Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 травня 2014 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення дитиною навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 28 травня 2012 року між сторонами був розірваний шлюб, від якого вони мають двох дітей дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 травня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.06.2014 року і до досягнення донькою повноліття, та на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.06.2014 року і до досягнення донькою 23 років. В позові зазначає, що сплату аліментів на утримання старшої доньки припинено 2 роки тому, оскільки вона досягла 23 років. Тобто відповідач, починаючи з 01.06.2014 року на теперішній час сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку тільки на утримання меншої доньки. Посилаючись на положення ст.183 СК України, якою встановлено розмір стягнення аліментів на одну дитину 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, та враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, позивач зазначає, що молодша дочка закінчила загальноосвітню школу та вступила на 1 курс університету на денну форму навчання на контрактній основі, що потребує витрат за кожний навчальний рік, на проживання у гуртожитку, продукти та харчування, щоденний проїзд, одяг, підручники, ліки тощо. За підрахунками позивача такі витрати складають приблизно 10000 грн. на місяць. Таким чином, у зв`язку з навчанням дитини збільшилися витрати на її утримання. Позивач самостійно не в змозі оплачувати вищевказані витрати, тоді як батько взагалі про доньку не піклується, не бере участі у додаткових витратах на доньку, не цікавиться її життям та дуже рідко спілкується з нею. Донька неодноразово телефонувала відповідачу і просила допомогти їй фінансово, але відповідач ігнорував так прохання. Разом із тим, тієї суми аліментів, що стягуються за рішення суду з відповідача в розмірі 1/6 та становлять приблизно 2900-3000 грн., на теперішній час у зв`язку із навчанням дочки в університеті в іншому місті, недостатньо позивачу для покриття всіх витрат на утримання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, одержує достатню заробітну плату, премії, крім того, отримує пенсію, має у власності квартиру та автомобіль, інших аліментних зобов`язань не має. З урахуванням викладеного, на переконання позивача [PERSON] , матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі, у зв`язку з чим вона звернулась за судовим захистом. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.39-40). Відповідачем [PERSON] до суду надано відзив на позов, у якому із позовними вимогами не погоджується. Зазначає, що Сімейний кодекс України передбачає дві окремі підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, на весь період навчання, але не більше 23-річного віку. При цьому суд не має повноважень ухвалювати рішення на майбутнє за умов настання яких-небудь підстав. Зазначає, що на теперішній час він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , і тільки 20.09.2021 року вона досягне повноліття. У разі, коли вона буде продовжувати навчання, після досягнення повноліття, у позивача або доньки виникнуть підстави для звернення до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на весь період навчання, але не більше, ніж до досягнення дочкою 23-річного віку. Однак заявлені позивачем вимоги не відповідають СК України. Крім того, не можуть бути задоволені вимоги, викладені під умовою, а саме стягнення аліментів або до закінчення навчання, або до досягнення дитиною 23 років. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, які сплачує на утримання доньки до досягнення нею повноліття, просить врахувати, що на його утриманні знаходиться малолітня дочка, [PERSON] , [INFO] , про яку достовірно відомо позивачу. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач отримує аліменти на утримання дочки у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), що у грошовому виразі становить 3000 грн., що є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину, що також визнає і позивач. Тим самим відповідач вважає, що збільшення розміру аліментів у даному випадку поставить у гірше становище його малолітню дитину 2015 р.н. Крім того, відповідач є інвалідом третьої групи безстроково, має поганий стан здоров`я, у березні цього року переніс складну операцію, а тому за станом здоров`я не має можливості заробляти більше. З урахуванням вказаних обставин та утримання двох неповнолітніх дітей, вважає, що підстави для збільшення розміру аліментів відсутні, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.59-62). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що протягом майже шести років отримує аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача. Разом із тим, після закінчення школи та вступу до університету витрати на її утримання значно збільшилися. У добровільному порядку відповідач додаткову допомогу доньці не надає. Вважає, що відповідач фінансово має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Тому просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем некоректно сформульовані вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею 23 років, які не можуть бути задоволені у такому вигляді, оскільки суперечать вимогам СК України, яким розмежовані підстави для звернення до суду з подібними вимогами. Крім того, заперечував щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки, та просив врахувати обставини, передбачені ст.182 СК України, викладені у письмовому відзиві на позов, з метою недопущення погіршення становища іншої дитини, яка перебуває на утриманні відповідача. Крім того, зазначив, що посилання позивача на нібито високі доходи відповідача є необґрунтованими, оскільки за вирахуванням податків їх фактичний розмір у середньому складає 13500 грн., що є значно меншим, ніж було нараховано. У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини, закріпленим ст.51 Конституції України, є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Так, сторони по справі позивач [PERSON] (а.с.6-8) та відповідач [PERSON] (а.с.63-64) перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 травня 2012 року. Від указаного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: дочку [PERSON] , яка досягла повноліття, та неповнолітню дочку [PERSON] . Дані обставини визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів позову, на утриманні позивача [PERSON] знаходиться неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №795 від 09 жовтня 2003 року), яка проживає разом з матір`ю (а.с.13). Установлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 травня 2014 року у справі №554/16628/13-ц позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Дніпропетровська, проживаючого [ADDRESS] , зареєстрованого [ADDRESS] , працюючого к футбольному клубі «Ворскла» тренером, пенсіонера по інвалідності, на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 грудня 2013 року і до закінчення навчання доньки 30 червня 2016 року; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 17 грудня 2013 року і до досягнення донькою повноліття; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] одноразово половину вартості навчання доньки [PERSON] , [INFO] в інституті готельного бізнесу в м.Прага Чехословацької республіки за перший семестр 2013-2014 навчального року в сумі 13042 грн. 87 коп. та половину вартості проїзду в сумі 1955 грн. 12 коп., а всього стягнути на користь позивачки 16349 грн. 40 коп.; в іншій частині позову відмовити за безпідставністю; вирішено питання щодо судових витрат по справі (а.с.14-17). Звертаючись до суду із позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів на неповнолітню дитину, позивач [PERSON] посилається на ті обставини, що після здобуття загальної освіти їх спільна з відповідачем дочка [PERSON] , яка не досягла 18 років, вступила на навчання до вищого навчального закладу за контрактом від 22 вересня 2020 року та є студентом 1 курсу факультету міжнародних економічних відносин та туристичного бізнесу Харківського національного університету імені В.Н.Каразіна (а.с.19-20, 21). У зв`язку з цим значно збільшились витрати позивача на її утримання (а.с.22, 23, 25-35), а тому на підставі ст.192 СК України просить збільшити розмір аліментів з 1/6 до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Разом із тим, з посиланням на ст.ст.185, 199 СК України позивач визначає термін стягнення аліментів з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення дитиною навчання чи до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до положень ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи зі змісту положень ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. У судовому засіданні з`ясовано, що на теперішній час з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01.06.2014 року і до досягнення донькою повноліття, що складає в середньому близько 2900-3000 грн., що слідує зокрема, із заяв по сторін по суті справи і підтверджується наявною копією виконавчого листа №2/554/290/2014, виданого Октябрським районним судом м.Полтави 13 серпня 2014 року (а.с.18). Також із представлених суду документів вбачається, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, працює тренером з футболу у ТОВ «ФК «Ворскла», має постійний дохід (а.с.57), отримує пенсію (а.с.65), має на утриманні ще одну неповнолітню дитину від іншого шлюбу дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.66). Наведені обставини сторонами не заперечуються. Крім того, стороною відповідача до суду представлені документи, відповідно до яких [PERSON] є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи за загальним захворюванням опорно-рухового апарату, що видно з копії посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] (а.с.67, 75), та відповідно до довідки МСЕК останньому протипоказана робота, пов`язана з тривалою ходою, довгим перебуванням на ногах (а.с.68). Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1015 хірургічного відділення КНП «Полтавська ЦРКЛ» ПРР підтверджується, що останній з 05.03.2020 року по 11.03.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у даному медичному закладі і переніс операцію (а.с.69). Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У цьому контексті статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч.1\~ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст.182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Так, відповідно до\~ст.7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» у 2020 році прожитковий мінімум, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривні, з 1 грудня - 2395 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. У судовому засіданні позивачем [PERSON] зазначено, що вона є фізичною особою-підприємцем та має нерегулярний дохід. Разом із тим, на її утриманні перебуває неповнолітня дочка, на утримання якої з батька стягуються аліменти лише в розмірі 1/6, фактичний розмір яких є недостатнім та не забезпечує у відповідній мірі тих витрат, які позивач вимушена нести для забезпечення потреб дитини, викликаних здобуттям нею освіти, через що відбулись зміни її матеріального стану, й ці обставини відіграють суттєву роль в житті позивача та її неповнолітньої дитини, що у відповідності із ст.192\~СК України є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. З огляду на встановлені обставини справи, а також враховуючи знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей, постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, при цьому потреби на дитину зросли, відтак збільшилися видатки на навчання, проживання, розвиток та інше, що виключає можливість забезпечувати належне та повноцінне утримання дитини з розміру аліментів, визначеному у рішенні суду від 16 травня 2014 року. Водночас, ці обставини не спростовані стороною відповідача у встановленому порядку. Суд враховує дані про особу платника аліментів [PERSON] , його матеріальний стан, зокрема, розмір доходу, що складається із заробітної плати та пенсії, і становить близько 16000 грн. на місяць, з огляду на достатність заробітку (доходу) платника аліментів та за сукупності наведених вище обставин вважає, що розмір аліментів, які стягуються на неповнолітню [PERSON] , 2003 р.н., яка проживає окремо з матір`ю, підлягає збільшенню. При цьому посилання представника відповідача, що збільшення розміру аліментів до з 1/6 до 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача поставить у гірше становище його малолітню дитину 2015 р.н., є необґрунтованими, оскільки не доведено, що у зв`язку з наведеним така дитина буде позбавлена належного утримання своїх батьків, виходячи з гарантій, закріплених чинним законодавством. Отже, зважаючи на те, що аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини, суд приходить висновку, що вимоги позивача в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини законні та обґрунтовані, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи та підлягають частковому задоволенню. Задовольняючи позов частково та визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, а тому приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду з відповідача, потрібно збільшити з 1/6 до 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. На переконання суду, даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини. Тоді як визначення аліментів у меншому розмірі порушить конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України\~«Про охорону\~дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у випадку задоволення судом позову про зміну розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. В іншій частині позовних вимог, а саме у стягненні аліментів на неповнолітню дитину до закінчення навчання або до досягнення нею 23 років суд відмовляє за безпідставністю. Крім того, посилання [PERSON] за змістом позову на потребу її неповнолітньої дитини у додаткових витратах у зв`язку з навчанням є підставою для стягнення додаткових витрат на дитину згідно зі ст.185 СК України, у свою чергу, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Проте, відповідних вимог заключна частина позовної заяви не містить. Витрати ж для навчання повнолітньої дитини не можуть стягуватись за ст.185 СК України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 Сімейного кодексу України). Однак такі позовні вимоги наразі є передчасними, оскільки становлять самостійний предмет судового розгляду після набуття дитиною повноліття, і позивач, а так само її дитина не позбавлені права звернутися з відповідним позовом до суду у визначеному законодавством порядку. З метою правильного усвідомлення батьками їх прав та обов`язків щодо утримання своїх дітей, врегульованих на законодавчому рівні, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам закріплені ст.185\~СК України обов`язки щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, а також положення ст.192\~СК України щодо зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 840,80 грн. в дохід держави.

Outcome: partial