Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради, яку уточнивши, просить визнати за нею право власності на цілий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову вказала, що [INFO] року померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами і будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки у Жовтневому районі Миколаївської області. Вказане нерухоме майно належало померлій [PERSON] на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.02.2014р., яке набрало законної сили 25.02.2014р. та Державного акту на право власності на землю. Далі зазначала, що на випадок своєї смерті [PERSON] залишила на її ім'я заповіт, яким заповіла все належно їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на, що вона за законом, матиме право. Зазначала, що спадкодавець була одинокою особою, вона доглядала за нею, лікувала її, сплачувала комунальні послуги за будинок та землю, хоронила її за власні кошти. Отже, вважає, що вона, як спадкоємець за заповітом, має право на спадщину після смерті спадкодавця, оскільки інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом не має і вони до нотаріуса із заявами не зверталися. Заповіт не скасований та не є недійсним, спадкоємців на обов'язкову частку у спадщини не має. У визначений законом термін вона звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Луди В.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині право на житловий будинок їй було відмовлено на підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.09.2014р., оскільки нею не пред'явлено, належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно і рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на викладені обставини, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, однак надав заяву про слухання справи у його відсутності, просив винести рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М. до суду також не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1233, ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка на випадок своєї смерті залишила [PERSON] заповіт, яким заповіла все належно їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право, яке посвідчено 26.09.2013р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лудою В.М. за реєстраційним номером 494. ( а. с. 4-6 ) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом, згідно з рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.02.2014р., яке набрало законної сили 25.02.2014р., спадкодавцю [PERSON] на день смерті належало цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням суду встановлено, що спадкодавець купила спірний будинок 17.12.1997р. у агрофірми імені Карла Маркса, володіла їм до самої смерті, однак не отримала свідоцтва про право власності на будинок та не зареєструвала його в БТІ. ( а. с.8-9 ) Однак питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Також спадкодавцю, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.05.2004р., належала земельна ділянка площею 4,08 га в межах території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ( а. с. 59 ) Згідно з довідкою комунального підприємства Дирекція єдиного замовника «Океан» №1569 від 17.04.2014р. у спірному будинку була зареєстрована тільки спадкодавець [PERSON] з 01.02.1979 року і 27.03.2014 року вона знята з реєстрації у зв'язку із смертю. На даний час ніхто у спірному будинку не зареєстрований. ( а. с. 44 ) 24.04.2014р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Луди В.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ( а. с. 34 ) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.09.2014р. приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Луди В.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний будинок, оскільки нею не пред'явлено належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно і рекомендовано звернутися до суду. ( а. с. 16 ) Згідно із матеріалами спадкової справи № 5/2014р. до майна померлої [INFO] [PERSON], відкритої 24.04.2014р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лудою В.М., видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.09.2014р. на земельну ділянку площею 4,0479 га в межах території Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER], реєстровий № 278. Інших спадкоємців ні судом, ні матеріалами Спадкової справи за законом або за заповітом не встановлено. (а. с. 31-87 ) Відповідно до норм ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачка не була зареєстрована разом із спадкодавцем, однак протягом шестимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса, а тому вона вважаються такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті спадкодавця. На підставі викладеного та з урахуванням достовірних та перевірених доказів, суд вважає за необхідне визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року право власності на цілий житловий будинок [ADDRESS]

Outcome: approved