Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON] (далі [PERSON]Г.) про стягнення заборгованості за кредитним договором, який у відповідності до вимог ст. 11-1 ЦПК України було розподілено для розгляду судді Ходаківському М.П. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 06 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (далі ПАТ «Актабанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № В04-0025/Т/83552 про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку, за тарифним пакетом «Кредитка Актабанк», відповідно до умов якого останній було відкрито відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України до карткового рахунку у сумі 14\~000,00 грн. зі сплатою 0,01% річних за користування строковим кредитним лімітом в пільговий період, в після пільговий період 48 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредитному ліміту до 05 квітня 2012 року на умовах, визначених договором. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконував умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 05 квітня 2017 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 31\~652,36 грн. У звязку із зазначеним позивач просив стягнути на користь банку з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також витрати зі сплати судового збору. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якякійому вона просить здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою її місця реєстрації, причини неявки не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлялася про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за йоїїго відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 06 квітня 2011 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] було укладено договір № В04-0025/Т/83552 про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку, за тарифним пакетом «Кредитка Актабанк», відповідно до умов якого останній було відкрито відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України до карткового рахунку у сумі 14 000,00 грн. зі сплатою 0,01% річних за користування строковим кредитним лімітом в пільговий період, в після пільговий період 48 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредитному ліміту до 05 квітня 2012 року на умовах, визначених договором (а.с. 9-11, 12). Попри взяті на себе зобовязання позичальником не виконуються умови договору № В04-0025/Т/83552 про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку, за тарифним пакетом «Кредитка Актабанк» від 06 квітня 2011 року стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим за розрахунком позивача станом на 07 квітня 2017 року заборгованість відповідача за цим договором становить: - 11\~317,90 грн. заборгованість за простроченим кредитом; - 660,21 грн. заборгованість за строковими відсотками; - 19\~568,71 грн. прострочена заборгованість за відсотками - 105,54 пеня (а.с. 6-8). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Суд також вважає за можливе зазначити, що Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, яка є обовязковою для усіх судів України, указано, зокрема, наступне. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Проте відповідач у судове засідання не зявився, про застосування строків позовної давності у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України не заявив. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити даний позов у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ПАТ «Актабанк» заборгованість за договором № В04-0025/Т/83552 про відкриття та обслуговування кредитного ліміту (овердрафту) по картковому рахунку, за тарифним пакетом «Кредитка Актабанк» від 06 квітня 2011 року у сумі 31\~652,36 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved