Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02 листопада 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає і знаходиться на утриманні позивача, однак відповідач, проживаючи окремо від дитини, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для її виховання, хоча має такий обов'язок, тому позивач, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1000,00 грн. на утримання дитини щомісяця до досягнення нею повноліття. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині свого обов'язку з утримання дитини в межах своїх фінансових можливостей в твердій грошовій сумі не більше 30% прожиткового мінімуму, оскільки сам не працює і стабільних доходів не має. Також, визнаючи обов?язок утримання дитини на даний час, заперечував проти позову тим, що має сумніви в своєму батьківстві щодо дитини [PERSON] і має намір у майбутньому оспорити своє батьківство щодо неї. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2016 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 759, що підтверджується свідоцтвом про шлюб в копії (а.с.4), та який розірвано за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2016 року, що набрало законної сили 31 травня 2016 року, копія якого долучена до справи (а.с. 17). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кіровським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ 29 травня 2013 року копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.3). Дитина проживає разом із матір'ю (позивачем), що підтверджується довідкою КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР від 14 квітня 2016 року №2479 (а.с.12) та перебуває на її утриманні, що визнано відповідачем у судовому засіданні та, відповідно, за правилами ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Позивач не працює, трудової книжки не має, на обліку в УПСЗН Кіровської районної у місті ради наразі не перебувала, державних допомог на утримання дитини не отримує. Доказів наявності доходів від будь-якої трудової, підприємницької діяльності матеріали справи не містять та сторони таких доказів суду не подали. Також судом встановлено, що відповідач наразі за трудовим договором не працює, не є приватним підприємцем та має мінливий мінімальний дохід від діяльності з виконання послуг за цивільно-правовими угодами Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що відповідач за станом здоров?я є працездатною особою, медичних протипоказань щодо зайняття будь-якими видами трудової діяльності не має, інших осіб на утриманні, окрім дитини [PERSON] не має, що визнано сторонами у судовому засіданні, у зв'язку з чим ці обставини за правилами ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, разом з тим, обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров'я дитини, яка хронічних захворювань чи хвороб не має, відсутність документального підтвердження реальних доходів відповідача і їх розміру, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01 травня 2016 року складає на дитину віком до 6 років - 1228,00 грн., з 01 грудня 2016 року - 1313, 00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, а відтак, суд, виходячи з того, що за рівного обов'язку з утримання від кожного з батьків дитина має бути забезпечена не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на доньку [PERSON] -450,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 04 квітня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача про наявність сумнівів у тому, що саме він доводиться [PERSON] біологічним батьком у зв?язку з чим не повинен до встановлення цих обставин утримувати дитину, суд до уваги не приймає, оскільки наразі відповідно до актового запису про народження [PERSON] батьком дитини записаний відповідач (а.с.3), з народження дитини і до цього часу останній визнавав себе батьком, з відповідним позовом про оспорення свого батьківства не звертався, а так само не звертався за проведенням відповідної експертизи на предмет встановлення походження диини. Доводи відповідача про відсутність можливості матеріально утримувати дитину у зв'язку з відсутністю роботи та доходів не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки сама по собі непрацевлаштованість і відсутність господарської діяльності як суб'єкта підприємництва за умов працездатності особи не впливає на обов'язок батька утримувати свою дитину. Доводи позивача про фактичну матеріальну можливість відповідача сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1000,00 грн. на сина перед судом у відповідності зі своїм обов'язком за ст.10, 60 ЦПК України не доведено, відсутні такі докази і в матеріалах справи. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial