overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Завадинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку. Позивачу стало відомо про наявність державного акта на землю лише після спливу шестимісячного строку після смерті матері через те, що він був зданий в оренду. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Завадинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). З свідоцтва про народження позивача вбачається, що [PERSON] являється її матір'ю (а.с. 11). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що позивач одружилася та у зв'язку з цим змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 10). Зі змісту довідки Завадинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 20.10.2014 року № 240 встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала одна у [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 06 листопада 2014 року № 2387/01-16 та повідомлення Білогірської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 07 листопада 2014 року № 01-09-659, після смерті [PERSON] спадкової справи не заводилось (а.с. 16-17, 20-21). Таким чином, позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців не встановлено. Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визначивши для [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки, проте позивач у зв'язку з хворобою не звернулася у нотаріальну контору в встановлений термін. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши письмові матеріали справи, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 4). З свідоцтва про народження позивача вбачається, що [PERSON] являється її матір'ю (а.с. 6). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що позивач одружилася та у зв'язку з цим змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 7). Зі змісту довідки Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 04.09.2014 року № 931 встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала одна у [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 06 листопада 2014 року № 2385/01-16, після смерті [PERSON] спадкової справи не заводилось (а.с. 18). Таким чином, позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Інші спадкоємці не претендують на спадщину. Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визначивши для [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про стягнення аліментів, стверджуючи, що відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки, тому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, надав до суду заяву про те, що він не заперечує проти задоволення позову та розгляду справи без його участі. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Іллічівська Одеської області, актовий запис № 318 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності зі ст.ст.180, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. При таких обставинах позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] стверджуючи, що їхня сім'я розпалася через різні погляди на сімейне життя, просила суд розірвати шлюб. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 11 листопада 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 2103 (а.с.17). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.18). Сім'я розпалася і її збереження неможливо, з початку 2012 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинено. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на сімейне життя, шлюб і подружні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах суд доходить висновку, що причини, що спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

у жовтні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно та визначення порядку користування квартирою, мотивуючи його тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 09.05.1987 року. За період спільного проживання в 1996 році вони придбали квартиру [ADDRESS]. В добровільному порядку провести розподіл майна відповідач не погоджується, в квартиру її не допускає, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою, виділивши їй: житлову кімнату під № 5, площею 11,6 кв.м., а відповідачу житлову кімнату № 6 площею 14 кв.м. Підсобні приміщення: кухню, ванну, туалет, коридор, балкон залишити у спільному користуванні. В судове засідання позивач не зявилась, подала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно чинного законодавства. На підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 травня 1987. За час шлюбу сторонами набуто майно: квартиру [ADDRESS] Вказана обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 12.11.1996 року (а.с.6). Таким чином, вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Оскільки сторони добровільно вирішити питання про порядок користування квартири не можуть, суд вважає за можливе встановити такий порядок користування. На підставі ст. ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 358, 368, 372 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася у суд із указаним позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, зареєстрований 08 листопада 2003 року. Вимоги мотивувала тим, що збереження сім'ї неможливе через відсутність взаєморозуміння, різні характери та погляди на життя. Близько шести місяців вони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. Вважає збереження сім'ї неможливим. У судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що причиною розлучення є те, що відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, двоє дітей проживають з нею, одна - з відповідачем. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 104, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08 листопада 2003 року, вбачається, що сторони з 08 листопада 2003 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис 537 (а.с.25). Сторони у шлюбі народили трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочок [PERSON], [INFO], та Катерину, [INFO]. Такі обставини стверджуються наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження. З пояснень сторін встановлено, що близько року вони проживають окремо, спільного бюджету та господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, зберегти сім'ю не бажають. Наданий судом строк для примирення позивного результату для збереження сім'ї не приніс - у судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу та пояснила, що не має наміру надалі докладати зусиль для його збереження. Наведені обставини дають суду підстави зробити висновок, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. За клопотанням позивача судові витрати залишити за нею. На підставі ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., вона придбала у відповідача квартиру [ADDRESS]. На виконання п. 4 договору купівлі-продажу квартири продавець зобов'язався виписатися з проданої квартири з усіма членами сім'ї протягом семи днів з моменту посвідчення договору. Таким чином, право власності відповідача припинено у зв'язку з продажем квартири. Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2014 року, забравши свої особисті речі. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надавав. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.10.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., позивач придбала у відповідача квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-9). Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 06.10.2014 року продавець зобов'язався, що квартиру [ADDRESS] буде протягом наступних семи днів з моменту посвідчення договору звільнено від будь-яких належних йому речей домашнього обігу та вжитку і гарантував той факт, що до цього ж часу буде знято з реєстрації місця проживання власника квартири та усіх інших зареєстрованих осіб. Таким чином, право власності відповідача припинено у зв'язку з продажем квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 12 липня 1997 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають доньку, 1998 року народження. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що подружжя проживає окремо близько чотирьох років. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував та суду пояснив, що фактично утворив нову сім'ю, на утримання дитини сплачує аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 липня 1997 року Ямпільським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Сумської області, актовий запис за № 22;від шлюбу мають доньку [PERSON], 1998 року народження; проживають окремо /ас. 5-7/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21,24, 56, 110 - 112, 115 Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Відповідно до положень ст.113 СК України позивачем не заявлено вимоги щодо поновлення дошлюбного прізвища «Кізя». У порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідачка) про розірвання шлюбу, в якому просив: розірвати шлюб з Відповідачкою, зареєстрований 06.08.2005р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1853. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06 серпня 2005 року перебуває у шлюбі з Відповідачкою. Від шлюбу подружжя має трьох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, однією сім'єю вони не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу за думкою Позивача є неможливим, та окрім того, суперечило б його інтересам та інтересам їх спільних дітей. У судовому засіданні Позивач - [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити . Відповідачка - [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. На поставлене судом на обговорення питання щодо надання сторонам часу на примирення з метою збереження шлюбу, Позивач та Відповідачка категорично зареречили щодо надання часу на примирення. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Відповідач), [INFO], та [PERSON] (Позивач), [INFO] народження, 06 серпня 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 06.08.2005 р зроблено відповідний актовий запис за №1853 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 06.08.2005р. (а.с.4). Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені - чоловіка [PERSON], а дружини [PERSON] Від шлюбу подружжя має трьох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.5-7). Також встановлено, що сторони не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог вбачається, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, окремо ведуть господарство, тобто стали чужими людьми. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому шлюб потрібно розірвати. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved