Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в листопаді 2015 року він звернувся до турагенства ФОП [PERSON] з метою придбання туристичної путівки для свого брата з дружиною до Домініканської республіки. Для підбору туристичної путівки позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1700 доларів США, однак, договір на туристичне обслуговування так і не був укладений, а путівка відповідачем реалізована не була. Як зазначає позивач, на його вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 1700 доларів США [PERSON] 18 грудня 2015 року надала боргову розписку, в якій вказала, що зобовязується повернути позивачу вищевказаний розмір грошових коштів до 25 грудня 2015 року. Однак, до цього часу відповідач грошові кошти не повернула, у звязку із чим позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1700 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.04.2016 р. становить 44\~370 (сорок чотири тисячі триста сімдесят) грн. Також, позивач просить стягнути із відповідача 3 % річних за невиконання грошового зобовязання у розмірі 14 доларів США, що еквівалентно 365,40 грн. та судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, надали пояснення відповідні до позовної заяви. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. На електронну пошту суду надійшла заява від [PERSON] про відкладення розгляду справи, у звязку із хворобою, однак жодних доказів поважності причин неявки до суду не надано. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 18 грудня 2015 року [PERSON] зобовязалася повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США до 25 грудня 2015 року у повному обсязі за нереалізовану подорож до Домініканської республіки. У судовому засіданні встановлено, що зобовязання відповідача за вищевказаною розпискою не виконано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, підтвердженням якого є розписка від 18 грудня 2015 року, зобовязання за яким відповідачем не виконано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Підлягає задоволенню й позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3 % річних за невиконання грошового зобовязання, оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наданого позивачем розрахунку, який суд бере до уваги, розмір 3 % річних за період із 25.12.2015 р. по 04.04.2016 р. становить 14 (чотирнадцять) доларів США. Отже, загальний розмір, який підлягає стягненню, становить 1714 (одна тисяча сімсот чотирнадцять) доларів США. Зі змісту статті 533 ЦК України вбачається, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за № 6-79цс14 «[PERSON] норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України». У п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, виходячи із норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та беручи до уваги, що на день постановлення рішення курс гривні до 100 доларів, встановлений Національним Банком України на 13.06.2016 року, становить 2501,5343 грн., тому розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача становить 42 890 (сорок дві тисячі вісімсот девяносто) грн. 90 коп. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача боргу за договором позики у розмірі 42 890 (сорок дві тисячі вісімсот девяносто) грн. 90 коп. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial