Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що з 2001 року вона проживала з [PERSON], як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. У квітні 2002 року вона і [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, досягли згоди щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за якою вона передала [PERSON] обумовлену вартість квартири у сумі\~\~3000 доларів США, про що [PERSON] склав розписку. Продаж квартири було здійснено шляхом укладання договору дарування, оскільки його оформлення коштувало дешевше ніж оформлення договору купівлі-продажу, при цьому обдарованою особою стала [PERSON] - мати, на той час її цивільного чоловіка. 5 березня 2003 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого мають двох дітей. 28.07.2008 року [PERSON] помер.\~\~Після реєстрації в квартирі [PERSON] ставить вимогу про виселення її разом із дітьми із спірної квартири. У процесі розгляду іншої справи, а саме: № 285/3677/14-ц, вона дізналася про укладення 12.04.2002 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування квартири за реєстром № 5Д-724. З урахуванням викладеного просила поновити строк звернення до суду з відповідним позовом та визнати причини його пропуску поважними, визнати договір дарування від 12 квітня 2002 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], з приводу дарування квартири [ADDRESS] удаваним, визнати [PERSON] та її покупцями вищезазначеної квартири, та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, які просили задовольнити. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON], правонаступник [PERSON], у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв-клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. Представник третьої особи у судове засідання також не зявився, у заяві до суду просив справу розглянути у його відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Доповівши зміст заявлених вимог, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 квітня 2002 року за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартиру № 11 по вул. Леваневського в м. Новоград-Волинський Житомирської області. Зі змісту вказаного договору вбачається, що дана квартира складається із: коридору, туалету, ванної, кухні все спільного користування,\~кімнати.\~Жила площа квартири становить\~11,6 кв.м.\~Дар оцінено сторонами договору у 2970 грн. 05 березня 2003 року [PERSON] (дівоче прізвище Опіхайленко) зареєструвала шлюб з [PERSON]. 25 липня 2008 року [PERSON] помер. 21 лютого 2008 року [PERSON] померла, її спадкоємцем, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, стала сестра [PERSON], [INFO]. 22.04.2017 року [PERSON] померла, її спадкоємцем, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, став [PERSON] відповідач по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 58 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно з п. 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинної на час виникнення правовідносин між сторонами, при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно врахувати, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених\~ст. 27 ЦПК\~засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не\~\~можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінально-караних діянь. За положеннями\~ст. 243 ЦК УРСР\~за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених\~ст. 76 ЦПК України\~засобами доказування, якщо інше не передбачено законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частинами 2, 5\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з недоведеності позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами факт укладення договору купівлі-продажу квартири, покупцями в якому виступали позивач та її чоловік [PERSON] та продавець [PERSON] Під час розгляду справи встановлено, що оспорюваний договір дарування майна укладено у письмові формі та нотаріально посвідчено. Позивач стороною у спірній угоді не була, а тому вона і не могла приховувати укладення іншої угоди. Після укладення договору 12 квітня 2002 року, позивач будучи достовірно обізнаною щодо умов договору, не оспорювала його, а відтак визнавала право власності на квартиру за [PERSON] Крім того, позивач на час укладення договору не була членом сім'ї набувача квартири, а тому права власності на частку в спірній квартирі у відповідності до положень ст. 17 Закону України «Про право власності» також не набула. Посилання позивача на розписку від 03.09.2015 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] за розпискою від 12.04.2002 року грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США за продаж спірної квартири, є безпідставним, оскільки оригінал розписки від 12.04.2002 року не був предметом дослідження, а\~\~наявна в матеріалах справи копія (а.с.9) належним чином не завірена, а відтак вказані розписки не можуть бути належними доказами у розумінні\~ст. 95 ЦПК України. Пояснення свідка [PERSON] про отримання ним коштів за продаж спірної квартири суд не приймає до уваги, оскільки він не був власником квартири та не мав права на її відчуження. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог\~[PERSON], оскільки позивач не є стороною договору, оспорюваний договір дарування нерухомого майна укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено. Будь-які письмові докази на спростування умов нотаріально посвідченого договору в матеріалах справи відсутні. Посилання позивача на те, що придбана у квітні 2002 року спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя з вказівкою на положення ст.ст. 60, 75 СК України є безпідставними, оскільки дані норми Сімейного Кодексу України застосовуються до правовідносини, які виникли після 01.01.2004 року, а Кодекс Законів про шлюб та сім'ю України 1969 року, взагалі не містив положень про правовий режим майна чоловіка та жінки, які не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Заявлені вимоги в частині вирішення судом питання щодо визнання причини пропуску строку поважною та поновлення строку на подання позовної заяви до суду з відповідним позовом також є безпідставними, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог, а тому залишає дане питання без обговорення.\~\~

Outcome: dismissed