Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком № 11 по вулиці Садовій с. Нововодяне Добропільського району Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу [PERSON] вона доводиться тіткою. 29 серпня 2013 року між [PERSON] матірю позивача та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку № 11 по вулиці Садовій с. Нововодяне Добропільського району Донецької області. З 1997 року у цьому будинку був прописаний племінник дарувальника, [PERSON], який з 2000 року відбував покарання у місцях позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Донецької області, а після звільнення у 2015 році, сказав, що виїжджає на постійне проживання до АР Крим. Але більш точної адреси не залишив. З того часу звязку з відповідачем немає, місцезнаходження його [PERSON] невідоме. Позивач в судове засідання не зявилась, але звернулась до суду з заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, та зазначили, що її інтереси в суді буде представляти адвокат [PERSON] Представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 14 жовтня 2017 року, в судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~ судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Урядовий Курєр». Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29 серпня 2013 року [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON], а та в свою чергу прийняла в дар від своєї матері в особисту приватну власність житловий будинок № 11 з надвірними побудовами та спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: по вулиці Садовій с. Нововодяне Добропільського району Донецької області. (а.с.6-7). Що також підтверджується витягом № 8643996 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 29 серпня 2013 року за [PERSON] права власності на вищезазначений житловий будинок. (а.с.8) Згідно довідки № 699 від 11 жовтня 2017 року, виданої Нововодянською сільською радою, [PERSON], за адресою: вул. Садова, буд. 11, с. Нововодяне Добропільського району Донецької області, проживає разом із чоловіком [PERSON], [INFO], сином - [PERSON], [INFO], та батьком [PERSON], [INFO]. Як зазначено у довідці, [PERSON], [INFO], за цією адресою зареєстрований, але не проживає з 1997 року. (а.с.15). Реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується довідкою про склад сімї та довідкою Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області від 06 листопада 2017 року № 467, відповідно до яких відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою, але не проживає. (а.с.21). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України\~ до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.\~Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.\~Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не мешкає у житловому будинку № 11 по вулиці Садовій с. Нововодяне Добропільського району Донецької області, суд вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved