Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], 28.03.2008 року та синів [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину. В обґрунтування позову зазначила, що їх діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що з моменту припинення подружніх відносин з вересня 2016 року відповідач жодним чином не допомагав їй утримувати їх спільних дітей. Відповідач визнав позовні вимоги частково, погодився сплачувати аліменти на кожного з дітей по 500 грн., мотивуючи тим, що ніде не працює. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].Рішенням суду від 09.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання дітей визначено з матірю. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли, позивачка з трьома дітьми проживають окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 11.10.2016 року. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 31 року, однак офіційно не працює і при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; не приймає жодної участі у вихованні своїх дітей та не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обовязок по утриманню неповнолітніх дітей не може бути покладений виключно на одну матір. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (1355 грн. для дітей віком до 6 років та 1689 грн. для дітей від 6 до 18 років); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2016 року вона становила 4\~997 грн.); враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі по 700 грн. щомісячно, що відповідатиме як їх інтересам, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити трьом дітям шкільного та дошкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно, що дорівнює приблизно 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання спільних неповнолітніх дітей сторін на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial