Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником житлового будинку № [ADDRESS] У вказаному будинку з 04 липня 2007 року зареєстрований, але з лютого 2012 року не проживає, її бувший чоловік відповідач [PERSON] Оскільки відповідач у вказаному будинку не проживає з 2012 року, з реєстрації у добровільному порядку не знімається, що ускладнює їй /позивачці/ реалізацію її прав на користування та розпорядження своїм майном, зокрема, у неї виникла необхідність продажу вказаного будинку, то просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не подав. Третя особа - Немішаївська селищна рада Бородянського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] в якому з 04 липня 2007 року зареєстрований, але з 14 лютого 2012 року не проживає бувший чоловік позивачки - відповідач [PERSON] /а.с. 9-23/. Враховуючи положення ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, згідно яких власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач, який являється бувшим чоловіком позивачки, згідно актів, складених за участю депутата Немішаївської селищної ради від 16 червня 2016 року, від 14 листопада 2016 року, від 27 березня 2017 року, від 08 жовтня 2018 року /а.с.17-20/, не проживає у вищевказаному будинку з 14 лютого 2012 року, тобто більше року, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, що ускладнює реалізацію прав позивачки, крім того, в судове засідання [PERSON] не з»явився і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]

Outcome: approved