Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

У квітні 2014 року позивач предявив через суд зазначений позов до відповідача на предмет захисту свого права власності на ? частину квартири [ADDRESS] з підстав того, що він несе тягар обовязків з утримання майна та оплати комунальних послуг також і за проживання відповідача, яка є колишнім співвласником ? частини квартири та після продажу квартири з прилюдних торгів 29 вересня 2014 року в квартирі не проживає, речей її там немає, проживає вона взагалі в іншій державі, тому позивач просила суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю квартирою №46 по вул. Фрунзе, 29 в м. Дніпропетровську, визнати [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, зобовзати ВГІРФО Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти останніх з реєстрації в цій квартирі, а також стягнути на свою користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 03 грудня 2014 року замінено третю особу відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на належну третю особу - Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, пояснивши, що він є співвласником ? частини квартири [ADDRESS], а власником іншої ? частини квартири була [PERSON], яка з 2005 року не проживає у квартирі, поїхала до [PERSON] Республіки, проте внаслідок невиконання боргових зобовязань перед ним на ? частину квартири звернуто стягнення та ця частина нерухомого майна реалізована з прилюдних торгів, власником якої став позивач, у звязку з чим відповідач вже не має ніяких прав на квартиру, в тому числі на реєстрацію у ній, тому просив позов задовольнити. Відповідач заперечень проти позову не надала та, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду відповідно до ст.74-77 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, свого представника до суду не направила, про розгляд справи в його відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого за відсутності заперечень з боку позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради проти задоволення позову заперечувала тим, що відомості про наявність у відповідача для дитини іншого місця проживання відсутні і вказана ? частина квартири є єдиним житлом, тому визнання дитини такою, що втратила право користування і зняття її з реєстрації буде порушувати права дитини на визначене місце проживання. Третя особа ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, свого представника не направив, причин неявки суду не повідомив, що у відповідності зі ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи та представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи позовної заяви в межах заявлених вимог, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як вбачається з інформаційної довідки КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» ДОР від 17 жовтня 2008 року від 06 липня 2005 року ? частка квартири [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 червня 2005 року (а.с.63, 61-62). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року, що набрало законної сили10 грудня 2012 року, позов [PERSON] задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за заподіяні збитки в сумі 73550,00 грн. та судовий збір в сумі 735,50 грн. (а.с.57). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року змінено спосіб виконання заочного рішення від 27 листопада 2012 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та звернуто стягнення на ? частину квартири [ADDRESS]. На підставі акту про проведені електронні торги, затвердженого Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 28 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 28 жовтня 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про належність на праві власності майна, що складається з ? частки квартири [ADDRESS] (а.с.11) та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на майно (а.с.18). Вказані обставини також підтверджуються протоколом проведення електронних торгів №4203 від 29 вересня 2014 року (а.с.6-9) та квитанцією від 10 жовтня 2014 року про оплату 124837,79 грн. (а.с.10). Решта ? частки квартири [ADDRESS] належить третій особі [PERSON] на підставі договору дарування від 31 травня 2005 року (а.с.29, 30). Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділ ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 28 листопада 2014 року відповідач зареєстрована в [INFO] з 12 липня 2005 року (а.с.25), а відтак, за правилами ст. 160 СК України, Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів неповнолітня дитина відповідача [PERSON] , [INFO] має місце проживання за місцем реєстрації матері, що узгоджується з даними довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР від 08 грудня 2014 року №6106 (а.с.82). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі щонайменше з жовтня 2005 року по грудень 2014 року, про що свідчать акти обстеження квартири, складені комісією КВЖРЕП Кіровського району, від 27 жовтня 2005 року, 21 квітня 2006 року, 23 вересня 2008 року, 22 червня 2009 року, 19 листопада 2009 року, 20 січня 2010 року, 03 березня 2010 року, 19 жовтня 2010 року, 13 березня 2012 року, 18 грудня 2014 року (а.с.64-79), що узгоджується з даними Посольства України в [PERSON] Республіці від 17 листопада 2010 року про те, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [PERSON] Республіка, Жилінський край, м. Кисуцьке Нове Место, м/р Снєжніца, б. 62 та отримала дозвіл компетентних органів Словаччини на постійне проживання в цій країні у звязку з «воззєднанням родини» - чоловіком та дочкою - громадянами [PERSON] Республіки.(а.с.13-14). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, і передбачають використання власником житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Одночасно судом встановлено, підстави для користування спірною квартирою згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР на умовах договору у відповідача відсутні, оскільки такий з позивачем не укладався, а відповідач та її неповнолітня дочка, прав користування як члени сімї власника житла за ст. 405 ЦК України не набували, оскільки після відчуження належної відповідачу ? частки квартири 29 вересня 2014 року статусу членів сімї позивача не набували, у звязку з чим підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою відсутні. Разом з тим, Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], залишаючись після 29 вересня 2014 року безпідставно зареєстрованими у належній на праві власності позивачу квартирі, створюють йому перешкоди у здійсненні прав власника, в тому числі, в майновому утриманні житла, за користування яким позивач несе витрати і за відповідача, тому права позивача за ст. 16 ЦК України підлягають захисту в судовому порядку з ухваленням рішення про усунення позивачу перешкод у користуванні власністю зі зняттям відповідача з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Доводи представника органу опіки та піклування про те, що зі зняттям з реєстрації за місцем проживання матері відповідача у справі, будуть порушуватись житлові права дитини, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.2 ст. 173 СК України встановлює роздільність майна батьків та дітей, та, відповідно, на ? частини квартири звернуто стягнення у звязку з невиконанням боргових зобовязань та рішення суду про стягнення боргу [PERSON] за рахунок належного їй особисто майна, а не майна дитини. В порядку розподілу судових витрат згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved