Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У квітні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначив, що 01.02.2014 року в м. Дніпропетровську на вул. Чернишевського, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Chevrolet», державний номер [NUMBER] (водій [PERSON]А.) та «Audi», державний номер [NUMBER] (водій та власник [PERSON]А.) В результаті ДТП, завдані матеріальні збитки, оскільки були пошкоджені транспортні засоби. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2014 року, відповідача визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності. У потерпілої в ДТП, [PERSON], на момент ДТП був чинний поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у Відповідача, такий поліс був відсутній. Отже на момент вчинення ДТП (01.02.2014 року), цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, не була застрахована. Оскільки, винуватець ДТП - відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то після вищезазначеної події [PERSON] - власниця пошкодженого ТЗ, звернулася до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної їй внаслідок ДТП. Так як в даному випадку позивач зобовязаний був згідно чинного законодавства здійснити регламентну виплату (страхове відшкодування) потерпілому в ДТП, то позивачем вищевказана заява була прийнята та здійснені дії по встановленню всіх обставин події, визначенню розміру збитку і виплаті відшкодування. Для підтвердження розміру завданої шкоди потерпілому, позивач через свого представника, замовив проведення автотоварознавчого дослідження. Так, в результаті цього, підготовлено Звіт № 1802 згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Аudi», державний номер [NUMBER] становить 30 037,27 грн. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про ОЦВ», позивач має відшкодувати витрати, повязані з відновлювальним ремонтом саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Так, Позивач, на підставі Звіту та інших зібраних документів по цій справі, враховуючи вимоги чинного законодавства, здійснив регламентну виплату (страхового відшкодування) потерпілій, в розмірі 25 031,06 грн., що підтверджується Наказом № 3310 та платіжним дорученням № 1/1-22914. Окрім цього, позивачем було сплачено 830,00 грн. за послуги аварійних комісарів по даній справі, що підтверджується платіжним дорученням № 6016, рахунком № 8300 та Актом виконаних робіт № 8300. Отже, всього позивач поніс витрати на суму 25 031,06 грн. + 830,00 грн. = 25 861,06 грн. Враховуючи вищевикладене, до позивача перейшло право вимоги, яке потерпіла [PERSON] має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки, винним у вчиненні ДТП, що мала місце 01.02.2014 року, є відповідач, то позивач набув права вимоги відшкодування збитків до нього. Просив суд, стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 25 031,06 грн., витрати за послуги аварійних комісарів у розмірі 830,00 грн., а також судові витрати. 22 серпня 2016 року відповідач надав суду письмові заперечення в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що 01 лютого 2014 року о 16.00 год. на перехресті вул. Чернишевського з вул. О.Гончара сталося ДТП. Водій [PERSON] керувала автомобілем «Шевроле Авео», н.з. АЕ8015СК, рухаючись по вул. Чернишевського (по напрямку від Нагорного ринку вниз) на зелений знак світлофора, на перехресті з вул. О.Гончара отримала боковий удар в праву задню частину автомобіля від автомобіля «Ауди» н.з. АЕ3484НА, водій [PERSON], який рухався по вул. О.Гончара і бажав швидко перетнути вул. Чернишевського на червоне світло. Під час ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження і були спричинені матеріальні збитки, постраждалих людей не має. Під час ДТП автомобіль «Шевроле Авео» отримав удар в задню праву частину кузова, були вм'ятини і подряпини на металевому кузові. Внаслідок ДТП автомобіль «Ауді» вдарив лівою передньою частиною бамперу автомобіль [PERSON], бампер Ауді розбитий. Відразу ж після ДТП були викликані працівники ДАІ, які прибули на місце приблизно о 16.50. На момент вчинення ДТП у водія [PERSON] при собі були права, техпаспорт і діючий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. На момент скоєння ДТП у водія [PERSON] при собі були права, техпаспорт, а полісу не було. Працівник ДАІ подивившись документи учасників ДТП, оформили свої документи і оцінюючи ситуацію в усній розмові повідомили, що винуватицею ДТП є водій «Ауді» [PERSON], а постраждалою водій [PERSON], але оскільки у [PERSON] немає полісу страхування, то вона наврядче отримує грошову компенсацію. Також, працівник ДАІ повідомив, що вказана справа не дійде до суду. Ремонт (рихтовку та покраску) кузова свого автомобіля відповідач зробила самостійно з лютого 2014 року у знайомого ремонтника (в гаражах), заплативши 5 000,00 грн. В липні 2016 року вона дізналася, що у Красногвардійському суді знаходиться вказана справа. Для захисту своїх порушених прав, вона була вимушена звернутися до [PERSON], який представляє її інтереси у суді. В результаті чого нею були понесені судові витрати: оформлення довіреності на [PERSON] - 250,00грн., та витрати на надання їй правової допомоги у розмірі 1\~250,00 грн., а всього на загальну суму 1\~500,00 грн., які відповідач просив стягнути з позивача. 15 вересня 2016 року відповідач надав суду доповнення до заперечень на позовну заяву в яких зазначив, що автомобіль «Шевроле Авео» н.з. АЕ 8015СК знаходиться в її власності з літа 2008 року. Перший рік, поки автомобіль знаходився в кредиті, банк зобовязував оформляти страховку «Каско». Після чого, вона самостійно страхувала свій автомобіль щорічно. За всі шість років, на теперішній час в неї залишилося 3 поліси: поліс №АА/7148489 від 17.09.2011 року, діяв з 18.09.2011 року по 17.09.2012 року, поліс АІ/ 4163700 від 15.01.2014 року, діяв з 16.01.2014 року по 15.02.2015 року, саме цей поліс діяв на час вчинення ДТП 01 лютого 2014 року, поліс №АЕ/7882747 від 25.02.2016 року, діє з 26.02.2016 року по 25.02.2017 року. Існування вказаних полісів свідчить, що вона законослухняний водій, який своєчасно страхує свій автомобіль (в т.ч. на момент ДТП 01.02.2014 року у неї дув діючий поліс) і цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу на момент ДТП 01.02.2014 року була нею застрахована. Ухвалою суду від 08 серпня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с. 84). У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, та просив відмовити у його задоволені у повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року, яка набрала законної сили 28.03.2014 року, 01 лютого 2014 року близько 14-00 години у м. Дніпропетровську водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Чернишевського виїхала на перехрестя з вул. [PERSON] на червоний (заборонений) сигнал світлофора та скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка рухалася по вул. О.Гончара на зелений (дозволяючий) сигнал світлофора. Під час ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, заподіяна матеріальна шкода, постраждалих людей не має (а.с.54). Вказаною постановою водій [PERSON] визнана винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 400,00 грн. (а.с.54). Відповідно до положень\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у\~\~цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь\~\~ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова\~\~суду\~\~у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин твердження представника відповідача про те, що ДТП сталося з вини [PERSON], суд до уваги не бере та ставиться до них критично, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами про винуватість [PERSON] у скоєнні ДТП. Транспортний засіб Ауді, державний номерний знак [NUMBER], якому протиправними діями [PERSON] були спричинені механічні пошкодження, належить на праві приватної власності громадянці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО132532 виданого ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.39). Цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу Ауді, державний номерний знак [NUMBER], на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова Група «ТАС», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1905873, з терміном дії з 16.07.2013 року до 15.07.2014 року (а.с.5 зворотній бік). Відповідно до п.п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. 05 лютого 2014 року представник водія [PERSON] за довіреністю [PERSON], діючи відповідно до ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав до МТСБУ повідомлення про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 01 лютого 2014 року за участю водія [PERSON] (а. с.37-38). В цей же день, 05 лютого 2014 року представник водія [PERSON] за довіреністю [PERSON], на підставі ст. 35 та п.п. а ст. 41.1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся з заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди та виплату страхового відшкодування (а. с. 37). Згідно висновку № 1802 експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 05 березня 2014 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Аudi А6, державний реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN)WAUZZZ4G4CN174148, пошкодженого внаслідок ДТП становить 30 037,27грн. (а. с. 40-43). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП застрахована не була, 26 червня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату на користь [PERSON] у розмірі 25 031,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1/1-22914 від 26 червня 2014 року (а.с. 20 зворотній бік). У поданій позовній заяві позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП, застрахована не була, що і стало підставою для здійснення регламентної виплати МТСБУ на користь [PERSON] Спростовуючи вказані доводи позивача відповідач зазначив, що на момент скоєння ДТП його відповідальність була застрахована, що підтверджується відповідним полісом № АІ/4163700 (а.с. 75). Оцінюючи наданий відповідачем поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4163700 від 15.01.2014 року, виданого ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER] була застрахована, термін дії полісу: з 16.01.2014 року до 15.01.2015 року (а.с.75). Як зазначив представник позивача вказаний поліс був отриманий [PERSON] у м. Дніпропетровську у приватної особи, яка надає послуги з оформлення угод про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, десь в районі вул. Запорізьке шосе. Представник відповідача [PERSON] був особисто присутній при оформлені полісу, що і підтвердив у судовому засіданні. Крім того, одразу після ДТП [PERSON] виконуючи свій обовязок щодо повідомлення страховика про подію ДТП, 03 лютого 2014 року надіслала на адресу свого страховика Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» заяву та повідомила, що 01 лютого 2014 року відбулося ДТП за її участю, долучивши до заяви копію полісу № АІ/4163700 від 15.01.2014 року, що підтверджується заявою від 03.02.2014 року та описом вкладення до поштового відправлення (а.с. 157-159). Однак, у відповідь на запит суду ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» своїм листом від 23.12.2016 року повідомило, що у період з 01.01.2013 року по 01.03.2014 року між ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON], [INFO], договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не укладалося, в тому числі і щодо транспортного засобу [PERSON], д.н.з. [NUMBER] (а.с. 148). Згідно відповіді ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» від 23.12.2016 року судом встановлено, що поліс № АІ/4163700 був укладений 18.10.2014 року, за умовами якого ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» застрахувало цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу з держаним номерним знаком АР 3019 ВХ, що підтверджується витягом з централізованої бази даних полісів МТСБУ (а.с. 149). Аналогічну інформацію було надано і представником позивача. Судом встановлено, що згідно розгорнутого витягу з бази даних з централізованої бази даних полісів МТСБУ поліс серії АІ № 4163700 був виданий 07 жовтня 2014 року, строк дії полісу: з 18.10.2014 року по 17.10.2015 року, населений пункт місця реєстрації - Вільнянськ, Страхувальник - [PERSON], адреса: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, 8/35, транспортний засіб легковий автомобіль від 2001 до 3000 куб.см, державний номерний знак АР 3019 ВХ (а.с. 187-188). Таким чином суд приходить до переконливого висновку, що наданий відповідачем поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4163700 від 15.01.2014 року укладений з порушенням передбаченого законодавством порядку, оскільки відомості щодо нього відсутні у централізованій базі даних полісів МТСБУ, а отже не може бути взятий судом до уваги, оскільки не відповідає вимогам щодо допустимості та належності доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Крім того, факт відсутності у відповідача на час скоєння ДТП діючого полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних підтверджується відомостями про дорожньо-транспортну пригоду № 9344291 від 13.02.2014 року сформованих АІПС ДТП, згідно яких судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована (а.с. 186). Підсумовуючи все вищенаведене суд вважає встановленим той факт, що на момент скоєння ДТП 01 лютого 2014 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] у встановленому законом порядку застрахована не була, оскільки наданий відповідачем поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4163700 від 15.01.2014 року, не був чинний на момент скоєння ДТП, (строк його дії з 18.10.2014 року по 17.10.2015 року), а відповідальність згідно вказаного полісу була застрахована на іншу особу та щодо іншого транспортного засобу. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов\~до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до\~ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1\~ст.1191 ЦК України\~особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого позивачем страхового відшкодування, в даному випадку регламентної виплати, у розмірі\~\~25\~031,06 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за послуги аварійного комісара, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. З наведеного вбачається, що відшкодування страховику, або МТСБУ, витрат повязаних з оплатою послуг аварійного комісара Законом не передбачено. Згідно акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ № 22914 від 17.02.2014 року по справі МТСБУ № 22914, за проведене дослідження КТЗ вартість послуг аварійного комісара становить 830,00 грн. (зв.бік. а.с.57). Зазначена сума у розмірі 830,00 грн. була сплачена позивачем ТОВ «ЕАК «Довіра» за послуги аварійних комісарів, що підтверджується платіжним дорученням № 6016 від 23 квітня 2014 року (а.с.58). Проте, суд вважає, що стягнення витрат за послуги аварійного комісара з страхувальника або особи, відповідальної за спричинену шкоду, у порядку регресу не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт за дорученням МТСБУ 22914 від 17.02.2014 року згідно з умовами договору № 1013-ЮО/11 від 01.04.2013 року, укладеного між МТСБУ та ТОВ «ЕАК «Довіра», про що зазначено у акті виконаних робіт від 17.02.2014 року. Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з'ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України «Про страхування», визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг, а діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з'ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 1, 3\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в обґрунтування понесених ним витрат на оплату послуг аварійного комісара, не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, а саме, копії аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 25\~031,06 грн. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~378,00 грн. На підставі ст.ст. 22, 33, 38, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: partial