Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Василенка Олега Анатолійовича, державного реєстратора приватного нотаріуса Іващенко Наталії Володимирівни, [PERSON] за яким просить визнати протиправним дію АТ «УКРСОЦБАНК» та Державного реєстратора ПН КМНО Василенко Олега Анатолійовича; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.12.2018 року, номер запису про право власності: 29522552, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1725309680000, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «УКРСОЦБАНК», ЄДРПОУ: 00039019 та визнати правочин, посвідчений ПН КМНО Василенко Олегом Анатолійовичем, про видачу Свідоцтва від 18.12.2018 року про право власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за № 8762 - недійсним; визнати протиправним дію АТ «УКРСОЦБАНК» та Державного реєстратора ПН КМНО Іващенко Наталії Володимирівні; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45294065 від 30.01.2019 року; номер запису про право власності: 30078060, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1725309680000 за [PERSON] та визнати правочин, посвідчений ПН КМНО Іващенко Наталією Володимирівною 30.01.2019 року, про укладання Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.01.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 39 - недійсним. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.08.2008 року між УніКредит Банк Товариство з обмеженою відповідальністю, правонаступник АТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № МRTG-ООООООО14112/S, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 14 липня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. за реєстровим № 8778. Позивач вказує, що не був обізнаний про наявність заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2015 стягнуто із [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № МRTG-ООООООО14112/S від 14.08.2008 в розмірі 220076,20 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом 09.06.2015 - 4644145,69 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн., а всього - 4647 (чотири мільйони шістсот сорок сім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 69 коп. Крім того йому не було відомо про те, що вказане рішення звернуто до виконання, та відкрито виконавче провадження в рамках якого, його майно квартира [ADDRESS] була виставлена на торги, що було проведено торги, які не відбулись, внаслідок чого банк забажав залишити спірне майно за собою. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. не мав права проводити перереєстрацію 19.12.2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 29522552, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1725309680000 та видавати свідоцтво від 18.12.2018 року про реєстрацію квартири [ADDRESS] з [PERSON] на АТ «УКРСОЦБАНК». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. 30.01.2019 року посвідчила договір купівлі продажу спірної квартири [ADDRESS] між АТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] . Вважає, що вказані дії з боку відповідачів є незаконним та протиправними, оскільки відповідача позбавлено пріоритетного права самостійно викупити спірне майно, внаслідок чого його було незаконно позбавлено права власності, що змусило позивача звертається за захистом своїх прав до суду. Ухвалою суду від 30.10.2019 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 26-27). 11.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача АТ «Альфа-Банк», у якому просить позов залишити без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. 13.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Іващенко Н.В. у якому просить позов залишити без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. 16.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] у якому просить позов залишити без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. 09.01.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи в загальному позовному провадженні з викликом сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2020 року залучено до участі у справі замість відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів спарви, 14.08.2008 року між ТОВ «Унікредит Банк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № МRTG-ООООООО14112, відповідно до умов якого кредитор надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використав грошові кошти в сумі 225000,00 дол. США, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 14.08.2038 на умовах, визначених договором. 14.08.2007 між ТОВ «Унікредит Банк», правонаступником якого є «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладо іпотечний договір № МRTG-ООООООО14112/S, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 166 кв.м. До відповідних державних реєстрів внесені відомості про обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою та забороною відчуження. У зв`язку із невиконанням позивачем власних зобов`язань за вищезазначеними договорами, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2015 стягнуто із [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № МRTG-ООООООО14112/S від 14.08.2008 в розмірі 220076,20 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом 09.06.2015 - 4644145,69 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн., а всього - 4647 (чотири мільйони шістсот сорок сім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 69 коп. Рішення набрало законної сили. [PERSON] не звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду та не зазначає в даній позовній заяві жодного доказу на спростування кредитної заборгованості або її розміру. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 14 ЦПК України (в редакції на час прийняття рішення суду) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Для примусового виконання вищезазначеного судового рішення Святошинським районним судом м. Києва 16 березня 2016 року видано виконавчий лист за № 759/13172/15-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 50687209. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на день укладення іпотечного договору 14.08.2008 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3) . Частинами першою-четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Пунктом 7.1.6. іпотечного договору № МRTG-ООООООО14112/S від 14.08.2008 передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 7.1.11 цього договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів передбачених ст. 9 договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. В межах виконавчого провадження № 50687209 головний державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві описано та арештовано майно боржника, а саме предмет іпотеки. Згідно звіту про незалежно оцінку вартості майна, складеного 22.02.2018 ПП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» вартість предмет іпотеки склала 2 260 000,00 грн., без урахування ПДВ. В подальшому, арештоване майно, а саме квартиру, яка є предметом іпотеки передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів за початковою ціною 2 260 000,00 грн. Згідно з повідомленням ДП «СЕТАМ», перші електронні торги визнані такими, що не відбулися, результати яких оформлені протоколом № 333484 від 21.05.2018. В подальшому, ціна продажу майна на других електронних торгах знижено до 1 808 000,00 грн. Другі електронні торги також визнано такими, що не відбулися, а відповідні результати оформлені протоколом № 343164 від 05.07.2018. За результатами третіх електронних торгів (за ціною 1 582 000,00 грн.), майно також залишилось нереалізованим, а результати торгів оформлені протоколом № 352496 від 17.08.2018. Відтак, за результатами електронних торгів, спірне майно залишилось нереалізованим з підстав відсутності бажаючих взяти участь в торгах), з огляду на що 28.09.2018 на адресу стягувача у виконавчому провадженні, а саме - АТ «Укрсоцбанк» державним виконавцем направлено повідомлення про залишення за собою нереалізованого арештованого майна, за результатами розгляду якого АТ «Укрсоцбанк» виявлено бажання залишити за собою нереалізоване майно, про що державного виконавця повідомлено листом від 12.10.2018 № 1425139. В подальшому, державним виконавцем 14.11.2018 прийнято постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (копія додається), якою прийнято рішення передати АТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 759/13172/15-ц від 16.03.2016, виданого Святошинським районним судом м. Києва, квартиру [ADDRESS] за ціною 1 582 000,00 грн., що належить боржнику [PERSON] . Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п. 1); перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2). Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Згідно з п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. З матеріалів справи убачається, що до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. звернулося АТ «Укрсоцбанк» які забажали залишити за собою спірну квартиру, що раніше належала [PERSON] , яка не продалась з торгів в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором, за вчиненням нотаріальної дії у вигляді видачі йому свідоцтва та реєстрації права власності. На підставі наданих АТ «Укрсоцбанк» документів, а саме акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. від 14.11.2018 року у відповідності до вимог чинного законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. 18.12.2018 року було видано АТ «Укрсоцбанк» Свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №8762. 18.12.2018 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44691376 від 18.12.2018 року 17:41:52 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», підстава виникнення права власності: свідоцтво № 8762 від 18.12.2018 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. (а.с. 67,68) Таким чином, з моменту здійснення державної реєстрації АТ «Укрсоцбанк» набув право власності на спірну квартиру, а право власності [PERSON] припинено в силу вимог закону. 30.01.2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвічений приватним нотаріусом КМНО Іващенко Н.В. за реєстровим номером № 39 , на підставі якого АТ «Укрсоцбанк» відчужено спірну квартиру на користь [PERSON] на підставі чого прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45294065 від 30.01.2019 19:20:03 (а.с. 20-21, 22) Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Оскільки АТ «Укрсоцбанк» набув право власності на спірну квартиру з дотриманням вимог закону, суд звертає увагу на те, що на час укладення договору купівлі - продажу від 30.01.2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] мав право власності на це майно, а відтак мав право на його відчуження. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376 цс 18). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем вимог про скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права не пред`явлено, та суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, а в ході розгляду справи, останні, змінені (уточнені) не були, суд вважає, що позивачем для захисту своїх прав обрано невірний спосіб захисту. Проаналізувавши матеріали цивільної справи суд не знаходить порушень норм законодавства у діях відповідачів та підстав для визнання протиправними дії приватних нотаріусів, скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсними правочинів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed