Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] від імені, якої діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», який змінив своє найменування на Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, посилаючись на те, що 11.04.2008року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого за договором купівлі - продажу від 25.02.2012року є ПАТ «Дельта -Банк», а за договором купівлі-продажу від 15.06.2012року ПАТ «Альф-Банк» було укладено споживчий кредитний договір №2102/0408/88-012, за умовами якого позичальнику надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 55 000,00 доларів США, зі сплатою 11,90% на рік за весь термін фактичного користування кредитним коштами на строк до 11.04.2018року. В забезпечення умов виконання кредитного договору 11.04.2008року між [PERSON] і ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вважає. що кредитний та іпотечний договори не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому підлягають визнанню недійсними з огляду на наступне. [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі, а відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011року №15-рп/2011 та приписів ст.ст. 1,22-23 Закону України «Про захист прав споживачів» на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною другою статті 11 цього Закону, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, зокрема, про сукупну вартість кредиту. Зазначений обов`язок кредитодавця, передбачений також ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», п.4 ст. 7 Закону України «Про національний банк». З метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчого кредиту та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту та запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації, Правлінням Національного Банку України затверджено постанову №168 від 10.05.2007року, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.06.2007року №541/13808(далі Правила). В порушення п.2.1,2.2 Правил, перед укладенням кредитного договору відповідач не надав позивачу в письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, тип процентної ставки(фіксована, плаваюча тощо), переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту(у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), вартість погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, можливості та умови дострокового повернення кредиту з обов`язковим зазначенням бази їх розрахунку(зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Зазначений факт підтверджується відсутністю в кредитному договорі, його письмового підтвердження про ознайомлення із зазначеною вище інформацією, що є порушенням п. 2.4 Правил з боку відповідача. Згідно до пункту 3.8. Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язання за кредитним договором несе споживач, а також надати інформацію щодо використання банком для визначення валютного курсу, строків і комісії, пов`язаних з конвертацією платежу у валюті зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ними. Відповідач при укладенні кредитного договору та надані позивачу кредиту в іноземній валюті в порушення вимог чинного законодавства не попередив, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе позичальник, не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Внаслідок підвищення курсу долара США та нестабільності ситуації в країні у нього виникла непередбачена заборгованість по кредитному договору. В порушення приписів передбачених в п. 3.1-3.4 Правил, відповідач склав кредитний договір та додаток до нього (графік погашення кредиту), зміст яких не містить інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій(тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково - касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору(страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі - продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо); розмір платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту( у тому на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів) з кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил 168; сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразу у валюті платежу за кредитним договором. у вигляді реальної процентної ставки( у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту; вид і предмет кожної супутньої послуги , яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги(нормативно - правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашення. Доказом того, що всі банки України повинні дотримуватись чинного законодавства України і вони були доведені до останніх є лист Національного Банку України від 18.11.2015року №18 -01015/89111, який доданий до позовної заяви. Зазначені умислі порушення з боку відповідача призвели до порушення прав позивача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору (ст. 15, 21 Закону України «Про захист прав споживачів») Згідно до ч.5 ст. 11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення згідно з якими передбачаються зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. При цьому, п. 4 ч.1 ст.21 Закону встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються у будь - якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно до висновку експертного економічного дослідження №23 від 05.10.2016року платіж в сумі 458 доларів США, зазначених в графіку погашення кредиту(додаток №1 до кредитного договору ) для погашення щомісячної основної заборгованості (тіло кредиту) та процентів за користування кредитом. відповідно до умов кредитного договору не вистачає. Значення суми ануїтету, якого вистачить для погашення, відсотків, комісії та суми виданого кредиту знаходиться в інтервалі між 785,91 та 792,22 доларів США. Реальна процента ставка кредиту за договором №2102/0408/88-012 від 11.04..2008 року становить 12,77 % при рівномірному погашенні тіла кредиту; 12,76 при ануїтетному погашенні кредиту. Абсолютне подорожчання кредиту: 33 683,78 доларів США при рівномірному погашенні кредиту; 40 284,10 доларів США при ануїтетному погашенні. Дані про реальну процентну ставку і абсолютне значення подорожчання кредиту в укладеному кредитному договорі і додатках до нього відсутні. З аналізу кредитного договору та висновку експертного економічного дослідження №23 від 05.10.2016 року вбачається, що відповідач при укладені кредитного договору замовчував та перекрутив реальну ціну фінансової послуги, в тому числі шляхом зазначення в додатку №1 до кредитного договору щомісячного ануїтетного платежу в рахунок погашення заборгованості у розмірі 458 доларів США. ніж фактичної суми ануїтетного щомісячного платежу, якої вистачить для погашення відсотків, комісії та суми виданого кредиту і яка знаходиться в інтервалі між 785,91 та 792,22 доларів США. Зазначене свідчить, що формування волі позивача щодо укладення спірного правочину відбувалося під впливом інформації, що не відповідає дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги. Внаслідок зазначених порушень з боку відповідача та з огляду на невиконання обов`язку щодо надання необхідної, доступної, достовірної інформації про відповідну продукцію, ціну продукції визначену неналежним чином, між сторонами у кредитному договорі не досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, оскільки позичальник був введений в оману і позбавлений можливості реально оцінити сукупну вартість кредиту, можливі валютні ризики та доцільність укладення кредитного договору, а тому волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, під час укладення кредитного договору. Про порушення свої прав позивач дізнався 11.08.2016року після отримання консультації адвоката, а також після отримання та вивчення висновку експертного економічного дослідження №23 від 05.10.2016 року. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.28 постанови № 9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач не є фахівцем в галузі права та фінансів, не є фахівцем з споживчого кредитування, він є споживачем фінансових послуг і під час підписання договору та його часткового виконання не міг знати про порушення свого права та про невідповідність дій банку та підписаного кредитного договору вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, норми ст.ст. 15-16, 215-216, 230 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив: визнати недійсним кредитний договір № 2102/0408/88-012 від 11.04.2008року:, визнати недійсним з моменту вчинення іпотечний договір б/н від 11.04.2008року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстровано в реєстрі № 892 та накладено заборону на відчуження, яка зареєстрована в реєстрі № 893; зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договору нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №893 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою суду від 01листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. У письмових запереченнях проти позову представник АТ «Альфа-Банк» за дорученням позов не визнав, зазначивши, що при подачі позову позивачем не враховано вимоги ч.2 ст.652 ЦК України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно умов визначених у ч. 2 ст.652 ЦК України. При укладенні кредитного договору № 2102/0408/88-012 від 11.04.2008року між [PERSON] та ПАТ «Альфа -Банк» дотримано вимоги щодо порядку, умов, форми і змісту правочину, способу волевиявлення, порядку відмови від вчинення і порядку підписання, передбачені ст.ст. 203-206, 1054-1056? ЦК України, підстав недійсності правочину, передбачених ст. 215 ЦК України не має. Станом на 21.12.2016року заборгованість за кредитним договором становить 38 518,00 доларів США, із яких заборгованість за тілом кредиту - 16 488 доларів США, за відсотками 7619,00 доларів США. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11.03.2016року у справі № 668/16989/14ц стягнуто солідарно на користь ПАТ «Альфа -Банк» з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 340 485,29грн. Окрім того, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у ч.1 ст.261 ЦК України, тобто від дня коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Оскільки день коли [PERSON] міг довідатись про порушення його права співпадає з днем укладення спірної угоди, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засідання представник відповідача Шевцов О.С. заперечував проти задоволення позову.. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України.. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною(сторонами) вимог про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі(ч.1-3, ч.5-6 ст.203 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 229 ЦК України , якщо особа , яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей рачі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Часиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення(частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець(виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечесна підприємницька практика включає будь - яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.04.2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого за договором купівлі - продажу від 25.02.2012 року є ПАТ «Дельта -Банк», а за договором купівлі-продажу від 15.06.2012 року ПАТ «Альф-Банк», який змінив своє найменування на АТ «Альфа-Банк» було укладено споживчий кредитний договір №2102/0408/88-012, за умовами якого позичальнику надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 55 000,00 доларів США, зі сплатою 11,90 % на рік за весь термін фактичного користування кредитним коштами на строк до 11.04.2018 року. В забезпечення умов виконання кредитного договору 11.04.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно до п.3.3.1.-3.3.5 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку, передбачені п.1.3.1 договору відсотки безготівковим перерахунком або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок тарифного пакету у порядку передбаченому п. 3.3.3., шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 458,00 доларів США (додаток до договору №1). Якщо на протязі дії договору позичальник несвоєчасно та чи неповно вніс чергові мінімально необхідні платежі, передбачені цим договором банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитом; пені та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредиту. При внесені щомісячного платежу у розмірі, що перевищує суму нараховану згідно п.31,3.2 сума перевищення направляється на часткове погашення заборгованості за кредитом. З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була викладена в змісті самого договору, який розроблений відповідачем. Суду не надано доказів про надання позивачу інших видів документів, зокрема, у вигляду інформаційного листа банку чи пам`ятки позичальника, які б свідчили про те що відповідач вчинив дії щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладенням договору . Виходячи зі змісту кредитного договору та інших наявних в матеріалах справи письмових доказів, встановлено, що в змісті кредитного договору відсутні встановленні законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: всупереч вимогам п.3.3 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не зазначено сукупну вартість кредиту з урахування процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значені та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється із використанням наведеного в постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року; абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Всупереч наведеним правовим нормам банк при укладенні кредитного договору вказав у договорі значно завищене абсолютне значення подорожчання кредиту, чим вів в оману позивача. Зазначені обставини, підтвердженні також висновком судового експерта за № 34 від 07.03.2018 року. Згідно до висновку №34 від 07.03.2018року за кредитним договором №2102/0408/88-012 від 11.04.2008 року платежу в сумі 458 доларів США, зазначеного в графіку погашення кредиту (додаток №1) для погашення щомісячної основної заборгованості (тіла кредиту) та процентів за користування кредитом, відповідно до умов укладеного договору не вистачає. Графік погашення кредиту (додаток №1) не містить, передбачені Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, зокрема, розмір платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашення кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо) за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил №168, сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та грошовому виразі у валюті платежу за кредитом у вигляді: реальної процентної ставки (у процентах річних); абсолютного значення подорожчання кредиту. Реальна процентна ставка кредиту за договором №2102/0408/88-012 від 11.04.2008 року становить: 12,77% при рівномірному погашенні тіла кредиту; 12,76% при ануїтетному погашенні кредиту. Абсолютне подорожчання кредиту: 33 683,78 доларів США при рівномірному погашенні тіла кредиту; 40 294,10 доларів США при ануїтетному погашенні. Дані про реальну проценту ставку і абсолютне значення подорожчання кредиту в кредитному договорі № 2102/0408/88-012 від 11.04.2008року і додатках до нього відсутні(а.с.154-183). Дослідивши вказаний висновок експерта, суд вважає його належним та допустимим доказом у справі, оскільки він належно обґрунтований, надає вичерпні відповіді на поставленні питання, висновки узгоджуються з дослідницькою частиною та матеріалами справи. Відповідач не спростував вказаних висновків експертизи. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки зобов`язані на вимогу клієнта надати інформацію про ціну банківських послуг, а згідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Всупереч наведеним правовим нормам банк при укладенні кредитного договору вказав у договорі значно завищене абсолютне значення подорожчання кредиту, чим вів в оману позивача, оскільки реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком і за таких умов, виконання спірного правочину направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених витрат у боржника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11 липня 2013року№ 7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.. За таких обставин суд вважає, що наведені вище обставини справи та норми матеріального права свідчать про наявність ознак обману з боку відповідача, під впливом якого позивач підписав договір, що тягне за собою визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст.ст. 215,230 ЦК України. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливлював покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання(вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі зазначених вимог законодавства суд вважає, що іпотечний договір, яким був забезпечений оспорюваний кредитний договір також підлягає визнанню недійсним. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до ч.1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як, роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п.28 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В п. 12 постанови № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»(зі змінами від 25.05.1998року) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар(роботу, послугу) чи недобросовісної реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що про порушення своїх прав позивач дізнався 11.08.2018 року після отримання консультації адвоката та вивчення висновку експертного економічного дослідження №23 від 05.10.2016 року, а з позовом до суду звернувся 31.10.2016 року тобто в межах визначених законом строків. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3,15, 16, 203, 215-216, 229-230, 261, 548, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved