Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначили про те, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 30.10.2007 року [PERSON] складено заповіт на ім'я позивача, відповідно до змісту якого квартиру [ADDRESS], останній заповів позивачу [PERSON] Позивач у встановленому законом порядку звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, реалізувати своє спадкове право позбавлена можливості, оскільки право власності на вказану вище квартиру не було зареєстровано [PERSON] у встановленому законом порядку. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Від представника відповідача Київської міської ради надійшли до суду письмові пояснення по суті позовних вимог, а також заява про розгляд даної справи у його відсутність. Дванадцята київська державна нотаріальна контора та Головне управління юстиції у м. Києві надали до суду заяви про розгляд справи у відсутність їх представників. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що 09 серпня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за номером 645, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданого 09 серпня 2002 року (а.с. 11). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 02 квітня 2012 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 5). 30 жовтня 2007 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., відповідно до якого квартира [ADDRESS], останній заповів позивачу [PERSON] (а.с. 40). Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З матеріалів спадкової справи № 753/13, наданої Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено у зв'язку із тим, що документи на квартиру ( свідоцтво про право власності на житло, чи інші документи), які б свідчили про належність спадкового майна на праві власності померлому - не пред'явлені (а.с. 20). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 09 жовтня 1991 року видано реєстраційне посвідчення про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки виданої ЖБК «Автобус -1 № 79 від 20 серпня 1991 року»(а.с. 13). Відповідно до даних довідки, виданої 10 березня 2014 року Житлово-будівельним кооперативом «»Автобус -1», [PERSON] сплачена сума пайового внеску за квартиру [ADDRESS], у розмірі 3 490 карбованці 10 копійки у повному обсязі. Вказана вище квартира складається з однієї кімнати, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 18, 7 кв.м. (а.с. 14-17). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР Романовим В. 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР Сідерко Р. 15 січня 1966 року, у 1991 року видано Реєстраційне посвідчення, в якому зазначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праі особистої власності на підставі довідки, виданої житлово-будівкльним кооперативом «Автобус-1» Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були повністю внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Статтею 15 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, а редакції, що діяв на момент виникнення спірних відносин, визначено, що член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 та ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 гідно з правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід зважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Зазначене право виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1233, ч. 1 ст. 1235 та ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким особа призначає своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб (незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин), а також інших учасників цивільних відносин, щодо усієї спадщини або її частини. Заповіт [PERSON] складений відповідно до ст. 1233,1234 Цивільного кодексу України укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Заповіт [PERSON] складний ним власноручно, підписаний спадкодавцем 13 жовтня 2007 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України. Положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведені вище обставини, а також приймаючи до уваги те, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на зазначену вище квартири після смерті чоловіка [PERSON], внаслідок чого позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом, суд надходить до висновку про те, що позов [PERSON] про визнання за нею права власності квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], підлягає задоволенню.

Outcome: approved