Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який, мотивував його тим, що він є одноособовим власником житлового будинку по [ADDRESS], дане нерухоме майно він набув в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька. Відповідач по справі був зареєстрований в будинку та проживав в ньому в якості його рідного брата та з 02 жовтня 2012 року він припинив проживання у вказаному будинку, а його точне місце проживання та перебування позивачу на даний час не відоме. У зв'язку з тим, що більш ніж рік відповідач відсутній у зареєстрованому місці проживання без поважних причин, не сплачує витрати за комунальні послуги, особистих речей в будинку не має, а тому на підставі ст.405 ч.3 ЦК України просив суд ухвалити рішення, яким визнати його брата [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з вищевикладених підстав в повному обсязі та суду пояснив про те, що з жовтня 2012 року відповідач залишив власне місце проживання та виїхав, як останній йому пояснив, до Російської Федерації на тимчасову неофіційну роботу; у шлюбі він не перебував, дітей та дружини в с.Семенівка у нього не було. Додав, що із вказаного часу він декілька разів телефонував до нього, проте він не розповідав про те, де він на той час перебував, однак на пропозицію позивача знятися добровільно з реєстрації в с.Семенівка він відмовлявся. Раніше до 2012 року він попросив зареєструвати його в с.Семенівка для переоформлення загубленого паспорту громадянина України, що позивач і зробив. Підтвердив, що між ним та його братом не укладалося будь-яких угод щодо порядку користування вказаним вище житлом. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи по зареєстрованому місцю проживанню в порядку ст.74 ч.5 ЦПК України, повторно в судове засідання не з'явився. Третя особа [PERSON] підтримала позицію позивача та суду пояснила про те, що її рідний син після жовтня 2012 року по місцю власної реєстрації в с.Семенівка не з'являвся, листів і телеграм не передавав, їй особисто не телефонував. Третя особа в особі місцевого підрозділу міграційної служби про час та місце судового розгляду належним чином повідомлена, представник даної служби до суду не з'явився без повідомлення причин. Заслухавши позивача та третю особу, допитавши свідків, вивчивши обставини даної справи та дослідивши докази в ній, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на нижченаведене. Судом встановлено, що в порядку спадкування за заповітом [PERSON] набув у власність житловий будинок площею 26,8 кв.м. із господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з довідковими даними виконавчого комітету Семенівської сільради Липоводолинського району Сумської області [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], але за цією адресою станом на 25 листопада 2013 року не проживає, місце його проживання сільраді не відоме (а.с.7). Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою гр. [PERSON] та [PERSON] і домоволодіння, в якому вона мешкає, розташовано поряд з будинком позивача. Підтвердила, що вона була знайома з [PERSON], останній з жовтня 2012 року виїхав на заробітки до Російської Федерації, оскільки до цього він їй розповідав, що в с.Семенівка він не може знайти собі роботу. Допитана в якості свідка [PERSON] також суду показала про те, що з жовтня 2012 року брат позивача [PERSON] виїхав з місця проживання в с.Семенівка в невідомому їй напрямку. Обидва допитані свідки підтвердили суду ті обставини, що за період часу з жовтня 2012 року і по день їх допиту в суді [PERSON] в с.Семенівка не з'являвся, в селі жив разом із братом та матір'ю без власної сім'ї (дружини та дітей). Під час розгляду по суті даної справи була встановлена відсутність будь-яких повідомлень від сільської ради, сусідів, позивача та третьої особи, про те, що сам [PERSON] відсутній по місцю свого зареєстрованого проживання понад один календарний рік з причин виїзду на навчання, через тривале лікування чи офіційне відрядження за характером своєї роботи й з будь-яких інших обставин, які б свідчили про поважність його непроживання у вказаному вище будинку протягом вказаного часу. При вирішенні цього спору, суд виходить з таких положень закону. Відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України та ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселеним із займаного житлового приміщення інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на встановлені обставини справи та вказані вище норми закону, суд вважає, що відповідач [PERSON] понад один календарний рік без поважних причин на це не проживає у житловому будинку [ADDRESS] й ніяким іншим чином не користується ним, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним вище будинокм.

Outcome: approved