Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків в сумі 233416,93 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Gold» № 2094578 від 29.12.2014 року, відповідно до умов якого позивач розмістив вклад в сумі 10000,00 доларів США. Проте, станом на час звернення до суду із позовом відповідач у встановлений договором строк кошти позивачу не повернув та не сплатив суму нарахованих відсотків за вкладом в сумі 91,27 доларів США. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 233416,93 грн., що еквівалентно 10091,27 доларам США. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, в позовній заяві просили суд розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте в поданих раніше запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову. В поданих запереченнях пояснив, що заперечує проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що з 06.02.2015 року в банківській установі було введено тимчасову адміністрацію, а датою повернення вкладу за договором є 29.03.2015 року. Окрім того, 21.05.2015 року позивач вже отримав переказ коштів для виплат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування у сумі 181640,47 грн., що є еквівалентом 10091,27 доларів США. А 04.06.2015 року було прийнято рішення НБУ про ліквідацію Банку, в зв'язку із чим вимоги позивача є кредиторськими, задоволення яких можливо виключно в порядку, строки та у черговості, встановленій Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уважно вивчивши та дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2014 року між ПАТ «КБ «НАДРА» (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - Вкладник) було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Gold» № 2094578 (далі по тексту - Договір). Відповідно до п. 1.1. за цим Договором Вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього Договору передати, а Банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 10000,00 доларів США (надалі - Вклад) та зобов'язується повернути вкладникові Вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку, визначеному цим Договором. 29.12.2014 року позивач вніс суму вкладу в розмірі 10000,00 доларів США, що підтверджується копією квитанції від 29.12.2014 року № 4104 (а.с. 8). Пунктами 2.2. та 2.3. Договору встановлено, що строк розміщення вкладу складає 3 місяці, а датою повернення - 29.03.2015 року. 03.03.2015 року та 05.03.2015 року позивач звернулась до Банку із заявами про розірвання договору, закриття рахунку та повернення суми вкладу (а.с. 11, 12). Згідно із звітом по депозиту станом на 08.06.2015 року, вхідний залишок по рахунку позивача становить 0,00 доларів США, а 21.05.2015 року було здійснено переказ суми депозиту та нарахованих відсотків на поточний рахунок. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року № 26 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 06.02.2015 року. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року № 85 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» до 05.06.2015 року. 04 червня 2015 року Правління Національного банку України, розглянувши відповідну пропозицію Фонду, прийняло постанову № 356 про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «НАДРА». Таким чином, станом на момент звернення позивача із позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація, а на момент вирішення спору - відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації. Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Так, 21.05.2015 року позивач отримав переказ коштів для виплат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування у сумі 10091,27 доларів США, що підтверджується поточним звітом за операціями по рахунку кредитної картки з 29.12.2014 року по 08.06.2015 року. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення суми вкладу та процентів в сумі 10091,27 доларів США. Щодо позовних вимог в частині розірвання Договору, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне. Відповідно до п. 4.9. Договору у випадку, якщо Вкладник в період дії Договору звернувся до Банку із заявою про відмову від продовження строку розміщення Вкладу на новий термін, Банк, в останній день закінчення строку розміщення Вклад, повертає на Рахунок Вкладника Вклад і нараховані відповідно до умов цього Договору проценти. Враховуючи викладене, оскільки строк дії вкладу закінчився, а позивачем було надіслано відповідачу заяву про розірвання договору та суму вкладу разом з процентами було повернуто, суд приходить до висновку про те, що Договір припинив свою дію, а отже його розірвання є неможливим. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем відповідна заява суду не надавалась, в зв'язку із чим ухвала суду про допуск особи, яка має право на надання правової допомоги, не виносилась, а також матеріали справи не містять даних про участь адвоката Султанова Т.З. у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed