Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № б/н від 04.10.2007 року станом на 15.09.2020 року в сумі 50859,69 грн. На обґрунтування своїх вимог Банк зазначив, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 04.10.2007 року. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3800,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Так, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач має заборгованість у сумі 50859,69 грн., з яких: 3248,59 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1730,27 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 45880,83 грн. нарахована пеня. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважається фінансовою послугою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04.10.2007 року відповідач звернувся до позивача з заявою з метою отримання банківських послуг (а.с. 12). Відповідно до наявних у справі довідок АТ КБ «Приватбанк», за укладеним між сторонами кредитним договором відповідачу було встановлено кредитний ліміт 500,00 грн., який в подальшому було збільшено до 3800,00 грн. та видано чотири кредитні картки, термін дії останньої до грудня 2021 року (а.с. 10,11). Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, з квітня 2009 року [PERSON] користувався виданою йому карткою, використовував надані йому кошти та частково погашав кредитну заборгованість (а.с. 31-36). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.10.2007 року, станом на 15.09.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 50859,69 грн., з яких: 3248,59 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1730,27 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 45880,83 грн. нарахована пеня. Обґрунтовуючи свої вимоги АТ КБ «ПриватБанк» надало суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять дати та підпису позичальника, внаслідок чого неможливо перевірити, станом на який час вони діяли і чи саме на таких умовах [PERSON] погоджувався отримати кредит. Наданий позивачем витяг з Умов та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] умови надання банківських послуг, а також за відсутності домовленості сторін порядку погашення кредиту та сплати процентів, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного сторонами договору. Враховуючи наведене, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Однак, оскільки Банк дійсно надав [PERSON] кошти за кредитним договором, однак такі кошти не були повністю повернуті відповідачем, суд вважає,\~що в\~даному випадку\~знайшов підтвердження\~факт невиконання\~відповідачем своїх\~зобов`язань за\~кредитним договором\~№ б/н\~від 04.10.2007\~року,\~щодо повернення\~кредитних коштів\~які були\~фактично отримані\~та використані\~позичальником,\~а тому\~вимога позивача\~стягнути із\~ [PERSON] прострочене тіло кредиту на загальну суму 3248,59 грн., підлягає до задоволення. Що стосується заявленої вимоги Банку про стягнення з відповідача нарахованих відсотків в сумі 1730,27 грн., а також 45880,83 грн. пені, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки в заяві позичальника вказано базову процентну ставку за кредитом 3%, однак, з наданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що процентна ставка за кредитним договором становить не 3%, а 3,6 %, яка в подальшому була ще збільшена. Натомість про нарахування пені за договором в заяві позичальника нічого не зазначено. Тож, розмір відсотків та пеню позивач нарахував відповідачу всупереч умов договору, а доказів про погодження сторонами умов договору за якими процентна ставка змінювалась суду не надано. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3248,59 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Банку, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути 134,32 грн. судового збору.

Outcome: partial