overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, вказавши, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 30.03.2012 року було розірвано, від шлюбу мают неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим звернулась до суду та просилва стягнути аліменти у розмірі 900 грн. щомісячно. У подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Позивач у судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надав. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та взаємодію сторін, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрованого 03.11.2009 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1008, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.03.2012 року розірвано. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 26.08.2010 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно довідки №153 виданої 15.04.2015 року Комітетом самоорганізації населення, неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно з ст. 79 ч. 1 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд бере до уваги положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, та стягує судовий збір з відповідача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 21.01.06 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.01.06 року Кам'янобрідським відділом РАЦС Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 8. Від шлюбу мають [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У квітні2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 25 вересня 2004року вона уклала шлюб з відповідачем. Одруження виявилось невдалим. Через несумісність характерів, виникають сварки. В результаті сумісного життя, втратили повагу один до одного.Тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 25 вересня 2004 рокувступили в зареєстрований шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох дітей : [PERSON], [INFO] (а.с.7) та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення [PERSON] (далі - Відповідач), [INFO] батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, від якого мають спільного сина - [PERSON]., яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. З серпня 2013 року син [PERSON] є ліцеїстом Київського військового ліцею ім. І.Богуна. як зазначає позивач, батько хлопчика самоусунувся від виконання своїх батьківським обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги. Про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього їхнього сина [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Степенко О.Р. просила позов задовольнити. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійним договору, витребування майна із чужого незаконного володіння, яке набуло законної сили, квартира [ADDRESS] була повернута у власність [PERSON], але позивач не має можливості користуватись та розпоряджатись належним йому майном, оскільки в квартирі проживають колишні незаконні власники, що підтверджується тим, що в квартирі без волі власника були зареєстровані сторонні особи, реєстрація яких в подальшому була анульована. Також, власник не має можливості потрапити в квартиру, у звязку з чим вимушений звертатися до правоохоронних органів та з даним позовом до суду. В судове засідання сторони не зявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, відповідачі причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20 грудня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], витребувано у [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернуто її у власність [PERSON] Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в добровільному або судовому порядку. Власникові, у відповідності до ст. 317 ЦК України, належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позивач як власник квартири [ADDRESS] має право з підстав, зазначених у позові, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та припинення дій, що порушують це право, у звязку з чим позов про виселення відповідачів обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Відповідач працює, отримує заробітну плату і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак в добровільному порядку допомогу не надає, тому позивачка бажає стягувати аліменти розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини даного віку. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили суд позов задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві та від розгляду заяви про витребування доказів відмовилися. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову та просив суд здійснити розгляд справи у його відсутність. В порядку ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від утримання дитини. Оцінивши зібрані по справі матеріали та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~У квітні 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказувала, що стосунки з відповідачем не склалися, відповідач ухиляється від виховання та утримання дітей. В зв`язку з цим просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку, оскільки відповідач отримує регулярний дохід, є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з травня 2004 року. Від шлюбу вони мають дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Як встановлено в судовому засіданні діти проживають разом з матір`ю, однак батько матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем (майор), отримує регулярний дохід та приймає участь у антитерористичній операції (а.с. 4). Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від утримання дітей. У відповідності до ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку матері або батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказувала, що шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, був повідомлений про місце, час проведення судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надав, у звязку з чим ухвалою суду від 09.06.2015 року з урахуванням згоди позивача справа була розглянута в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №036028 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Гадяцька) [PERSON], [INFO], 16.06.2006 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 1985 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований в Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне життя не склалося, збереження шлюбу та примирення сторін неможливо. За таких обставин, позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Від сторін на адресу суду надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач підтримала позовні вимоги, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених у м.Києві, актовий запис № 3990. Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу із відповідачем має двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Вона проживає з дітьми окремо від відповідача. Відповідач є приватним підприємцем, але матеріальної допомоги на утримання дітей не надає . У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання зявилася позивач [PERSON], яка уточнила позовні вимоги, а саме просила стягнути із відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) відповідача щомісячно, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: судом установлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 097081, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського районного управління юстиції м. Полтави та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 154870, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved