Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У квітні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади в особі Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить: встановити факт прийняття спадщини померлою 17 квітня 2016 року [PERSON], після померлої 02 квітня 2015 року матері [PERSON]; визнати за позивачем право власності на спадкове майно, після смерті [PERSON], померлої 17 квітня 2016 року, яке складається із 1/4 частини двокімнатної квартири № 37, розташованої за адресою: пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 у м. Дніпрі, загальною площею 60,3 кв.м., житловою 34,6 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира № 37, що розташована за адресою пр. [PERSON] (раніше - Калініна), буд. 22/26, у м. Дніпрі, належала в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1999 року, виданого АТ «Дніпропетровським трубним заводом». Після смерті [PERSON] 1/4 частину квартири успадкувала його дружина - [PERSON] та 1/4 частину його донька - [PERSON]. 02 квітня 2015 року [PERSON] померла. Після її смерті спадщину фактично прийняла її донька [PERSON] оскільки вона проживала з мамою на час відкриття спадщини, користувалась не лише належною їй частиною квартири, а і частиною спадкодавця, речами померлої, здійснювала поточний ремонт всієї квартири, сплачувала комунальні послуги та, в установлений ст. 1268 ЦК України строк, не подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. 17 квітня 2016 року, перебуваючи у Брюсселі, Королівство Бельгія, [PERSON] померла, що підтверджується актом про смерть від 25.06.2016 року. У звязку з тим, що [PERSON] за життя не мала дітей, чоловіка, живих батьків, діда, баби, братів або сестер, спадщину після її смерті, у відповідності до ст. 1263 ЦК України, прийняла її рідна тітка, позивач - [PERSON]. 12.04.2017 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом НВО 670382 на 3/4 частини квартири [ADDRESS] житловою площею 34,6 кв. м, загальною 60,3 кв.м., також отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на 1/4 частину вказаного майна, у зв'язку з тим, що [PERSON] на день смерті не була зареєстрована разом зі [PERSON], тобто факт прийняття спадщини спільною реєстрацією не підтверджується. Таким чином, наявність об'єктивних причин не дозволяє позивачу оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право власності за законом в нотаріальній конторі. При цьому посилалась на ст.ст. 328, 392, 1218, 1263, 1268 ЦК України. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити у встановленому порядку та отримати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підcтав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Допитана у судовому засіданні у якості свідка представник позивача [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її рідною матірю. [PERSON] є рідною сестрою її матері позивача [PERSON] У їх родині панують дружні відносини. Пояснила, що у сімї [PERSON] було дві квартири: одна квартира знаходиться на вул. Паторжинського у м. Дніпрі, а друга на пр. Калініна (пр. [PERSON]) у м. Дніпрі, тобто спірна квартира. У 2010 році помер [PERSON], у звязку з чим вона та позивач допомагали сімї [PERSON] з похованням. Інші родичі на майно [PERSON] не претендували. [PERSON] разом зі своєю матірю [PERSON] вдвох проживали у квартирі № 37 будинку № 22/26 на пр. Калініна (пр. [PERSON]) у м. Дніпрі. При цьому пояснила, що [PERSON] значилась зареєстрованою за адресою: [INFO], однак за вказаною адресою не проживала. [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (пр. [PERSON])[ADDRESS]. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. Позивач [PERSON] є її рідною сестрою, при цьому в сімї їх було пятеро дітей. [PERSON] також була її рідною сестрою. У [PERSON] була донька [PERSON]. Після одруження [PERSON] разом з донькою [PERSON] та чоловіком [PERSON] весь час проживали у [INFO]. У 2010 році [PERSON] помер, у звязку з чим [PERSON] та [PERSON] залишились проживати у вищезазначеній квартирі вдвох. Після смерті [PERSON] та [PERSON] за згодою всіх членів родини вони вирішили, що все майно успадкує позивач [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. Зазначила, що позивач [PERSON] є рідною сестрою її чоловіка [PERSON]. [PERSON] дуже любила свою доньку [PERSON]. В родині у них панують дружні відносини. Сімя [PERSON] проживала у спірній квартирі на пр. Калініна у м. Дніпрі. Після смерті [PERSON] у 2010 році [PERSON] та [PERSON] залишились проживати у вищезазначеній квартирі вдвох. Де були прописані [PERSON] та [PERSON] їй невідомо. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 грудня 1963 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Кіровським відділом запису актів громадянського стану було зареєстровано шлюб, що підтверджується записом акта про одруження № 4912. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на «Смоловікова» (а.с. 73). [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) народилася 28 квітня 1941 року,що підтверджується копією актового запису про народження № 541. Батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 74). Від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується записом акта про народження № 2076 від 10 червня 1970 року, виданим Відділом запису актів громадянського стану Жовтневої районної ради депутатів трудящих (а.с. 77). З 11 лютого 1999 року квартира [ADDRESS] (раніше пр. Калініна) у м. Дніпрі належала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 1999 року, яке було видано АТ «Дніпропетровський трубний завод», виданим згідно з розпорядженням (наказом) від 11.02.1999 року № 959 (а.с. 33). 28 лютого 2010 року помер [PERSON], у звязку з чим 13 березня 2012 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-517, згідно якого спадкоємцями ? частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], є [PERSON] ? частки, та [PERSON] ? частки, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2-1038 (а.с. 126). Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] [PERSON] на праві власності стала належати 1/4 частини квартири [ADDRESS] (пр. Калініна) у м. Дніпрі, а [PERSON] 3/4 частина вищевказаної квартири, що підтверджується інформацією, наданою Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.09.2016 року за вих. 12244 (а.с. 127), а також Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 84912610 від 12.04.2017 року (а.с. 136) та № 84912493 від 12.04.2017 року (а.с. 137-138). Показаннями свідків встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)[ADDRESS], а після смерті [PERSON] у вказаній квартирі разом проживали [PERSON], [PERSON] При цьому, судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 01 березня 2017 року, виданою [PERSON]В Житлово-будівельним кооперативом № 175 (а.с. 70). [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] (пр. [PERSON])[ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою комунальним підприємством «Житлове господарство Красногвардійського району Дніпропетровської міської ради» (а.с. 87). 02 квітня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 686491, виданим повторно Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 травня 2016 року, актовий запис № 2785 (а.с. 93). Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з: 1/4 частини квартири [ADDRESS] (пр. Калініна) у м. Дніпрі. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З положень ст. 3 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як вже було зазначено вище судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживали разом за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)[ADDRESS], хоча [PERSON] і була зареєстрована за іншою адресою [ADDRESS]. При цьому, [PERSON] користувалась не лише належною їй частиною квартири, а і частиною квартири [PERSON], сплачувала комунальні послуги та підтримувала спірну квартиру у належному стані. До нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] не зверталась. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2\~ ст. 1268 ЦК України\~про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. Відповідно до положень ст. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], яка на час смерті своєї матері [PERSON], постійно проживала разом з нею за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)[ADDRESS], та з заявою про відмову від спадщини не зверталась, на підставі ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку та набула право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її матері, у вигляді ? частини квартири [ADDRESS] (пр. Калініна) у м. Дніпрі, що були успадковані [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON]. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після померлої 02 квітня 2015 року матері - [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно [PERSON], померлої 17 квітня 2016 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується наступними доказами. Так, згідно зі свідоцтвом про народження серії ГД № 176567, виданим Ленінським районним відділом РАЦС 31 березня 1958 року, [PERSON] народилась 28 квітня 1941 року, батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 20 грудня 1963 року у звязку з укладенням шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище було змінено з «Міхєєва» на «Смоловікова», що підтверджується записом акта про одруження № 4912, виданим Кіровським відділом РАЦС (а.с. 73). Згідно зі свідоцтвом про народження серії ЯИ № 139570, виданим Ленінським відділом РАЦС 19 березня 1953 року, [PERSON] народилась 23 лютого 1953 року, батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). У звязку з укладенням 13 липня 1974 року шлюбу між нею та [PERSON], прізвище було змінено з «Міхєєва» на «Бельська», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ № 378433, виданим 13 липня 1974 року Відділом запису актів громадянського стану ради депутатів трудящих виконавчого комітету Жовтневого району (а.с. 150). Отже, з викладеного вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. Оскільки [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується записом акта про народження № 2076 від 10 червня 1970 року, виданим Відділом запису актів громадянського стану Жовтневої районної ради депутатів трудящих (а.с. 77), та при цьому [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON], суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] є рідною племінницею [PERSON]. 17 квітня 2016 року [PERSON] померла у м. Брюсселі Королівства Бельгія, що підтверджується актом про реєстрацію смерті від 25 червня 2016 року, що виданий відділом реєстрації актів громадянського стану м. Брюсселя Королівства Бельгія, у перекладі на українську мову (а.с. 10-13). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 25 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою № 1589 про прийняття спадщини за законом, що залишилася після померлої 17 квітня 2016 року [PERSON], яка є її племінницею, (спадкова справа № 552/2016) (а.с. 80). 12 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 591 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя після померлої 17 квітня 2016 року [PERSON], яка є її племінницею, та після смерті якої залишилась спадщина, в тому числі, у вигляді 3/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 (а.с. 117). 12 квітня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-200, на імя [PERSON] після померлої 17 квітня 2016 року [PERSON], на 3/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 (а.с. 140). Крім того, 12 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя після померлої 02 квітня 2015 року [PERSON], яка є її сестрою, та після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26 (а.с. 66). 12 квітня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26. Підставою для відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії стало те, що [PERSON] та [PERSON] на день смерті не були зареєстровані з [PERSON] та мали різне місце реєстрації, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцями спільною реєстрацією не підтверджується (а.с. 75). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Згідно ст. 392 ЦК України \~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Оскільки судом було встановлено, що позивач по справі - [PERSON] є рідною тіткою [PERSON], яка померла 17 квітня 2016 року, а отже є спадкоємцем третьої черги на спадкування за законом. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець третьої черги за законом від спадщини не відмовлялась та у встановлений законодавством строк звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої 17 квітня 2016 року [PERSON] Позивач успадкувала 3/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26, яка належала померлій [PERSON], а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину вказаної квартири нотаріусом позивачу було відмовлено. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину було те, що позивач [PERSON] та [PERSON] на день смерті не були зареєстровані зі [PERSON] та мали різне місце реєстрації, тобто факт прийняття спадщини спадкоємцями спільною реєстрацією не підтверджується. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] постійно проживали разом за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна (пр. Калініна)[ADDRESS], та те, що судом встановлений факт прийняття [PERSON] спадщину у встановленому законом порядку після смерті своєї матері [PERSON] у вигляді ? частини спірної квартири, суд зазначає, що вказана ? частка спірної квартири увійшла до усієї спадкової маси після смерті [PERSON] З урахуванням того, що позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті своєї рідної племінниці [PERSON] та у встановленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене майно через те, що не був підтверджений факт проживання за однією адресою [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини, суд приходить до переконання, що право позивача на спадкування вказаної частини спірної квартири підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 17 квітня 2016 року, у вигляді 1/4 частини квартири № 37, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Сергія Нігояна, буд. 22/26. На підставі ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1263, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved