Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] . Маючи намір продати земельну ділянку, з реєстру речових прав йому стало відомо, що постановою виконавчої служби від 23 вкресня 2004 року накладений арешт на дане майно. При зверненні до відповідача ним з`ясовано, що виконавче провадження вже знищено та встановити особу, в інтересах якої накладено арешт, зняти арешт є неможливим. На даний час будь-які виконавчі провадження в ДВС не перебувають, а наявний арешт порушує його права на розпорядження власним майном. Відновити свої права може лише звернувшись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту. Просив суд звільнити майно з-під арешту, а саме зняти арешт з земельної ділянки площею 0,08га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222485900:04:009:0100, накладений: тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1324181, зареєстровано 23 вересня 2004 року за №1324181, реєстратором Вишгородська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження - постанова ДВ-6-9, 29.01.2004, Виконавча служба Вишгородського управління, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, власник [PERSON] , [ADDRESS] , додаткові дані: архівний номер 6705492KIEV476, архівна дата 30.01.2004, дата виникнення 30.01.2004. № реєстра 235336-2185, внутр.№ 0F01893F22F54D2C7042. У судове засідання позивач не з`явивсь, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. У судове засідання представник Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Вишгородська районна нотаріальна контора не з`явився, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При розгляді справи судом встановлено, що 18 січня 2010 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №206160. А саме на земельну ділянку площею 0,0800га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222485900:04:009:0100, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №183516745 від 03 жовтня 2019 року - наявне обтяження: тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1324181, зареєстровано 23 вересня 2004 року за №1324181, реєстратором Вишгородська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження - постанова ДВ-6-9, 29.01.2004, Виконавча служба Вишгородського управління, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, власник [PERSON] , [ADDRESS] , додаткові дані: архівний номер 6705492KIEV476, архівна дата 30.01.2004, дата виникнення 30.01.2004. № реєстра 235336-2185, внутр.№ 0F01893F22F54D2C7042. . Також встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області відсутні будь-які виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, що підтверджено листом від 11 листопада 2019 року та інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. З листа Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області №28690 від 11 листопада 2019 року вбачається, що на даний час виконавче провадження, по якому накладено арешт на майно, вже знищено, що унеможливлює вчинення виконавчих дій зі звільнення майна з-під арешту. Враховуючи викладене, а також зважаючи на припис закону, який зобов`язує державного виконавця зняти накладений в межах виконавчого провадження арешт, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved