Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] 20 квітня 1987 року вона підписала, не читаючи змісту, договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки мала відповідні інші документи та була впевнена у правильності зазначення номеру будинку нотаріусом. Після укладення даного договору, вона залишила його у себе та не мала жодної потреби його читати. Але згодом при оформленні іншої документації нею було виявлено, що нотаріус записала 12-й номер, а не 2-й номер, придбаного нею домоволодіння. Вказала, що в такий спосіб її будинок має два номери-дві адреси, наявний недолік створює відповідні негативні наслідки по витребуванню юридичних-фактів документів, які мають істотне відношення-значення, до її купленої, приватної власності, будинку [ADDRESS]. Просила суд поновити первинний номер [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні представники позивача та позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Суду пояснили, що позивачка постійно має утиски з боку сільської ради за її правдиві погляди. Вважають, що існують «договорняки», в тому числі щодо розгляду даної справи. Вказаний у договорі номер будинку №12 фактично «взятий з повітря» та він є підроблений. Багато документів вказують, що номер будинку є 2, в тому числі це документи на ім'я колишнього власника [PERSON], а особливо це підтверджують численні письмові заяви [PERSON], які містяться в матеріалах справи. Вважають, що у разі якщо в документах вказаний номер 12 - це підробка, що можливо також встановити допитавши нотаріуса, колишнього прокурора району, голову сільської ради, землевпорядника. Про виявлену підробку з боку нотаріуса в нумерації будинку виявили вже більше десяти років тому. Намагались в позасудовому порядку врегулювати дане питання. Крім того, в даний час між нею та сусідами існують спори щодо земельної ділянки. Вказали також, що про всі порушені її права неправильною нумерацією викладені в позовній заяві. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представник Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області проти позову заперечувала. Суду пояснила, що згідно погосподарських книг за [PERSON] рахується домоволодіння під [ADDRESS] з 1987 року, на підтвердження чого надали належним чином завірені копії цих книг. Номер №2 належить іншим громадянам, тому задоволення позову порушить їх права. Також зазначила, що ні позичка, ні її представники не вказали в судовому засіданні які саме права позивача порушені наявним №12 будинку. Просила відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні [PERSON] проти позову заперечувала. Суду пояснила, що вона є співвласником домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS] Всі документи в неї йдуть під номером 2. Даний номер домоволодіння був і в її бабусі. Тому задоволення позову порушить її права та створить незручності. Просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 41 ЦК 1963 року, чинного на час укладення договору, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Ст. 100 ЦК України 1963 року, чинного на час укладення договору - квітень 1987 року, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] була власником житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Шкільна, №12, що підтверджено довідкою про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок, з видається у зв'язку з відчуженням будинку або його частини №195 виконавчого комітету с.Ходосівської сільської ради та довідкою інспекції Держстраху Києво-Святошинського району №225 від 20 квітня 1987 року. За ст. 224-225 ЦК України, 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК, 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно наказу по радгоспу «Хотівський» №56 від 24 січня 1987 року за заявою [PERSON] їй було виділено земельну ділянку площею 0,08га під будинок, що купується, та під город - 0,07га в [ADDRESS] з земельної ділянки [PERSON], у якої купуватиметься будинок. 20 квітня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу жилого будинку в [ADDRESS] і розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель радгоспу «Хотівський». Договір купівлі-продажу був зареєстрований у виконавчому комітеті Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджено відповідною відміткою на звороті договору. За ст. 153 ЦК України 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За ст. 128 ЦК, 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Враховуючи вимоги чинного на час укладення договору законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS]. Дана обставина підтверджена договором купівлі-продажу будинку, документами, на підставі яких був посвідчений даний правочин (а.с.55-63), виписками з по господарських книг, інформаційною довідкою з реєстру речових прав. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №68684740 право власності на житловий будинок [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області не зареєстровано. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №68684618 право власності на земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. При цьому даний витяг не містить будь-яких посилань щодо права власності [PERSON] або [PERSON] Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пояснення представника [PERSON], що позивачка не читала договір, наявність «договорянків», підробок, утисків позивача з боку сільської ради, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів даним обставинам суду не подано. Не можуть бути належними та допустимими доказами щодо даних обставин допит свідків, в тому числі колишнього прокурора району, сільського голови, землевпорядника, нотаріуса, наявність договір щодо надання послуг в розумінні вимог ст.ст. 57-66 ЦПК України. Єдиним правовстановлюючим документом на нерухоме майно в даному випадку є саме договір купівлі-продажу, в погосподарських книгах за [PERSON] також рахується домоволодіння за №12. Також суд не бере до уваги документи, в тому числі рішення сільської ради №91/28 від 22 лютого 1982 року на ім'я [PERSON], свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON], будівельний паспорт на ім'я [PERSON], план забудови, що видані на ім'я [PERSON] як колишнього власника, тощо, оскільки дані документи стосуються лише колишнього власника, будь-яких наслідків для позивача вони не мають. Не погоджується суд з доводами представника позивача [PERSON], що правильна нумерація підтверджена супровідними листами, відповідями, які адресовані [PERSON], так як це не є правовстановлюючими документами. Щодо посилання [PERSON] як на доказ його численні особисті заяви, пояснення, зауваження, які ним подавались до матеріалів справи, суд вказує, що це є лише суб'єктивна думка сторони, а не доказ в розумінні вимог цивільно-процесуального законодавства, оскільки стосуються нерухомого майна. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст.119 ЦПК України підставами позову, які згідно приписів ст.ст.31,215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги. Поскільки обраний позивачем спосіб захисту свої прав та інтересів власника щодо поновлення первинного номеру будинку не відповідає вимогам закону, не вказано ні у позовній заяві, ні в судовому засідання, які ж саме права позивача [PERSON] порушені, відсутність доказів на підтвердження своїх вимог, тому суд з викладених вище міркувань прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed