Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом. На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили , що 07 вересня 2012 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] і [PERSON], з однієї сторони (Орендодавці) та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з іншої сторони (Орендар) було укладено договір №1 про оренду нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], приміщення № 24, загальною площею 103,9 кв. м. Договором обумовлені усі суттєві умови: ціна, строк, порядок передання та повернення майна. Відповідно до акту від 17.09.2012 року Орендар прийняв приміщення у користування. За договором Орендар зобов'язався, зокрема, своєчасно здійснювати орендні платежі (п. 5.3.2) Згідно із п 4.1.2. Договору починаючи з 01.03.2013 року і до кінця строку оренди (до 17.08.2015 року) розмір орендної плати складає 16 тис. гривень на місяць, які Орендар повинен сплачувати кожному Орендодавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, по 50 % на їх поточні карткові рахунки. Між тим Орендар належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим на час звернення з позовом до суду має заборгованість зі сплати за користування орендованим приміщенням у розмірі 104 000 грн. За таких обставин ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з 16.10.2014 року є простроченим боржником за Договором. Як зазначено в п.8.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. У п. 8.2. Договору міститься посилання на штрафні санкції, які застосовуються до сторони, яка порушила зобов'язання. Зокрема, у випадку прострочення сплати орендних платежів Орендар сплачує Орендодавцям пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК). Отже, Орендодавці мають право вимагати від Орендаря сплати за весь час наявної заборгованості додатково суми пені, інфляційні, а також три проценти річних від простроченої суми. Всього заборгованість складає 130 037, 58 грн. 10 лютого 2015 року Орендодавці зверталися із претензією до Орендаря, де вимагали сплатити суму простроченої заборгованості разом із штрафними санкціями. У відповідь Орендар направив листа, в якому пропонував змінити розмір орендної плати за період з 01.09.2014 по 31.05.2015. Орендодавці у власному листі від 01.04.2015 року погодилися із пропозицією Орендаря в частині розірвання договору оренди з 31.05.2015. В частині зміни розміру орендної плати за період з 01.09.2014 по 31.05.2015 не погодилися. Посилання відповідача в листі від 12.03.2015 на положення статті 762 Цивільного кодексу України вважають необґрунтованим, оскільки, в силу статті 617 Цивільного кодексу України, відповідачем не доведено, що це сталося в наслідок випадку або непереборної сили та не додержано порядок повідомлення про форс-мажорні обставини, визначений розділом 7 Договору № 1 від 07.09.2012. Просили суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивачів заборгованість за Договором №1 від 07.09.2012, яка складається із: - орендної плати за час прострочення (вересень 2014 року-березень 2015 року) в розмірі 104 000 грн.; - пені за прострочення сплати орендних платежів в розмірі 11 679, 11 грн.; - інфляційні за весь час прострочення в розмірі 13 576 грн.; - три проценти річних від простроченої суми в розмірі 782, 47 грн., а всього - 130 037, 58 грн., тобто по 65 018, 79 грн. кожному. Судові витрати розподілити між позивачами у рівних частках. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] 65 668.48 грн., з яких орендна плата за час прострочення (вересень 2014 року - березень 2015 року) 52 000 грн., пеня за прострочення сплати орендних платежів 5 839.05 грн., інфляційні за весь час прострочення - 6 788 грн., 3% річних від простроченої суми 391.23 грн., а також витрати з оплати судового збору 650.20 грн. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] 65 668.48 грн., з яких орендна плата за час прострочення (вересень 2014 року - березень 2015 року) 52 000 грн., пеня за прострочення сплати орендних платежів 5 839.05 грн., інфляційні за весь час прострочення - 6 788 грн., 3% річних від простроченої суми 391.23 грн., а також витрати з оплати судового збору 650.20 грн. В апеляційній скарзі банк ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Посилається на те, що суд першої інстанції не застосував норми права, що мали бути застосовані, не врахував, що нежитлове приміщення, що було предметом оренди між сторонами у справі, розташоване на окупаційній території в місті Горлівка і банк не мав можливості ним користуватися. Банку не було відомо місце перебування орендодавців, тому він був позбавлений можливості звернутися до позивачів з пропозицією розірвання договору. Банк має бути звільнений від плати оренди і штрафних санкцій на підставі статті 762 ЦК України у зв'язку з тим, що він не міг користуватися майном через обставини, за які він не відповідає. Банк призупинив свою діяльність на окупованій території на підставі постанови Національного Банку України від 6 серпня 2014 року №466. В засіданні апеляційного суду представники Банку Мизиненко І.О. та Рева В.А. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін Відповідач [PERSON] в засідання апеляційного суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена телефонограмою. Про причини неявки не повідомила. Відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність відповідача [PERSON] Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників Банку, [PERSON], дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині спору про стягнення пені, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку. За правилами ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням положень Кодексу, інших актів цивільного судочинства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини ) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. В судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2012 року орендодавці в особі [PERSON] та фізичної особи підприємця [PERSON], з однієї сторони,та орендар в особі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали договір оренди нежитлового приміщення № 1 (далі - договір № 1). Предметом договору є нежитлове вбудоване приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], приміщення № 24 (а.с. 6-10). Термін дії договору був встановлений сторонами тривалістю менше ніж три роки, а саме - з 17 вересня 2012 року по 17 серпня 2015 року. Відповідно до п. 2.1. договору передача приміщення здійснюється за Актом прийому-передачі, що підписується сторонами і є невід'ємною частиною цього договору. Приміщення повинно бути передане орендодавцями та прийняте орендарем не пізніше 17 вересня 2012 року. В іншому випадку договір вважається неукладеним, п. 2.2. договору. Відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], приміщення № 24 від 17 вересня 2012 року орендодавці в особі [PERSON] та ФОП [PERSON] передали, а орендар АТ «Банк «Фінанси та кредит» прийняв в користування нежитлове приміщення (а.с.11-12). Пунктом 3.4. договору №1 передбачено, що у разі відчуження приміщення цей договір не припиняється, та до нового власника переходять всі права та обов'язки орендодавця за договором. Відповідно до договору про внесення змін від 24 грудня 2013 року, укладеному між [PERSON] та фізичною особи підприємцем [PERSON] з одного боку та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з іншого, у договорі № 1 пункти 1.2, 10.11 та стаття 11 були викладені у новій редакції, відомості про орендодавця фізичну особу підприємця [PERSON] були замінені фізичною особою підприємцем [PERSON], яка є власником 1/2 приміщення за адресою: [ADDRESS], приміщення № 24, та, відповідно, орендодавцем у договорі № 1. Договір про внесення змін у суб'єктний склад договору № 1 набув чинності з моменту його укладення. Відповідно до договору про внесення змін від 15 квітня 2014 року, укладеному між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], з одного боку, та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з іншого, у договорі № 1 пункт 4.1. був змінений та викладений у наступній редакції. Розмір орендної плати в місяць був встановлений за погодженням сторін на період: - з 01.05.2014 року по 30.07.2014 року включно - 14 400 грн. 00 коп. без ПДВ на місяць; з 01.08.2014 року і до кінця дії Договору - 16 000 грн. 00 коп. Оренда сплачується за час фактичного користування приміщенням. Датами фактичного прийняття приміщення в оренду орендарем і повернення його орендодавцю вважається дата підписання сторонами відповідних Актів приймання - передачі. Всі інші умови договору № 1, що не порушені договором від 15 квітня 2014 року були визнані чинними і сторони підтвердили по ним свої зобов'язання. Однак, як було встановлено в ході судового розгляду, з 01 вересня 2014 року орендар припинив виконання своїх зобов'язань за договором, здійснивши часткову оплату за вересень 2014 року у сумі 8 000 грн., та більше виплат за оренду приміщення не проводив. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представники Банку посилались як на підставу припинення проведення розрахунків з орендодавцем на пункт 1 Постанови Правління Національного банку України «Про зупинення здійснення фінансових операцій» від 06.08.2014 р. № 466, (надалі - Постанова № 466), який передбачає, що Банки України мають призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Фінансова операція - це будь - яка операція, пов'язана зі здійсненням або забезпеченням здійснення платежу суб'єктами господарювання, зокрема : - внесення або зняття депозиту (внеску,вкладу);- переказ грошей з рахунка на рахунок; обмін валюти; надання послуг з випуску, купівлі або продажу цінних паперів та інших видів фінансових активів; надання або отримання позики або кредиту; страхування паперів; фінансовий лізинг; здійснення випуску, обігу, погашення (розповсюдження) державної та іншої грошової лотереї; надання послуг з випуску, купівлі, продажу і обслуговування чеків, векселів, платіжних карток, грошових поштових переказів та інших платіжних інструментів;- відкриття рахунка. Таким чином Постановою № 466 діяльність банків була призупинена частково, даною постановою банки не були наділені правом не виконувати своїх фінансових зобов'язань. Пунктом 4 Постанови № 466 передбачено, що Банки до повного відновлення діяльності вправі надавати клієнтам послуги за допомогою засобів мобільного обслуговування. Частиною 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Жодних відомостей про призупинення своєї діяльності у м. Горлівка та звільнення орендованого приміщення відповідачем суду не надано. Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача, щодо припинення своєї діяльності на території міста Горлівки Донецької області підприємства поштового зв'язку та служби кур'єрської доставки на момент припинення банком своєї діяльності. Так, як вбачається з повідомлення на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта» http://ukrposhta.ua/, робота Укрпошти в Донецькій та Луганській областях була призупинена лише з 14 листопада 2014 року на підставі Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях». Крім того, з наданих відповідачем письмових пояснень вбачається, що зустрічі працівників банку з орендодавцем мали місце, причини не підтримання зв'язку в телефонному режимі - відповідач суду не повідомив. Відповідно до пункту 10.7 договору №1 у випадку зміни вказаних у цьому Договорі реквізитів, Сторони повідомляють про це одна одну письмово протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту виникнення таких змін. Згідно довідки про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України № 1445003431 з 16.12.2014 року адреса, за якою [PERSON] може здійснювати офіційне листування є с. Новомиколаївка Слов'янського району Донецької області (а.с. 61). Згідно довідки про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України № 2306009941 з 29.12.2014 року контактною адресою [PERSON] є м. Бердянськ (а.с.63). Нові адреси для листування були повідомлені АТ «Банк «Фінанси та Кредит» орендодавцями листом від 30.01.2015 року (а.с. 18-20), який згідно опису поштової кореспонденції та поштового повідомлення, був отриманий відповідачем 10.02.2015 року (а.с.22,23). З огляду на викладене, суд зроби правильний висновок про те, що орендодавцями належним чином виконані умови пункту 10.7 договору № 1, а тому доводи відповідача про порушення договору саме в цій частині правильно прийняті судом. Судом також встановлено, що Банк вимог про розірвання договору оренди нежитлового приміщення в суді не заявляв. Хоча не був позбавлений такої можливості навіть при відсутності відомостей про фактичне місце проживання позивачів. Згідно з ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що в даному випадку не підлягають застосуванню положення ст. 762 ЦК України, якими встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки такі обставини відповідачем суду не доведені. 10 лютого 2015 року орендарем АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був отриманий лист орендодавців від 30 січня 2015 року, в якому останні зверталися із претензією до орендаря, та вимагали сплатити суму простроченої заборгованості разом із штрафними санкціями. Лише після спливу одного місяця - 12 лютого 2015 року, банком був підготовлений лист-відповідь та дану претензію та було запропоновано укласти договір про розірвання договору оренди нежитлового приміщення на наступних умовах: договір оренди вважається безумовно розірваним з 31 травня 2015 року; з метою врегулювання розрахунків за Договором оренди розмір орендної плати на місяць складає: за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р.- 8 000, 00 грн., без ПДВ; за період з 01.10.2014 р. по 31.05.2015 р.- 2000,00 грн., без ПДВ, на місяць, та загальний розмір орендної плати за цей період становить 16 000, 00 грн., без ПДВ. З даними пропозиціями Орендодавці погодилися частково, а саме в частині розірвання договору оренди з 31.05.2015 р. В частині зміни розміру орендної плати за період з 01.09.2014 по 31.05.2015 не погодилися. Таким чином, доводи відповідача про створення орендодавцями перешкод у реалізації його прав правильно не прийняті судом першої інстанції. Так з наведеного вбачається, що вже будучи належним чином повідомленим про зміну адреси для листування орендодавців, протягом тривалого часу (понад місяць) жодних дій щодо врегулювання спору банк не вживав. Дата розірвання договору №1, запропонована банком, з урахуванням часу потрібного на листування, також перевищує передбачений п. 3.3. договору №1 двомісячний термін. Доказів здійснення спроб щодо листування в період з серпня по 14 листопада 2014 року відповідачем суду також не надано. У зв'язку з викладеним суд першої інстанції правильно виходив з того, що банк на власний розсуд скористався своїми правами при розірванні договору, дата його розірвання обумовлена та погоджена сторонами, а тому в період з дати укладання до 31 травня 2015 року умови є такими, що підлягають виконанню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Однак, у разі порушення зобов'язання, як про це зазначено у ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вимоги Закону, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач має повернути позивачам борг з оплати за користування орендованими майном за період з вересня 2014 року( з вирахуванням оплати за вересень 8000 грн.) по квітень 2015 року. В ході судового розгляду позивачі своїм правом на уточнення позову не скористались, вимог про стягнення орендної плати за травень 2015 року не заявили. Відповідно до умов договору, розмір орендної плати за заявлений позивачами період становить 102 000 грн. 00 коп. Відповідач не надав будь яких доказів на спростування розрахунку цієї заборгованості. В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розглядаючи справу в частині спору про стягнення 3% річних і індексу інфляції, суд першої інстанції правильно виходив з того, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення і їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць: відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань. Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації ( плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ч.1 та ч.4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення ч.2 ст. 614 ЦК України відповідачем в судове засіданням не надано жодних доказів не використання орендованого приміщення, припинення діяльності банку, відсутності у банку можливостей для реалізації своїх прав щодо розірвання договору, існування перешкод для користування даним приміщенням. та відомостей, які б могли слугувати підставою для застосування положень ст. 762 ЦК України, у зв'язку з чим суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати, трьох процентів річних та індексу інфляції не має. Рішення суду в наведеній частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, встановленим обставинам і підстав для його скасування не має. Разом з тим, рішення суду в частині спору про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги в наведеній частині, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги ґрунтуються на законі. Але такий висновок не відповідає обставинам справи та закону. Відповідальність сторін за Договором за невиконання або неналежне виконання умов Договору передбачена у пункті 8 вказаного Договору. Відповідно до пункту 8.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно з пунктом 8.2. Договору у випадку прострочення сплати орендних платежів Орендар сплачує Орендодавцям пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день його прострочення. Відповідно до частини 1 і частини 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 7.1 Договору №1 оренди нежитлового приміщення від 7 вересня 2012 року передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком обставин, що знаходяться поза сферою контролю не виконуючої Сторони, зокрема, наслідком війн, пожарів, повнів, землетрусів, страйків (надалі - форс-мажорні обставини) на строк, що починається з моменту повідомлення виконуючою Стороною про форс-мажорні обставини іншій Стороні та закінчується з завершенням дії форс-мажорних обставин з підтвердженням їх дії компетентними державними органами (а.с.6-10). Судом встановлено, що нежитлове приміщення, що є предметом Договору оренди №1 від 7 вересня 2012 року, знаходиться в місці Горлівці , тобто на території, що не підконтрольна українській владі. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження визначений згідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р. В цьому переліку знаходиться місто Горлівка. Вказане місто є районом проведення антитерористичної операції з 2014 року. Представники Банку посилаються на те, що з серпня 2014 року робота відділення Банку в місті Горлівці призупинена, приміщення відділення Банку і майно захоплені незаконними військовими формуваннями. Про ці обставини позивачі були повідомлені працівниками Банку ще в 2014 році в телефонному режимі. За таких умов доводи представників Банку про те, у даному випадку мають бути застосовані правила пункту 7 Договору оренди від 7 вересня 2012 року і Банк має бути звільненим від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по сплаті орендної плати є переконливими. Тому у суду першої інстанції не було законних підстав для застосування до Банку санкцій, передбачених пунктом 8.2 Договору у вигляді стягнення пені. Відповідно до статті 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення. Апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в приведеній частині і ухвалює рішення про відмову позивачам у задоволені позову про стягнення пені.

Outcome: partial