Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні дворовою та прибудинковою територіями та знесення самовільно збудованого паркану за адресою: м. Ізюм Харківської області, вул. Дзержинського, буд. 2. Позивач в особі представника [PERSON] в обґрунтуванні позовних вимог посилалась на те, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (Слобідська) в м. Ізюмі Харківської області, відповідачці [PERSON] належить квартира № 2 у цьому будинку. Квартири № 2 і № 3 розташовані в одноповерховому будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка має статус двора загального користування, а тому немає технічної можливості для поділу її між співвласниками квартир. Відповідач [PERSON] самоуправно без належної правової підстави захопила та утримує частину земельної ділянки, самовільно встановила огорожу у вигляді капітального паркану, відокремлюючи самовільно захоплену частину земельної ділянки, чим перекрила їй підїзд до квартири № 3 та вільний прохід. Фактично позбавила її виходу на вулицю Дзержинського. Вона хвора людина, стан здоровя її важкий, вона пересувається у інвалідному візку, потребує постійного стороннього догляду, у звязку з погіршенням стану здоровя вимушена постійно викликати швидку допомогу та сімейного лікаря, які не можуть добратися до її квартири. Такі дії відповідачки порушують її право на комфортне проживання, блокують двері її квартири для підїзду аварійних служб, для підїзду швидкої допомоги та взагалі створюють небезпеку в разі непередбачених ситуацій. Вона пропонувала відповідачці демонтувати самовільно влаштовані паркани, але вона категорично відмовилась та запропонувала зробити вихід у поле, оскільки вулиця Дзержинського знаходиться на межі міської смуги. У звязку з порушенням її прав вона зверталася до Ізюмського відділу внутрішніх справ, а після відмови відповідачки демонтувати паркан, оскільки відповідачка грубо порушує її право на користування двором загального користування вона вимушена звернутись із даним позовом до суду. Враховуючи, що вказаним парканом фактично перегороджено двір загального користування, що створює [PERSON] перешкоди у користуванні її власністю - квартирою № 3 по вулиці Дзержинського, № 2 в м. Ізюмі, через обмеження доступу до входу на територію належного їй майна, обмеження нормального підїзду до подвіря з вказаної вулиці, вважає, що порушенні права підлягають захисту шляхом зобовязання відповідача демонтувати паркан, який розділяє двір загального користування, звільнивши його та надавши їй можливість безперешкодного проходу по двору загального користування, надати їй безперешкодний прохід з вулиці Дзержинського до своєї квартири через ворота та хвіртку загального користування. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. (а.с. 3-5, 13-14) Позивач [PERSON] померла 15 грудня 2015 року (а.с.47). Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.01.2016 залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] (а.с. 56). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини, викладенні у позовній заяві та просить суд задовольнити позов повністю. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини, викладенні у позові та просить суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та надала пояснення щодо відмови у їх задоволенні (а.с. 23-24). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пославшись на обставини, викладенні у поясненнях на позов та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтуванні заперечень на позов відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] посилаються на те, що земельна ділянка по вулиці Дзержинського, № 2 в м. Ізюмі Харківської області є комунальною власністю та знаходиться у розпорядженні Ізюмської міської ради, тому сторони не є власниками вказаної земельної ділянки, тому вона не порушувала права власності позивачки на земельну ділянку. [PERSON] користуючись своїми правами влаштувала на території їх прибудинкової території дитячий куточок, який огороджено парканом, де розташовані пісочниця, клумби, лавки, та де мають можливість проводити дозвілля діти. При цьому вказаний паркан жодним чином не перешкоджає [PERSON] проходити по двору та виходити на вулицю Дзержинського. Вважає, що позов про демонтування паркану може заявляти лише орган місцевого самоврядування - Ізюмська міська рада. Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить суд відмовити у позові в повному обсязі. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Ізюмську міську раду Харківської області (а.с. 39). Представник третьої особи Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] у судове засідання не зявлялася, про час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, надавала заяви про розгляд справи без участі представника 3 особи, покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Ізюмської міської ради Харківської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав на те, що він особисто оглядав земельну ділянку двора загального користування в м. Ізюмі по вул. Дзержинського, буд. 2, на якій [PERSON] самовільно споруджено паркан, без дозволу Державного архітектурно-будівельного контролю. Вислухавши пояснення сторін та представників сторін, пояснення 3 особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в позові і запереченнях докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідношення. За приписами статей 3, 4, 15 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у спосіб, передбачений ЦК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. За приписами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від\~14.05.2015\~№\~417-VIII цей [PERSON] визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, повязані з реалізацією прав та виконанням обовязків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Відповідно до ст. 1 цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; - співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; - спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; - управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - субєкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами ст. 42 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (в редакції Закону № 417-VIII від 14.05.2015) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 386, ст. 391 ЦК України). Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом встановлено, що первісній позивачці [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1999 виданого Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством за р. №100 та зареєстрованого Ізюмським МБТІ за № 206 в книзі 3; свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2007, виданого держаним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 23.11.2007 за р. № 2-2003, зареєстровано в Реєстрі прав власності Ізюмського БТІ 04.01.2008 за р. № 206 в книзі 3 (а.с. 6-10). Відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2006, посвідченого держаним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 22.11.2006, зареєстровано в реєстрі за № 3-3438, зареєстровано в Реєстрі прав власності Ізюмського БТІ 23.01.2007 запис № 205 (а.с. 25-30). Згідно копії договору дарування квартири від 26 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4447, [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] у дар квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 26.11.2015 (а.с. 48-50). Таким чином, житловий будинок по вул. Дзержинського, № 2 в м. Ізюмі є одноповерховий, складається з двох квартир, які належать на праві приватної власності громадянам: - квартира № 2 належить [PERSON]; - квартира № 3 до 26.11.2015 належала [PERSON], а з 26.11.2015 належить [PERSON] (а.с. 9-10, 28). Земельна ділянка по вулиці Дзержинського, № 2 в м. Ізюмі Харківської області є комунальною власністю та знаходиться у розпорядженні Ізюмської міської ради, тому сторони не є власниками вказаної земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] без згоди позивача [PERSON] на території прибудинкової території по вулиці Дзержинського, № 2 в м. Ізюмі Харківської області самовільно спорудила паркан, чим перешкоджала [PERSON] проходити по двору та виходити на вулицю Дзержинського (а.с. 12, 31-34). Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] при спорудженні паркану була утримуватися від дій, які могли б порушити права власника квартири [ADDRESS], не допускати дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав відповідач повинна додержуватися моральних засад суспільства. Тому суд задовольняє у захисті цивільного права та інтересу позивача як власника квартири [ADDRESS]. Порушенні права позивача підлягають захисту шляхом зобовязання відповідача демонтувати паркан, який розділяє територію прибудинкової території по вулиці Дзержинського, № 2 в м. Ізюмі Харківської області, звільнивши двір загального користування та надавши можливість позивачу безперешкодного проходу по двору загального користування. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, понесені позивачем судові витрати на судовий збір в сумі 487 грн 20 коп, який підтверджується документально, присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача (а.с. 2).

Outcome: approved