Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] за рахунок спадкового майна померлого [PERSON] заборгованість по аліментах на суму 112601,27 грн. та судовий збір у розмірі 1126,01 грн.. Свій позов мотивує тим, що [INFO] року загинув її колишній чоловік [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2015 р. з останнього було стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.10.2008 року і до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що 30.09.2016 року державним виконавцем на підставі п. 3 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку із смертю боржника. Позивач зазначає, що відповідно до Довідки Печерського районного відділу ДВС міста Києва від 23.12.2016 року № 2299/9 боржником за період з вересня 2014 року по серпень 2016 рік отримано дохід в розмірі 337803,80 грн., а тому сума аліментів, які б могли бути утримані із доходу боржника складає 112601,27 грн.. Зазначила, що її позовні вимоги ґрунтуються на ст. 1281 ЦК України. Окрім того, зазначила, що нею було пропущено строк для звернення до спадкоємиці із вказаною вимогою із поважних причин, оскільки дізналася вона про суму заборгованості лише 24.01.2017 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в ньому, просили суд його задовольнити. Відповідач та її представник проти позову заперечували. Представник відповідача суду пояснив, що вказаний позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки норми чинного законодавства не передбачають стягнення заборгованості по аліментах з спадкоємця. Окрім того, зазначив, що відповідач своїх спадкових прав на даний час не оформила належним чином. Разом з тим зазначив, що в силу положень статей ЦК України, обов'язок боржника [PERSON], щодо сплати кредиторові [PERSON] аліментів не входить до складу спадщини, оскільки таке зобов'язання припиняється зі смертю боржника, будучи нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Просили у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Так, судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.10.2008 року, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON], аліменти на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.10.2008 року і до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому в силу статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі вище вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-5793 від 30.10.2008 р., на підставі якого 24.10.2010 року, було відкрито виконавче провадження № 17601241 з примусового виконання виконавчого листа. Як вбачається з листа № 2299/9 від 23.12.2016 Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, на виконанні у Відділі перебував виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2008 року по справі № 2-5793/08 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.10.2008 року і до повноліття дітей. Між тим, в листі зазначено, що сума аліментів, які б могли бути утримані із доходу боржника складає 112601,27 грн.. Як вбачається з Свідоцтва про смерть [PERSON] [NUMBER] від 29.07.2016 року, [PERSON] помер [INFO] року, в селі Новозванівка, Попаснянського району Луганської області, у віці 51 рік. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначає, що за життя [PERSON] своїх обов'язків, щодо сплати аліментів належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яку просить стягнути із [PERSON], як спадкоємиці майна померлого боржника. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пп.1 - 4 ч.1 ст.1219 ЦК України, невходять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. Між тим як передбачено п.5 ч.1 ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Частиною першою ст.608 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Між тим, позивач [PERSON] просить стягнути не право на аліменти, які дійсно нерозривно пов'язані з особою, а заборгованість по аліментах, яка утворилася за життя спадкодавця, у зв'язку із невиконанням останнім своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Окрім того, відповідно до п. 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (у редакції від 7 березня 2012 року), нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Згідно з статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За системно-логічним змістом наведених вище норм матеріального права та ч. 2 ст. 1282 ЦК України випливає, що кредитор має звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з вимогою до спадкоємця про задоволення його вимог. У разі відмови спадкоємців від обов'язкового одноразового платежу кредитор не позбавлений можливості пред'явити вимогу про стягнення цієї суми у судовому порядку, яка за позовом кредитора судом звертається стягнення на спадкове майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 вказаного Закону свідоцтва про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 237/2016, заведеної Фастівською міською нотаріальною конторою після смерті [INFO] року [PERSON], з заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулися: 01.08.2016 року - дружина [PERSON], 13.09.2016 року - донька [PERSON], 26.12.2016 року - донька [PERSON] та 18.01.2017 р. - син [PERSON]. Між тим, з спадкової справи не вбачається, щоб [PERSON], відповідно до ст.1281 ЦК України, зверталася до нотаріальної контори про наявність боргу у [PERSON] по аліментам у сумі 112601,27 гривень та з проханням на правах кредитора повідомити про це осіб, які подали заяву про прийняття спадщини спадкодавця. Окрім того, зі спадкової справи вбачається, що жодний із спадкоємців Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON] не отримав, а протилежного стороною позивача доведено не було. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки остання на обґрунтування своїх позовних вимог не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у померлого [PERSON] заборгованості по аліментах на суму 112601,27 гривень, яку було стягнуто за рішенням суду на користь позивачки. Між тим, [PERSON] не надала доказів, які свідчили б про те, що вказана сума увійшла до складу спадкового майна, як борг перед кредитором. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами, є четверо спадкоємців після майна померлого [PERSON]. Звертаючись з позовом лише до [PERSON], позивач порушує її права на спадкування, оскільки в силу чинного законодавства, в разі наявності у спадкодавця боргу перед кредитором, кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити його вимоги особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Доказів, що саме відповідачкою порушені її права, як спадкоємицею, яка успадкувала усі зобов'язання (тобто борги) спадкодавця перед кредиторами, [PERSON] надано не було. Більш того, Свідоцтво про право власності на спадщину після померлого [PERSON] жодному із спадкоємців не видано, а тому не можливо вважати їх такими, що успадкували майно померлого. З огляду на вищевикладене, суд вважає про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по аліментах на суму 112601,27 грн., за рахунок спадкового майна померлого [PERSON]. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШПерехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Outcome: dismissed