Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт визнання [PERSON], [INFO], який помер 01 червня 2008 року батьком [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що з січня 2000 року по 2004 рік заявник [PERSON] проживала зі [PERSON] однією сімєю за адресою: [ADDRESS], без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO], рідним батьком якого є [PERSON] Цей факт [PERSON] визнавав та збирався подати до РАЦС заяву про визнання батьківства, але не встиг. Встановлення факту батьківства заявнику необхідно для зміни прізвища дитини, внесення відомостей про батька сина до Книги реєстрації народження та свідоцтва про народження. Ухвалою судді від 17.10.2016 відкрито провадження у справі. У судове засідання заявник [PERSON] не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. \~ Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії I-ВЛ № 425545, [PERSON], народився 17 вересня 2001 року в м. Харків, актовий запис № 879. Батько [PERSON]. Мати [PERSON]. Також згідно наданого свідоцтва про смерть серії II-ЛО № 618362, [PERSON], [INFO], помер 01 червня 2008 року в м. Березовський, Кемеровська область, Росія. \~\~\~\~ Так, згідно\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частина 1 ст. 128 СК України визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, - відсутність заяв право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 Кодексу, тобто не подано спільної заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або не подано заяви чоловіком, який вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Отже, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч.2 ст.128 СК України). При цьому, доказами у відповідності зі ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, є: письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Судом досліджено лише надані заявником до позовної заяви пісьмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт батьківства відповідача. Всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України будь-яких інших доказів, які б підтверджували батьківство відповідача, суду не надано. Заявник не надала жодного доказу який обгрунтував хоча б одну з обставин: спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; спільне виховання дитини; спільне утримання дитини; докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Клопотання про проведення експертизи від заявника також не надходило. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані\~\~докази в їх сукупності, суд вважає заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed