Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON],[INFO], за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою він перебував у шлюбі з 23.01.1993 року, який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.04.2016 року - розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З квітня 2015 року відповідач пішла з сім`ї і до теперішнього часу мешкає окремо. Позивач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним в зазначеній квартирі зареєстровані та проживають діти: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Він створив всі належні умови для виховання та утримання сина, син постійно мешкає з ним, а також знаходиться на повному його утриманні. Позивач стверджує, що він має постійне місце проживання, самостійний дохід, гарний стан здоров'я, характеризується позитивно, проте як відповідачка постійного місця проживання не має, тимчасово проживає зі співмешканцем, який також не є власником будинку, не працює, не турбується долею дітей, веде вільний облік життя, зловживає алкогольні напої. Вважає, що син повинен проживати разом з ним, оскільки він постійно надає і може надати сину усе необхідне для його нормального розвитку і життя. Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі та надав пояснення з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повторно, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомлення про вручення ( а.с. 30, ), заяви про перенесення слухання справи суду не надала. Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської в особі Органу опіки та піклування - Ісаєв О.С., який діяв на підставі довіреності від 24.10.2016 року, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що проживання сина з матір'ю не буде відповідати інтересам сина, оскільки мати не має постійного місця проживання, не має роботи, тривалий час з сином взагалі не спілкувалася, син повністю знаходиться на утриманні та вихованні батька. Доки мати не вирішить усі свої житлові та матеріальні проблеми, не створить належних умов для проживання та виховання сина, він має залишатися з батьком. Враховуючи вказані факти, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, розглянувши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 160 СК). Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Під час вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 1993 року, який розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року (а.с.11). Від шлюбу у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с. 12) та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с. 14), батьком яких є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Батьки не дійшли добровільно згоди щодо місця проживання та виховання неповнолітнього сина. Позивач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним в зазначеній квартирі зареєстровані та проживають діти: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією паспорту ( а.с.13 зворотній бік) та син [PERSON], [INFO], що підтверджується актом обстеження проживання батька від 22.02.2016 року (а.с.18) За місцем проживання позивач характеризується позитивно, заяв та скарг від мешканців села - не надходило до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 32). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності. З довідки Головного Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців № 1639 від 10.11.2016 року вбачається, що з червня 2016 року по листопад 2016 року загальна сума пенсії відповідача становить 19591,94 гривень. ( а.с. 41). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов батька за адресою: [ADDRESS], вбачається, що позивач проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Квартира складається з 3-х житлових кімнат, кухні, опалення в квартирі централізоване, вода, газопостачання та електроенергія підключені. Син має свою окрему кімнату, кімната об лаштована всім необхідним. (а.с.19, 20). Син [PERSON] на теперішній час є учнем 3-го класу Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Роздільнянського району Одеської області. За місцем навчання сина батько характеризується виключно позитивно, приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті дитини, завжди відвідує батьківські збори та шкільні заходи, піклується та цікавиться життям дитини. Мати хлопця впродовж двох років не бере участі у житті та вихованні дитини. Вихованням та опікою цілком займається батько ( а.с. 33) Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте за цією адресою не проживає з квітня 2015 року. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов матері за адресою: [ADDRESS] вбачається, що відповідач проживає разом з співмешканцем [PERSON]. Будинок вона знімають. Будинок має мінімальні зручності. [PERSON] та [PERSON] не працюють, спілкуються з особами, яки схильні к зловживанням алкогольним напоям (а.с.21). В судовому засіданні встановлено, та підтверджено позивачем, що протягом останнього року відповідачка не достатньо піклувалася про дітей, бачилися з ними вкрай рідко, не цікавилася навчанням сина, школу не відвідувала, тобто не здійснює необхідний догляд та виховання, матеріально не допомагає. Так, судом встановлено, що мати сама добровільно покинула доньку та неповнолітнього сина разом з батьком; майже проживаючи окремо від дітей біля року перша до суду з позовом про проживання сина з нею - не зверталася, враховуючи все вище перелічене суд вважає, що мати добровільно та свідомо ухиляється від своїх материнських обов'язків. Системний аналіз вищенаведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що пріоритетом для батьків по даній справі є: для батька - зосередження на розвитку та піклуванні про дитину, задоволення її потреб, а для матері - першочергово влаштування особистого життя. Висновком Органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 01.09.2016року за № 1785/2/18/01-33, рекомендовано визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON], [INFO], за місцем його реєстрації та проживання а саме: [ADDRESS]. (а.с.23). Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вище перелічені докази та обґрунтування по справі, з огляду на висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупності дає суду підстави вважати, що є виключні обставини для розлучення дитини з матір`ю. Вказаний висновок суду ґрунтується і на тому, що в даному випадку при залишенні дитини з батьком будуть враховані всі інтереси дитини, оскільки: - буде збережена система забезпечення життєдіяльності дитини - відсутність необхідності зміни місця житла та навчання, необхідності пристосовуватися до організації життя та навчання за новим місцем проживання, оскільки син за вказаною адресою мешкає з дня народження, що для дитини не стане другим психотравмуючим фактором після того як її покинула мати. З урахуванням обставин справи, та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON],[INFO], за адресою: [ADDRESS] відповідає інтересам дитини, забезпечує належні умови для його фізичного та духовного розвитку, підстав стверджувати, що подальше проживання з батьком зможе зашкодити його розвитку, не має. Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: approved