Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У жовтні 2016 р. позивач звернувся до Апеляційного суду м. Києва із зазначеним позовом, а також із клопотанням про визначення підсудності на підставі ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правий режим на тимчасового окупованій території», просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №11430/06/К4 від 04.04.2012 у розмірі 2627 грн 46 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що між сторонами було укладено кредитний договір згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 12000 грн. 00 коп. строком на 24 місяців з 04.04.2012 по 04.04.2014 шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП відповідача, однак у строки відповідачем забов'язання за цим договором не було виконано, кредит не повернено, а нараховані за користування кредитними коштами проценти не сплачені, внаслідок чого виникла заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подавши через канцелярію суду клопотання про слухання справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 66). Відповідач у судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином електронними повідомленнями на сайті суду та кур'єрським відправленням № 1090543 (а.с. 54, 62а-64, 68). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04.04.2012 між сторонами було укладено кредитний договір №11430/06/К4 для споживчих цілей у розмірі 12000 грн 00 коп. строком на 24 місяці з 04.04.2012 по 04.04.2014 під 24% річних (а.с. 8-12). Згідно п.п.5.2.5 та 5.2.6 кредитного договору позичальника зобов'язано отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати підприємства, яке було роботодавцем на момент укладання договору, тільки на поточний (картковий) рахунок, відкритий в кредитодавця, на протязі всього строку (терміну) дії договору, а у випадку припинення трудових відносин з підприємством, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього договору. Протягом 3 (трьох) днів письмово про цю обставину позивача. Згідно довідки по рахунку [NUMBER] відповідач перестала отримувати заробітну плату на поточний (картковий) рахунок з грудня 2012 р., а отже вона припинила трудові відносини з підприємством і не повідомила про це позивача. Таким чином з вказане порушення вона повинна сплатити 1200 грн 00 коп. (а.с. 19-38). Станом на 07.10.2016 сума заборгованості у відповідача за кредитний договором складає 2627 грн 46 коп., з яких: сума простроченої заборгованості по тілу кредиту 454 грн 11 коп.; сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам 345 грн 29 коп.; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 178 грн 23 коп.; сума пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків 106 грн 61 коп.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту 344 грн 22 коп. та сума штрафу згідно п.6.4 кредитного договору 1200 грн 00 коп. (а.с. 15-18). Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту повністю не виконала, а тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved