Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS]. Вказував, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, але там не проживають, в квартирі відсутні їх речі, вони не вносять оплату за комунальні послуги. Просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надали до суду заяву в якій просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини неявки не повідомляла. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини неявки не повідомляла. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як зазначено в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 01.02.1996 № 829 квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON]. Відповідно до матеріалів позовної заяви, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані у [ADDRESS]. З листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] не проживають за даною адресою, не спілкуються із позивачем, комунальні послуги не сплачують, речі з квартири забрали. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджені матеріалами справи та поясненнями позивача та її представника. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших громадян, інтересам суспільства. Тягар утримання майна покладено на його власника. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів на спростування позову, не довели, що вони не втратили права користування спірним житлом. Судові витрати підлягають розподілу згідно зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved