Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільній частковій власності. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 06 березня 2020 року є власником 3/4 частини квартири [ADDRESS] , а відповідач - є власником 1/4 частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Н.Г. Ринкова вартість вказаної однокімнатної квартири, загальною площею 36,5 кв.м, житловою площею 19 кв.м, згідно висновку експерта складає 215 496 гривень та поділ її в натурі є неможливим. Позивач стверджує, що у вказаній квартирі вже більше десяти років ніхто не проживає, з ініціативи батька відповідача шляхом демонтажу припинено газопостачання та відповідач не несе витрат з утримання майна, а такі несе позивач і має необхідність на даний час проживати у цій квартирі та в повній мірі використовувати своє право власності, здійснити дії для підключення квартири до газопостачання, однак відповідач у цьому не зацікавлений. Вказуючи на те, що частка відповідача у праві власності є незначною, поділ квартири в натурі неможливий, як і спільне користування такою, а також на те, що [PERSON] проживає з батьками в с. Горбаків, а тому припинення права власності не завдасть шкоди його інтересам, позивач просить в порядку ст. 365 ЦК України припинити право власності [PERSON] на належну йому 1/4 частку квартири [ADDRESS] , визнавши на цю частку право власності за нею, стягнувши з неї на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості його частки у квартирі грошові кошти у розмірі 53 874 гривні, які остання зобов`язалася внести на депозитний рахунок суду. У поданому відзиві на позовну заяву представник [PERSON] зазначив, що позов не визнає з огляду на його безпідставність. В обґрунтування такої своєї позиції останній зазначив, що [PERSON] , який подарував [PERSON] 3/4 частини квартири [ADDRESS] , незаконно став власником вказаної частини у спірній квартирі після смерті своєї дружини [PERSON] , рідної тітки відповідача [PERSON] , яка померла у 2013 році. Також у відзиві [PERSON] зазначено, що ще у 2014 році його син [PERSON] оспорював право власності на зазначену квартиру дарувальника [PERSON] , а тому сім`я відповідача залишає за собою право оскаржити в судовому порядку договір дарування частки у квартирі від 06 березня 2020 року та право стягнути з [PERSON] частину коштів, які були витрачені на лікування та поховання померлої [PERSON] та які останній зобов`язувався віддати при продажі спірної квартири, надавши про це відповідну розписку. На переконання [PERSON] , спірна квартира була приватною власністю померлої [PERSON] , оскільки [PERSON] з нею з березня 2002 року по день смерті не проживав та квартири не утримував, допомогу померлій надавала сім`я [PERSON] , лікувала її та у подальшому поховала, про що [PERSON] зазначено у поданих до суду 02 березня 2021 року запереченнях. Також останній піддає сумніву необхідність проживання позивача у спірній квартирі, так як така проживає у власному будинку. Водночас [PERSON] зауважує на тому, що припинення права власності завдасть шкоди інтересам [PERSON] , оскільки такий свого житла немає. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 02 березня 2021 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання позивача про виклик свідків та надання дозволу на внесення коштів на депозитний рахунок, задоволено клопотання представника [PERSON] про приєднання до матеріалів справи доказів, підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили такий задовольнити, з підстав, зазначених у позові. При цьому, представник позивача зауважила, що відшкодування коштів на поховання [PERSON] не є предметом даного спору, крім того ні відповідач, ні його батько не мають права на оскарження договору дарування. Зазначила остання також і про те, що відповідач після переходу у його власність частки у спірній квартирі будь-яких дій, щоб використовувати таку за призначенням не здійснював, його речі у квартирі відсутні, ремонт квартири він не здійснював, будь-яких витрат по утриманню квартири не несе, а тому, на переконання представника, не зацікавлений у використанні цієї квартири для проживання. Натомість позивач, як зазначила її представник, відремонтувала двері, врізала замок, зробила косметичний ремонт, замінила сантехніку, оплатила підключення квартири до загальної місцевої каналізації, так як бажає проживати у квартирі та використовувати її за призначенням. Зауважила представник позивача і на тому, що позивачем повністю забезпечено право відповідача на отримання компенсації ринкової вартості його частки в квартирі, так як нею внесено відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи. Представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, вказавши на зазначені у відзиві обставини. Заслухавши учасників процесу, свідка, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 06 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №151, на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири [ADDRESS] , а [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г. на праві спільної часткової власності належить 1/4 частки вказаної квартири. Вказані обставини стверджуються даними договору дарування від 06 березня 2020 року (арк. спр. 6), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 березня 2020 року щодо об`єкта нерухомого майна №597358456212 (арк. спр. 7) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №597358456212 від 27 жовтня 2020 року (арк. спр. 8-10). Згідно висновку експерта №106/20 від 03 серпня 2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи по заяві [PERSON] , провести поділ у натурі квартири [ADDRESS] , між двома співвласниками у співвідношенні: 3/4 та 1/4 частки не надається можливим. При цьому ринкова вартість квартири може становити 215 496 гривень, а 1/4 частки - 53 874 гривні (арк. спр. 12-40). Позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області 53 874 гривні вартості 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що стверджується даними квитанції 0.0.2067866662.1 від 26 березня 2021 року (арк. спр. 95). З довідки Горбаківської сільської ради Гощанського району Рівненської області №2830 від 26 жовтня 2020 року судом установлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , 1/4 частка якої належить останньому, не зареєстрований і не проживає (арк. спр. 11). Як убачається з даних повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації реєстрації місця проживання УДМС в Рівненській області від 05 листопада 2020 року за вих. №04/17794, [PERSON] з 18 вересня 2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (арк. спр. 46). Про те, що у спірній квартирі відповідач не проживає у судовому засіданні ствердила і свідок [PERSON] , яка також зазначила, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , ніколи не проживав, утриманням квартири займається [PERSON] , зокрема оплачувала кошти на підведення каналізації, зробила косметичний ремонт у квартирі. Позивач, вказуючи на незначну частку відповідача у праві спільної часткової власності та неможливість виділу такої у натурі, а також на те, що припинення права власності відповідача на частку в квартирі не завдасть шкоди його інтересам, звернулась до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі ст. 365 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що визначено ч. 1 ст. 358 ЦК України. У ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких, розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею (абз. 4-5 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»). Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить переконання про доведеність сукупності, визначених ст. 365 ЦК України, умов припинення права особи на частку у спільному майні та наявність, передбачених законом, підстав для припинення права власності відповідача на частку у праві власності на квартиру. При цьому суд враховує аргументи позивача, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані стороною відповідача та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд вважає встановленою ту обставину, що 1/4 частка відповідача у спільному нерухомому майні, що є предметом спору, в порівнянні з часткою позивача - 3/4, є незначною. Крім цього, як було встановлено згідно висновку експерта №106/20 від 03 серпня 2020 року, про що зазначено вище, спірна квартира є неподільною, виділення частки відповідача в натурі є неможливим. Водночас, встановлені судом обставини вказують на те, що спільне користування спірною квартирою є неможливим. А тому, беручи до уваги, що згоди між сторонами про спільне користування спірним нерухомим майном не досягнуто, крім цього, [PERSON] у спірній квартирі не зареєстрований та не проживає, витрати по утриманню майна не несе, суд прийшов висновку, що припинення права власності на його частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, у зв`язку з чим відхиляє покликання [PERSON] з даного приводу. Такого висновку суд прийшов також з урахуванням особливостей об`єкта, який є спільним майном, - однокімнатної квартири, житлова площа якої становить 19 кв.м, при нормі жилої площі на одну особу в розмірі 13,65 кв.м. Щодо стосується решти аргументів [PERSON] з приводу відсутності підстав для задоволення позову, то такі, на переконання суду, очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними, а тому не підлягають мотивованій оцінці суду при вирішенні даного спору. З огляду на зазначене, суд зауважує, що подані [PERSON] на підтвердження своїх заперечень такі докази, як кредитні договори від 23 вересня 2004 року, 28 грудня 2006 року, опис газового обладнання, акт зняття лічильника газу для проведення повірки від 06 лютого 2014 року, договір про надання послуг з газопостачання від 15 березня 2006 року (арк. спр. 87-91), довідка Горбаківської сільської ради, розписка від 28 грудня 2013 року, поштове повідомлення та письмові пояснення свідків (арк. спр. 93-97) є неналежними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, а тому судом відхиляються. Іншою необхідною умовою постановлення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні згідно приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Так, згідно наданого позивачем висновку експерта №106/20 від 03 серпня 2020 року, ринкова вартість за цінами на час проведення експертизи 1/4 частки спірної квартири становить 53 874 гривні. Грошову суму такої вартості внесено позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області згідно квитанції №0.0.2067866662.1 від 26 березня 2021 року. Враховуючи вище наведене у сукупності, зокрема те, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, те, що припинення права власності останнього на частку у квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, а також те, що відповідний розмір компенсації за таку частку внесений позивачем на депозитний рахунок суду і такий розмір компенсації не спростований відповідачем, суд прийшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки в сумі 53 874 гривні та визнання права власності позивача на цю частку квартири, а тому позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved