Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила наступне. Позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані її сини - відповідачі, [PERSON] та [PERSON], однак тривалий час у вказаній квартирі не проживають, особисті речі в квартирі відсутні. Збереження реєстрації за відповідачами перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Представник позивача до судового засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали, про причини неявки суд не інформували. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника квартири також визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що квартира №16, що розташована в будинку №13 за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Терешкової належить позивачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності посвідченого міським головою [PERSON] (а.с.15-16) Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] є синами позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії IV-HO №408697 та копією свідоцтва про народження серії VI-НО №352970 (а.с.17,19) Згідно довідки про склад сімї в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.22) Відповідно до акту вуличного комітету складеного 04.10.2018 року у присутності сусідів, відповідач [PERSON] та [PERSON]. за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживають, [PERSON] з 1998 року та [PERSON] з 2002 року відповідно, особисті речі в квартирі відсутні (а.с.23) Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідачі не проживають в житловому приміщенні за вказаною адресою [PERSON] з 1998 року, [PERSON] з 2002 року, тобто понад один рік. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача [PERSON] оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідачів [PERSON] та [PERSON], які понад рік не проживають за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~Відтак, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням\~-\~квартирою №16 в будинку № 13 по вул.Терешкової м. Торецьк Донецької області. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved