Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що починаючи з грудня 2013 року вони з відповідачкою [PERSON] проживають окремо, спільного господарства не ведуть та фактично шлюбні відносини припинили через постійні суперечки щодо спільного побуту та виховання дитини, розбіжностей в інтересах характері та взаємної неповаги, що стало причиною для розпаду сім'ї. В свою чергу, відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем [PERSON] з березня 2014 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, в зв'язку з чим змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 25.11.2014 року цивільну справу № 553/4486/14-ц, провадження №2/553/15556/2014 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справу № 553/4506/14-ц, провадження № 2/553/1572/2014 за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - об'єднано в одне провадження. У судовому засіданні позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі на наполягав на їх задоволенні, зустрічній позовні вимоги визнав частково в частині розірвання шлюбу укладеного з [PERSON], в іншій частині щодо стягнення з нього судових витрат не визнав, посилаючись на їх безпідставність. Відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнала в повному обсязі, вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення та зустрічниій позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 08 вересня 2012 року року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис - №156 (а.с.5), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 9). Шлюб укладено між сторонами вперше. Як пояснила в судовому засіданні позивач- відповідач [PERSON], з березня 2014 року вони з відповідачкою - позивачкою не підтримують шлюбних стосунків, з цього часу разом не проживають, припинили шлюбно-сімейні відносини, їхнє спільне сімейне життя не склалося через непорозуміння з різних побутових причин, спірного майна не мають, відновлення сім»ї позивач - відповідач вважає не можливим, а тому останній просив розірвати шлюб. Поряд з цим, відповідачка - позивачка [PERSON] вказала, що дійсно з березня 2014 року вони з [PERSON] припинили шлюбно-сімейні стосунки, оскільки вони з ним - відповідачем не можуть разом проживати разом, як сім'я, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, оскільки все це призводить до постійних суперечок. Оскільки, їх спільна дитина є ще малолітня і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо, щодо відносин у родині між чоловіком і жінкою, які є основою в будь-якій сім'ї, тому з даних обставин вважала за доцільне шлюб з позивачем - відповідачем розірвати. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку неповнолітню дитину сина - [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з матір'ю, майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін по справі, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з огляду на дану норму закону, позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про відшкодування судових витрат шляхом відшкодування відповідачці - позивачці суми сплаченого судового збору є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved