Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , встановлення факту належності заповіту від 14.06.1994 року, у зв`язку з наявністю помилок у написанні прізвища, ім`я, по-батькові українською мовою заповідача та спадкоємця. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка 14.06.1994 року на випадок своєї смерті залишила заповіт, згідно якого житловий будинок за адресою [ADDRESS] , заповіла своїй доньці - позивачу по справі. У встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця позивач із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася, оскільки після смерті матері тривалий час перебувала у лікарні протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також позивач встановила, що заповіт містить помилки в написанні прізвища спадкоємця та прізвища заповідача, а саме: замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] » та замість « [PERSON] », зазначено « [PERSON] », які виникли у зв`язку з перекладами з російської на українську мови і не впливають на зміст заповіту та не викликають сумнів в його змісті. Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати поважною причину пропуску нею строку для прийняття спадщини та визначити додатковий строк тривалістю три місяці для надання заяви про прийняття спадщини, а також встановити факт, а саме, що заповіт, складений 14.06.1994 року, посвідчений Цекеевою І.О., державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1025 від імені заповідача «[PERSON]» належить «[PERSON]», та складено на користь спадкоємця « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Ухвалою суду від 20.11.2018 року прийнято до розгляду дану позовну заяву, визначено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі, витребувано з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи, після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , а також після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечує проти позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] , про що 11.05.2012 року складено відповідний актовий запис № 2762, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Факт родинних зв`язків [PERSON] з померлою, підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 28.11.1961 року, а також свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . На випадок своєї смерті, 14.06.1994 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Цекеевою І.О., яким належний їй житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги окрім позивача, є син померлої [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Відповідно до інформаційного листа П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] , спадкові справи не заводились, до нотаріальної контори спадкоємці не звертались. Крім того, відповідно до листа Запорізького обласного державного нотаріального архіву та Інформаційних довідок (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22.05.2019 року №56255072, № 56255133, інформація щодо наявності спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтв про право спадщину після померлої [PERSON] відсутні. Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.05.2019 року за № 56255175, наявний заповіт від імені [PERSON] , померлої [INFO] , посвідченого 14.06.1994 року за реєстровим № 2-1025 П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, який чинний, та містяться відомості про видачу дублікату цього заповіту 22.10.2018 року за р. № 2-153 Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як встановлено в судовому засіданні, про що зазначала позивач та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки тривалий час хворіла, перебувала у лікарні восени 2012 року, тобто в останній період шестимісячного строку для прийняття спадщини. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень Цивільного кодексу про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Крім того, відповідно до копії заповіту від 14.06.1994 року, наданого Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом, останній складений від «Онопріенко Зінаїди Андріівни», на користь спадкоємця « [PERSON] ». Однак вказаний заповіт містить помилки в написанні прізвища спадкоємця та прізвища заповідача, а саме: замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] » та замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Зазначені помилки є виключно орфографічними і не створюють сумнівів у волі та в особі заповідача. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Враховуючи обставини справи, що склалися, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved