Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування зазначила, що їй на праві власності належить 31/50 частка житлового будинку [ADDRESS] . Інші 19/50 частин вказаного будинку належить третій особі [PERSON] , який є рідним братом позивачки. [PERSON] у 2008 році зареєструвала відповідача за вказаною адресою на прохання останнього з метою працевлаштування та лише на короткий термін, але останній у будинку фактично не мешкав, послуги з утримання житла не сплачує, будинком не користується, його станом не цікавиться, намірів щодо користування житлом на протязі всього часу реєстрації не виявляв. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] в належній позивачці частині будинку остання вимушена сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати, та порушується її право на володіння та розпорядження своєю власністю, оформлення субсидії. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Будовська Н.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач, будучи прописаним у належному позивачці житловому будинку, фактично жодного дня не мешкав за вказаною адресою, житлом не користувався. Третя особа в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений згідно вимог ЦПК України. З запереченнями чи заявою про розгляд справи без його участі до суду не звертався. Відповідач відзив на позов не подав, в судове\~засідання не\~з`явився,\~про день\~та час\~слухання справи\~повідомлявся у\~порядку,\~встановленому ЦПК\~України.\~Причини неявки\~суду не\~повідомив,\~заяви про\~розгляд справи\~за його\~відсутності суду\~не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 01.07.1991 року Міськкомунгоспом виконкому Запорізької міської ради народних депутатів, Свідоцтва про право на спадщину за законом та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданих 17.06.1993 року Другою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, позивачці належить 31/50 частина житлового будинку [ADDRESS] . Інші 19/50 частин вказаного будинку належать на праві власності третій особі [PERSON] , який є рідним братом позивачки. Вказане підтверджується долученими до позову копіями відповідних свідоцтв про право власності, копією технічного паспорта на вказаний будинок, копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 01.11.1986 року Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя. Позивачка є пенсіонеркою за віком та знаходиться на обліку у Управління ПФУ Правобережного об`єднаного управління ПФУ м. Запоріжжя, отримує пенсію по втраті годувальника, що підтверджується довідкою ПФУ № 5067 від 08.10.2018 року та пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 20.06.2000 року, виданим Управлінням соціального захисту населення Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. У житловому будинку [ADDRESS] , окрім позивачки зареєстровані інші особи, серед яких відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією домової книги, довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 03.05.2019 року. Згідно Акту про не проживання від 29.05.2018, погодженого головою квартального комітету №35 м. Запоріжжя, [PERSON] за вказаною адресою з початку реєстрації за не мешкав, у житловому будинку відсутні його особисті речі, одяг, предмети побуту, тощо. Таким чином, [PERSON] фактично більше року не проживає у належному позивачці будинку, житловим приміщенням якого не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає. Докази, які б свідчили про те, що позивачка перешкоджає відповідачу користуватися спірним житловим приміщенням, в матеріалах справи відсутні. [PERSON] не являвся і не являється членом сім`ї позивачки. Він фактично не користується наданим йому для проживання житлом з моменту реєстрації за спірною адресою. Як вказує власник житлового будинку, обставини, які були підставою для надання у користування житловим приміщенням, припинилися, власником будинку було запропоновано відповідачу знятися з реєстрації, але він добровільно виписуватись не бажає, чим порушує право власності позивачки. Підстави припинення сервітуту визначені у ст.406 ЦК України. Ними, зокрема, являються: відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить йому на праві власності. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, усуне перешкоди власнику майна в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідно до ст. 7 цього Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку громадян здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved