 року Правлінням НБУ прийнято Постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанку» та розпочато процедуру ліквідації. У відповідності до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про свої вимоги до банку. Третя особа [PERSON] такі вимоги до Фонду заявив. Його вимоги визнані, що підтверджується відомостями з Реєстру акцептованих вимог кредиторів та меморіальними ордерами (т.2, а.с. 154- 192). Це означає, що [PERSON] заявив про себе як про власника коштів за договорами банківського вкладу. Відповідно до статті 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до статі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Також дії банку щодо відкриття, обслуговування та закриття рахунків регламентовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою НБУ від 12 листопада 2003 року № 492. Відповідно до п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ 12.11.2003р. № 492, вкладний1 (депозитний) рахунок, це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частина 2 статті 527 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Встановивши, що заяви-договори про розміщення банківського вкладу № 10-1404060, № 10-1404063, № 10-1404039, № 10-1404046, № 10-1404730, № 10-1404057, № 10-1404072, № 10-1404059, № 10-1404054, № 10-1404041, № 10-1404040, № 10-1404069, № 10-1404075, № 10-1404077, № 10-1404068, № 10-14-4045, № 10-1404058, № 10-1404733, № 10-1394958, № 10-1404044, № 10-1406390, № 10-1404066, № 10-1404051, № 10-1404074, № 10-1404037, № 10-1404050, № 10-1404056, укладені між клієнтом [PERSON] та ПАТ «Укрібанком», були строковими та не передбачали дострокового розірвання договору, суд прийшов до висновку, що керівник Кременчуцького відділення ПАТ «Укрінбанку» [PERSON] правомірно не відкрила вкладні рахунки позивачам, оскільки фактично грошові кошти ними не вносились, а перерахування коштів зі строкових депозитних рахунків [PERSON] було неможливим, бо порушувало умови укладених між ним та Банком заяв-договорів на розміщення банківського вкладу. Позивачі не набули права власності на подаровані кошти, фактична передача яких не відбулася. З цих підстав суд також не вбачає підстав для задоволення позову до іншого відповідача.

Outcome: dismissed