Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 02.03.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes», державний № [NUMBER] , який належить їй на праві приватної власності та транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Дніпровського районного суду міста Києва вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] ПДР України і в результаті його було визнано винним у порушенні ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно матеріальних збитків. Згідно полісу № АМ/5096732 цивільно-правова відповідальність водія застрахована в ПрАТ «СК «УПСК». 04.03.2019 року було письмово повідомлено страхову компанію ПрАТ «СК «УПСК» про дорожньо-транспорту пригоду, а також надано на огляд пошкоджений транспортний засіб «Mercedes», державний № [NUMBER] . 07.03.2019 року позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода, що відображена в протоколі технічного огляду колісного транспортного засобу, який проведений 06.03.2019 року на замовлення ПрАТ «УПСК». Згідно ремонтної калькуляції № 1493_А від 07.03.2019 року складеної на замовлення ПрАТ «УПСК» для визначення розміру страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ «Mercedes», державний № [NUMBER] становить 74213 (сімдесят чотири тисячі двісті тринадцять) грн. 29 коп. Листом за вих. № 1629/18 від 26 квітня 2019 року ПрАТ «УПСК» відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що [PERSON] у розумінні пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5096732 від 30.08.2018 року, оскільки на момент ДТП неправомірно (порушуючи приписи чинних правових норм) експлуатував транспортний засіб, щодо якого Митним кодексом України встановлені обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування. Вказану відмову вважає безпідставною і незаконною. За наведеного, просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в сумі 74213,29 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8584,31 грн., 3 % річних у розмірі 750,26 грн., а загалом 83547,86 грн., а також судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. та витрати на оплату судового збору покласти на відповідача. Ухвалою суду від 10.02.2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника ПрАТ «УПСК» Юхименка С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 695/17 від 28.02.2020 р., в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що 30.08.2018 р. між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5096732, згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] . 02.03.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mercedes», державний № [NUMBER] , що належить позивачу. ПрАТ «УПСК», отримавши повідомлення про ДТП від [PERSON] , розпочало розслідування заявленої події, за результатами якого слідує, що відповідно до інформації Волинської митниці ДФС 27.09.2017 року транспортний засіб «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , перетнув митний кордон під керуванням гр. Республіки Білорусь [PERSON] , транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» строком до 1 року. На думку відповідача, водій [PERSON] у розумінні п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою відповідальність якої застрахована за полісом № АМ/5096732, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] на митній території України та, відповідно, зазначений транспортний засіб не може вважатися у розумінні п.1.7 ст.1 цього Закону забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої не застрахована. ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що позивача було повідомлено. Тому ПрАТ «УПСК» позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому у задоволенні позову просить відмовити. 05 березня 2020 року представник позивача надала відповідь на відзив. В судовому засіданні 16.06.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Додатково надала свої пояснення по суті позовних вимог. Відповідач на призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи та усні пояснення представника позивача приходить до наступного. 02.03.2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes», державний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року в справі № 755/4273/19, визнано винним у вчиненні вказаної ДТП [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судом встановлено, що 30.08.2018 року між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5096732, згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] . Відповідно до договору страховик забезпечує відшкодування шкоди потерпілому під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] . За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи 0 грн. 04.03.2019 року [PERSON] письмово повідомлено страхову компанію ПрАТ «УПСК» про дорожньо-транспорту пригоду. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Mercedes», державний № [NUMBER] отримав пошкодження, які зафіксовані в протоколі технічного огляду колісного транспортного засобу, який проведений 06.03.2019. Згідно ремонтної калькуляції № 1493_А від 07.03.2019 року складеної на замовлення ПрАТ «УПСК» для визначення розміру страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ «Mercedes», державний № [NUMBER] становить 74213 (сімдесят чотири тисячі двісті тринадцять) грн. 29 коп. 07.03.2019 року позивачем [PERSON] подано заяву до ПАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування з приводу пошкодження автомобіля «Mercedes», державний № [NUMBER] . Як слідує із змісту відповіді на запит Волинської митниці ДФС від 28.03.2019 року щодо перетину митного кордону України транспортним засобом «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , згідно з якою вказаний транспортний засіб 27.09.2017 року перетнув митний кордон України в зоні діяльності Волинської митниці ДФС та був ввезений громадянином Республіки Білорусь [PERSON] . Транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» строком до одного року. Як слідує із змісту листа ПрАТ «УПСК» за вих. № 1629/18 від 26 квітня 2019 року страховик повідомив позивача про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, посилаючись на те, що [PERSON] у розумінні пункту 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5096732 від 30.08.2018 року, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] , щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від № 4.2-10/37553 від 13 листопада 2019 року, за результатами розгляду скарги адвоката Поліщук Л.І. в інтересах [PERSON] щодо порушення страховиком законодавства про страхову діяльність та умов договору страхування, МТСБУ не погодилося із рішенням ПрАТ «УПСК», щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відповідні норми законодавства та підтвердило обов`язки страхової компанії за полісом страхування № АМ/5096732. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частинами 1 та 3 статті 397 Цивільного кодексу України регламентовано, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно п. 1.5. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Згідно п. 1.6.ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п. 1.8. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; Згідно п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно п 37.1.статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причинита обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст.979 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Згідно ч.1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Між тим, відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували факт незаконного заволодіння транспортним засобом водієм [PERSON] чи відсутності у даного водія реєстраційних документів на автомобіль «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] та посвідчення водія, а лист Волинської митниці ДФС України від 28.03.2019 року щодо перетину митного кордону України в зоні діяльності даної митниці суд вважає неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм [PERSON] , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб [PERSON] . Суд зазначає, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 квітня 2019 року по справі № 910/14693/17. Отже, судом не встановлено факту заволодіння застрахованим автомобілем «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] неправомірним способом водієм [PERSON] , а відтак суд вважає необґрунтованими доводи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як на підставу для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування. Крім того, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свою відмову сторона відповідача посилається на те, що вказана подія не є страховою, оскільки під страховим випадком в силу вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Разом з тим, Відповідач посилається на п. 1.4. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з якого слідує, що особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до п. 1.1. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Таким чином, хоча і страховий поліс був укладений не на ім`я [PERSON] , однак відповідно до норм статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій [PERSON] , який на час ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, вважається особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Зі змісту вказаних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що відповідальність щодо правильності укладення договору страхування покладається на страховика, оскільки саме останній зобов`язаний роз`яснити страхувальнику умови та правила страхування, отримати від страхувальника інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику тощо. Разом з тим, страховик укладаючи договір має впевнитись в наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності страхувальника, вчинити інші дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Таким чином, відповідач, укладаючи договір страхування № АМ/5096732 щодо забезпечення транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER] з [PERSON] , який є відмінним від тієї особи, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, ознайомившись із свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу, де власником зазначена інша особа, а не страхувальник, без витребування від останнього інших документів на підтвердження повноважень, визнав його як належного володільця та користувача даного транспортного засобу, із усіма необхідними обсягами повноважень щодо вказаного транспортного засобу, прийнявши також відповідний страховий платіж. Як вбачається із п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик приймаючи рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування зобов`язаний мотивувати своє рішення із посиланням на конкретні норми Закону, зокрема, на підстави встановлені ст. 32 (випадки, коли шкода не відшкодовується) та/або ст. 37 (підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, законом встановлено обов`язок страховику прийняти вмотивоване рішення із посиланням на конкретні норми закону, в протилежному випадку така відмова є незаконною та підлягає скасуванню. Відповідно, приймаючи рішення про відмову у здійснені страхового відшкодування Відповідач зазначає, що відсутні підстави визнавати подію страховим випадком та відповідно відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, при цьому не мотивує належним чином свою відмову, оскільки в ній відсутні посилання на зазначені вище спеціальні статті, а відтак, така відмова не може вважатись вмотивованою та законною, оскільки прийнята із порушенням норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За наведеного вище, враховуючи, що передбачений полісом № АМ/5096732 від 30.08.2018 року ліміт відповідальності за шкоду становить 100 000 грн., франшиза 0 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 74213 (сімдесят чотири тисячі двісті тринадцять) гривень 29 копійок підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Оскільки, заява про страхове відшкодування була подана відповідачу 07.03.2019 року, то граничний термін виплати страхового відшкодування на користь позивача закінчився 08.06.2019 року. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 625 ЦКУ, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ст. 625 ЦКУ. Тому вимоги позивача про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України на загальну суму належного позивачу відшкодування у розмірі 74213, 29 грн., за період з 09.06.2019р. по 09.10.2019р., що становить: 8584 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 31 копійка, 3% річних на загальну суму належного Позивачу відшкодування у розмірі 74213, 29 грн., за період з 09.06.2019р. по 09.10.2019р., що становить: 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 26 копійок підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується договором про надання правової допомоги № 01Б-1/50 від 29.05.2019р.; додатковою угодою № 1 від 29.05.2019р., розрахунком № 1 від 01.10.2019р., рахунком № 10.10 від 02.10.2019р., актом виконаних робіт № 11.09 від 04.10.2019р. та квитанцією № ПН 577675 від 10.10.2019р. З урахуванням вищевикладеного, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 835 грн. 48 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved