Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка - [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання, а саме визнати останнього таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги мотивуються тим, що договором дарування від 28.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського нотаріального округу Пашковським Я.А., зареєстрованого в реєстрі за №872, вище вказана квартира була подарована в рівних частинах по 1/3 кожному: [PERSON], [PERSON], [PERSON], де вони проживали разом. 24.04.2013 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав до м. Севастополь, де створив нову сім'ю. За період з 2012 року відповідач жодного разу не з'явився у зазначеній квартирі, не сплачував комунальні послуги, не робив поточні ремонти, що підтверджується актом МК ВЖРЕП №7 від 21.08.2014 року. У судове засідання позивачка не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву в якій позов підтримала, просить справу слухати у її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, позов не оспорив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира відповідно до статей 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Суд враховує те, що квартира не приватизована, та наявність реєстрації відповідача у ній обумовлює понесення додаткових витрат позивачки на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, її станом не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Судовий збір в сумі 114 гривень 70 копійок необхідно стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачка від сплати судового збору звільнена при подачі позову до суду.

Outcome: approved