Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому з уточненнями просить визнати за нею право власності на 3/5 частини жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять суд позов з уточненнями задовольнити. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають (а.с. 25). Вислухавши пояснення позивачки та її представника [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилається на статті 328, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], яка померла [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 882 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського МРУЮ Харківської області (а.с. 4, 5, 6, 16-17). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, 3/5 частини жилого будинку під літ. «А-1», загальною площею - 70,3 кв.м., житловою площею - 54,5 кв.м., з прибудовами під літ. «а», «а1», тамбуром під літ. «а2», ганок під літ. «а3»; господарські будівлі та споруди: погріб під літ. «Е», вбиральня під літ. «Г», сарай під літ. «Ж», сарай під літ. «Д», літній душ під літ. «З», літня кухня під літ. «Б», паркан під літ. №1, колодязь під літ. № 2, ворота під літ. №3, вартістю 65 922 гривень 60 копійок, розташованого за адресою: [ADDRESS], належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення нарсуду м. Ізюм Харківської області від 15 вересня 1981 року по справі №2-489-81 року. 2/5 частини вказаного жилого будинку з прибудовами належать [PERSON] на підставі договору дарування від 31.03.1999 року. (а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 12-14) Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 31.10.2014 року № 2783/02-14 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], заведена спадкова справа № 833/2011. До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлої, [PERSON], який мешкає в [ADDRESS], та [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS]. З заявою про відмову від спадщини звернувся син померлої, [PERSON], який мешкає в [ADDRESS], на якого було залишено заповіт на частину ж/будинку, розташованого в [ADDRESS], посвідчений нотаріальною конторою 13 вересня 1991 року за реєстровим № 1-2402. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с. 23) Відповідно відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського МРУЮ у Харківській області від 04.12.2014 року № 1370/02.02.04.05 гр. [PERSON] помер [INFO], про що зроблено актовий запис про смерть № 427 від 12.06.2012 року (а.с. 42-43). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Судом установлено, що [PERSON] звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою щодо оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належала на праві приватної власності померлої матері [PERSON]. Таким чином, спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину від матері [PERSON] шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Однак нотаріус не має можливості оформити позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], так як померла не зареєструвала в органах БТІ на своє ім'я рішення суду, про що свідчить лист Ізюмської державної нотаріальної контори від 13.10.2014 р. № 2572/02-17 (а.с. 15). Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки Ізюмською державною нотаріальною конторою позивачці було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності в порядку спадкування на частину вказаного жилого будинку (лист Ізюмської державної нотаріальної контори від 13.10.2014 р. № 2572/02-17), позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою (а.с. 2-3, 38). Таким чином, суд вважає, що позивачка, як дочка померлої матері [PERSON], має право на спадкування за законом у першу чергу спадкоємців на 3/5 частини жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував. Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це самої позивачки (а.с. 1).

Outcome: approved