Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 24 липня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зроблено відповідний актовий запис за №1283 (копія Свідоцтва про смерть серія [NUMBER]). Після смерті матері відкрилася спадщина на нерухоме майно у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку відповідно до свідоцтва про право на спадщину отримав 23.07.2013 отримав позивач. В той же час, до складу спадкового майна, що перейшло до позивача в порядку спадкування, не було включено грошовий вклад, що належав померлій матері, проте у зв'язку з проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, де з червня 2014 року на підставі розпорядження Міністерства юстиції України нотаріуси вищезазначених областей були відключені від державних реєстрів та відповідно приватним нотаріусом Олійниченко Ж.В. припинена приватна нотаріальна діяльність, а оригінал спадкової справи та архів вказаного нотаріуса зберігається за адресою здійснення діяльності на тимчасово окупованій території у м. Луганську, що є перешкодою для позивача в оформленні спадкових прав, а тому змушений звернутися до суду про визнання права власності на грошовий вклад в іноземній валюті - 500,00 доларів США, відсотки за користування грошовим вкладом, що знаходиться у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» на вкладному рахунку [NUMBER], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити(а.с. 24). Представник відповідача в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував просив відмовити, на підставі наявних в матеріалах справи заперечень. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспорюваного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судовим розглядом встановлено, що 18 липня 2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про вклад «Класичний» № 2635717344 (з пролонгацією). Згідно з п.1.1 Договору [PERSON] передає, а Банк зобов'язується приймати на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 500,00 дол, США з видачою Вкладнику на підтвердження внесення Вкладу квитанції (або Виписки з Рахунку). Банк зобов'язується повертати вкладникові вклад та сплачувати проценти на нього на умовах та в порядку встановлених цим Договором. [INFO] померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 24 липня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зроблено відповідний актовий запис за №1283 (копія Свідоцтва про смерть серія [NUMBER]). Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р.). Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач вказує, що спадкова справа була заведена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Олійниченко Ж.В. та згідно витягу №45227909 від 27.09.2016 року, зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) зберігається за адресою [ADDRESS]. Проте у зв'язку з проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, де з червня 2014 року на підставі розпорядження Міністерства юстиції України нотаріуси вищезазначених областей були відключені від державних реєстрів та відповідно приватним нотаріусом Олійниченко Ж.В. припинена приватна нотаріальна діяльність, а оригінал спадкової справи та архів вказаного нотаріуса зберігається за адресою здійснення діяльності на тимчасово окупованій території у м. Луганську, що є перешкодою для позивача в оформленні спадкових прав, а тому змушений звернутися до суду про визнання права власності на грошовий вклад в іноземній, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Разом з тим, дане твердження суд вважає за необхідне спростувати та роз'яснити позивачу, що з метою захисту прав громадян, які не мають можливості оформити спадщину у зв'язку з проведенням АТО в окремих районах Луганської та Донецької областей Міністерством юстиції Листом № 13.1-32/537 від 17.07.2014 року роз'яснено право громадян звертатися із заявою про прийняття спадщини до будь-якого нотаріуса за місцем звернення спадкоємця. Так, надана позивачем Копії Витягу зі Спадкового реєстру № 45227909 від 27.09.2016 року не містить даних про звернення позивача з заявою про відкриття спадщини на грошові кошти, що знаходяться на вкладному рахунку [NUMBER], який відкрито в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я [PERSON] Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, слід прийти до висновку, що позивач передчасно звернувся з вимогами про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 392, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України та,

Outcome: dismissed