Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з відповідачем по справі [PERSON] був укладений договір позики відповідно до умов якого останньому було передано гроші в іноземній валюті в сумі 1500000 доларів США. Відповідач зобов`язувався повернути суму позики в строк до 01 вересня 2015 року, про що було складено боргове зобов`язання від 10 квітня 2015 року. Проте, у встановлений строк відповідач не повернув позивачу суму позики, всупереч взятому на себе зобов`язанню. Протягом року, відповідач, посилаючись на непередбачені обставини просив відстрочити повернення боргу, кожного разу зазначаючи новий строк. В подальшому відповідач став уникати зустрічі, у зв`язку з цим, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість згідно боргового зобов`язання від 10.04.2015 року у розмірі 1500000 доларів США, що по курсу Національного банку України на день звернення до суду з позовом становить 40639051,50 грн. Позивач та його представник адвокат Соляника Д.П. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Пояснив, що повірив відповідачу та дав йому гроші, які йому були необхідні для бізнесу на заводі Ілліча, оскільки він був дуже серйозною людиною, мав чудові характеристики, працював у зовнішніх зв`язках в комітеті, казав, що у нього є бізнес закордоном та 80 мільйонів особистих грошей. Зазначив, що останній раз бачив відповідача в березні 2017 року, телефон вимкнутий, квартири міняє в м. Маріуполі. Коли бачились останній раз в метро обіцяв все погасити, але просив зачекати два тижні та більше не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання повісток поштовою кореспонденцією за адресою, зазначеною в позовній заяві. Відзив на позовну заяву із зазначеннями та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача та його представника, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.04.2015 року [PERSON] склав письмове боргове зобов`язання про те, що він отримав у [PERSON] гроші в сумі 1500000 доларів США, з остаточною датою повернення позики до 01 вересня 2015 року. Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу відповідачем не надано. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана відповідачем позивачу містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З урахуванням того, що між сторонами виникли боргові зобов`язання, [PERSON] зобов`язання за договором позики не виконані, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість в сумі 150000 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 40639051,50 грн. заборгованості за договором позики. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 8810,00 коп.

Outcome: approved