Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 27 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №35. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши в обґрунтування вимог, що 27.04.2013 року між подружжям було укладено шлюбу, від якого у них 23.06.2013 року народився син [PERSON]. З серпня 2015 року разом з чоловіком не проживає, спільного господарство подружжя не веде, оскільки відповідач почав зловживати спиртними напоями та ображати дружину. Участі у вихованні сина не приймає, та останній раз бачився з ним ще у січні 2016 року. На теперішній час сімю зберегти не можливо, оскільки вони зовсім різні люді і між ними повністю втрачені взаємоповага та любов один до одного. Строк на примирення не потрібен. Спору про розподіл майна і про місце проживання дитини між ними не має. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. Відповідач в судовому засідання позов визнав та пояснив суду, що дійсно на даний момент зберегти шлюб не можливо, оскільки вони разом з дружиною не можуть жити разом. проти того, що дитина буде проживати з матірю не заперечував. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 27 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №35. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №185016 /а.с.6/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №347493 /а.с.11/. Згідно довідки №02-20/631 від 03.03.2016 року, виданої виконкомом Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, [PERSON], разом із сином [PERSON], та своїми батьками проживає [INFO]. /а.с.8/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще у серпні 2015, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved