Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції, актовий запис № 99. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що 24 квітня 2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Створити справжню сім'ю з відповідачем вони так і не змогли. Її чоловік не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків та взаємоповагу один до одного. Навпаки, його ставлення до сім'ї призвели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Після реєстрації шлюбу вони мешкали в квартирі батьків чоловіка. Напротязі перших п'яти років сумісного життя відносини між ними були нормальні, але з часом ці відносини стали поступово погіршуватися, вони віддалялися одни від одного, втрачалося взаємопорозуміння, виявилось, що вони з чоловіком є різними людьми, з різними поглядами на життя та інтересами. Між ними стали регулярно виникати конфліктні ситуації, що послідовно руйнувало їх подружнє життя. Причиною конфліктів було відношення відповідача до своєї родини. А саме регулярне зловживання ним спиртними напоями. В нетверезому стані відповідач сам провокував сварки, ображав та принижував її, а в січні 2013 року підч час конфлікту вона вимушена була переїхати мешкати з дитиною до своєї матері. Сварки з чоловіком проходили у присутності їх малолітної доньки, що негативно відображалося на її психічному та психологічному стані. З січня 2013 року вона з відповідачем разом не мешкають, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Доповнила також, що чоловіка не кохає, вважає, що сім'я розпалася остаточно та подальше збереження шлюбу не можливе. Відповідач до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Зазначив також, що напротязі останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалося, зникло взаємопорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Конфлікти виникали через те, що позивач не бажала вести домашнє господарство та він часто був вимушений харчуватися у закладах харчування. Також основною причиною руйнування їх сім'ї стала подружня невірність позивача. Їх подальше спільне життя і зебереження шлюбу стало суперечити його інтересам та інтересам їх дитини, оскільки він не хотів, щоб дитина чула їх сварки, які були викликані тим, що позивач нехтувала сімейними обов'язками. З березня 2015 року вони мешкають окремо, спільного сімейного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. Подальше відновлення шлюбних відносин не можливе. Майнового та житлвого спору між ними немає. Питання з приводу доньки вирішено миром. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, просила його задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним письмовим поясненням відповідача. Суд, вислухавши пояснення і доводи позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 24 квітня 2004 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 198282, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції, актовий запис № 99 Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-ВЛ № 055685, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 478. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, сторони втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved