Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У жовтні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] , батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Представник позивача вказує, що відповідач [PERSON] не проживає разом з дитиною, своїх обов`язків щодо виховання та утримання доньки не виконує, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини. Дитина весь час проживає з позивачем у справі, оточена увагою та турботою з боку матері, має всі необхідні умови для належного проживання, виховання та навчання. Таким чином, у зв`язку із вище зазначеними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з вимогами про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки вважає, що факти, викладені в позові суперечать інтересам дитини. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області про позбавлення батьківських прав, було відкрито та призначене підготовче засідання у справі (а.с. 16-17). В підготовче засідання позивач та її уповноважений представник не прибули, представником позивача надано до суду заяву з проханням справу розглядати за відсутністю сторони позивача. Разом з цим, в заяві також зазначено, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, не заперечував проти задоволення вимог. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, просив задовольнити вимоги позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . Батьками неповнолітньої [PERSON] згідно свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2015 року шлюб між сторонами у справі було розірвано (а.с.8). У судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю, яка повністю займається її утриманням та вихованням. Відповідач [PERSON] не проживає разом з дитиною, своїх обов`язків щодо виховання та утримання доньки не виконує, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини. Судом не встановлено обставин того, що таке ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків зумовлено поважними причинами. Отже, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня [PERSON] весь час проживає разом з матір`ю, де має всі необхідні умови для проживання, розвитку, навчання. Згідно заяви відповідача від 02.07.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Рижковим О.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 1761, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області від 12.08.2020 року № 34, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є доцільним, оскільки відповідач без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, вихованням дитини не займається, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, фінансово доньку не підтримує. (а.с.10). Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки. Крім того, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, в судовому засіданні встановлено, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини, тож в даному випадку, ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд не приймає рішення щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved