Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У квітні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила припинити трудовий договір від 01.08.2011 р., який укладено між нею та відповідачем, з 01.12.2014 р. за власним бажанням у звязку з переїздом на нове місце проживання. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 01.08.2011 р. між нею та відповідачем укладено трудовий договір. З 01.08.2011 р. по 01.12.2014 р. вона працювала на ТОВ «АРК 96» за посадою бухгалтер. З 01.11.2014 р. вона була змушена переселитися з м. Донецька, але не звільнилася з роботи. У звязку з тим, що роботодавець знаходиться на території проведення АТО, у неї не має можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, ні працевлаштуватись на законних підставах, ні отримувати допомогу на випадок безробіття. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач знаходиться на території, де проходить антитерористична операція та відповідно до довідки Харківської дирекції Поштамт - Центр поштового зв'язку №1, відповідно до окремої вказівки призупиняється приймання для пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів, зокрема м. Донецьк - за місцем знаходження відповідача. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи через мережу інтернет через сайт «Судова влада». Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207- VІІ, громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Припинення інших видів зайнятості, у тому числі самозайнятості та підприємницької діяльності, здійснюється за заявним принципом та спрощеною процедурою за місцем перебування особи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2011 р. працювала на ТОВ «АРК 96» на посаді бухгалтера, що підтверджується записом у трудовій книжці копія якої надана суду (а.с. 10-15). 01.11.2014 року позивач була змушена переселитися з м. Донецька, де проводиться антитерористична операція. У зв'язку з тим, що роботодавець знаходиться на території, де проходить антитерористична операція, у неї не має можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, а також, працевлаштуватися на законних підставах, отримувати допомогу на випадок безробіття. Відповідно до довідки від 04.11.2014 р. № [NUMBER] [PERSON] є особою, яку взято на облік як переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з тимчасово окупованої території в м. Харків, та яка проживає за адресою [INFO] (а.с. 16). Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадах, передбачених законом. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю. Умови колективного чи трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Враховуючи те, що позивач переселилася з території проведення антитерористичної операції, не може продовжувати працювати за трудовий договором, укладеним з відповідачем, не має можливості розірвати договір, в порядку передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Усе вищевикладене дає суду підстави для задоволення вимог позивача На підставі викладеного та

Outcome: approved