Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд», Міністерства юстиції України, третя особа - кооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Перемога», про визнання недійсним договору про спільну діяльність, скасування свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, скасування запису про реєстрацію права власності, посилаючись на наступне. Позивач є членом кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Перемога». 20 липня 2016 року позивачу стало відомо про те, що нежитлова адміністративна будівля з влаштованими приміщеннями для обслуговування та ремонту автомобілів «літ. А» загальною площею 1 221, 6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - нежитлова будівля), знаходиться у власності відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд». З листа голови кооперативу позивачу стало відомо про укладення між ТОВ «Автоленд» та кооперативом, договору про спільну (інвестиційну) діяльність № 7, який було укладено 15.07.2003 року. На підставі вказаного договору ТОВ «Автоленд» було отримано свідоцтво про право власності на нежитлову адміністративну будівлю з влаштованими приміщеннями для обслуговування та ремонту автомобілів «літ. А» загальною площею 1 221, 6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що спірний договір було укладено та підписано від імені кооперативу головою правління, який не мав повноважень на підписання вказаного договору, оскільки згідно статуту дане питання мало б розглядатись на загальних зборах кооперативу, тобто голова кооперативу підписавши вказаний договір діяв в супереч меті та цілям його діяльності, та перевищив свої повноваження. Нежитлова будівля була побудована за кошти її членів задовго до укладення спірного правочину. Вважає, що вказаний договір укладено з метою надання вигляду правомірності вибуття майна з володіння законного власника - кооперативу «Перемога», та подальшого оформлення права власності за ТОВ «Автоленд», тобто на підставі вказаного договору відбулось фактичне відчуження нерухомого майна, яке належало кооперативу. Позивач зазначає, що в подальшому ТОВ «Автоленд» Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) було видано свідоцтво про право власності від 01.06.2007 року, яким було посвідчено право власності товариства на нежитлову будівлю, яке не мало правової на те підстави. У розумінні ч.3 ст. 215 ЦК України позивач вважає себе заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваного правочину. Також позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності відповідача та нежитлову будівлю. З огляду на положення Закону України «Про кооперацію», ст.ст. 203, 215, 216, 393 ЦК України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просить суд визнати недійсним договір про спільну діяльність (інвестиційний) № 7 від 15.07.2003 року. укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Автоленд» та кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів «Перемога», скасувати свідоцтво про право власності за ТОВ «Автоленд» на нежитлову адміністративну будівлю з влаштованими приміщеннями для обслуговування та ремонту автомобілів «літ. А» загальною площею 1 221, 6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на нежитлову адміністративну будівлю з влаштованими приміщеннями для обслуговування та ремонту автомобілів «літ. А» № 11008415 від 04.08.2015 09:12:38, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 715255180000. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав. зазначених у позовній заяві. Представник співвідповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд» у судовому засіданні проти позову заперечив. Показав суду, що дійсно між ТОВ «Автоленд» та позивачем 15.07.2003 року було укладено договір про спільну діяльність (інвестиційний) № 7, яким за рахунок будівельних матеріалів та проведенням робіт ТОВ «Автоленд», та за рахунок наданням проектної документації кооперативом, сторони домовились спільно діяти з метою реконструкції та завершення будівництва та введення в експлуатацію адміністративної будівлі з вмонтованими боксами для ремонту та обслуговування автомобілів за зазначеною у договорі адресою. Вказані роботи були проведені за рахунок коштів ТОВ «Автоленд», та зазначений об'єкт був побудований у 2005 році, згодом введений в експлуатацію, про що було видано технічний паспорт на вказану нежитлову будівлю. Після завершення робіт сторони уклали акт звірки взаєморозрахунків, яким підтвердили, що згідно інвестиційного договору була реконструйована, завершена будівництвом та введена в експлуатацію адмінбудівля з вмонтованими боксами для ремонту та обслуговування автомобілів за адресою: [ADDRESS]. Умови договору виконані, а саме: - проведено водопостачання та каналізація в кооператив «Перемога»; - збудовано приміщення для адміністрації та охорони; - для громадського користування побудовано два туалети; - прилегла територія заасфальтована та облаштована. Претензій ТОВ «Автоленд» та КБЕГ «Перемога» між собою не мали. Тобто сторони у повному обсязі виконали взяті на себе зобов'язання, та внаслідок його виконання члени кооперативу отримали додаткові блага. У встановлений законом спосіб ТОВ «Автоленд» отримало свідоцтво на вказану нежитлову будівлю, яке було зареєстровано у Київському БТІ. Також вважає безпідставним твердження позивача про те, що голова правління кооперативу «Перемога» не мав повноважень на підписання та укладення інвестиційного договору без згоди на те загальних зборів кооперативу, оскільки вказаний договір не є договором про відчуження нерухомого майна. Просить суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю. Представник співвідповідача - міністерства юстиції України у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з заявою, в якій просив провести розгляд справи за відсутністю представника співвідповідача. Окрім іншого представник зазначив, що діями державного реєстратора було внесено відомості про власника спірного майна. Міністерством не приймалося оскаржуване рішення, чи будь - які рішення стосовно прав та інтересів відповідача. Представник третьої особи - кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Перемога» у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Свою позицію щодо заявленого позову не висловив. Заслухавши думки представників позивача та ТОВ «Автоленд», дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 3, ст. 6, ст. 227, ст.ст. 627-629 Цивільного кодексу України, в Україні гарантується право свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що між третьою особою - кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів «Перемога» в особі голови кооперативу Дзюби М.Г., який діяв на підставі статуту, та співвідповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Автоленд», в особі директора товариства Сердюка В.М., який діяв на підставі статуту товариства, 15 липня 2003 року було укладено договір № 7 про спільну діяльність (інвестиційний), відповідно умов якого, сторони за даним договором зобов'язалися шляхом об'єднання матеріалів та робіт з однієї сторони (товариства) та надання і забезпечення проектної документації і іншими правами на забудову, а також правом користування земельної ділянки другої сторони (кооперативу) спільно діяти з метою реконструкції та завершення будівництва та введення в експлуатацію об'єкту - адмінбудівлі з вмонтованими боксами для ремонту та обслуговування автомобілів за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 23-27). Не знайшло свого об'єктивного підтвердження посилання позивача на те, що голова кооперативу діям з перевищенням наданих йому повноважень та не погодив укладення договору на загальних зборах кооперативу, оскільки вказаний договір не є договором про відчуження нерухомого майна, а відповідно до п. 4.4.3 статуту кооперативу (а.с. 42) голова кооперативу має право укладати угоди та договори від імені кооперативу, тобто голова кооперативу діяв у межах наданих йому повноважень. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що суду було надано статут кооперативу, затверджений загальними зборами кооперативу «Перемога» по будівництву та експлуатації гаражів 26 червня 2008 року, а оскаржуваний позивачем правочин було укладено у 2003 році, тобто до затвердження статуту кооперативу у новій редакції. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями глави 77 ЦК України. Статтею 1130 ЦК України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Статтею 1131 ЦК України передбачено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі, та умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до п. 4.1.1 товариство зобов'язалося виконати наступні умови кооперативу, а саме: - провести в кооператив «Перемога» водопостачання та каналізацію; - збудувати приміщення для адміністрації та охорони; - збудувати два туалети для громадського користування; - виконати асфальтування та облаштування прилеглої території. Крім того (п. 4.1.3., та п. 4.1.4. договору) товариство зобов'язалося виконувати фінансування будівництва госпзасобом, та оформити власними силами правовстановлюючі документи на власну частину об'єкта. Умовами вказаного договору також було передбачено, що внеском кооперативу є забезпечення будівництва усією сукупністю необхідної документації з питань будівництва, а внеском товариства є забезпечення будівництва всіма необхідними матеріалами та проведення робіт по будівництву об'єкта. (п.6.1, 6.2 договору). Частка товариства складає 100 відсотків вартості будівництва, та відповідно становитиме 100 відсотків у спільному майні. (п. 6.2.1. договору). Заперечивши проти позову представник відповідача ТОВ «Автоленд» зазначив, що товариство вчиняло всі необхідні дії задля досягнення спільної мети, тобто отримання сторонами покращеної інфраструктури об'єктів кооперативу так і введення в експлуатацію новозбудованих об'єктів, та діяло відповідно до умов договору, не порушуючи його. Після завершення робіт сторони уклали акт звірки взаєморозрахунків, яким підтвердили, що згідно інвестиційного договору була реконструйована, завершена будівництвом та введена в експлуатацію адмінбудівля з вмонтованими боксами для ремонту та обслуговування автомобілів за адресою: [ADDRESS]. Умови договору виконані, а саме: - проведено водопостачання та каналізація в кооператив «Перемога»; - збудовано приміщення для адміністрації та охорони; - для громадського користування побудовано два туалети; - прилегла територія заасфальтована та облаштована. Претензій ТОВ «Автоленд» та КБЕГ «Перемога» між собою не мають. (а.с. 138). За змістом ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного судочинства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Крім того, відповідно до положень діючого законодавства, невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання угоди недійсною. Судом встановлено, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам ст.203 ЦК України, так як його зміст не суперечить положенням Цивільного кодексу України, зокрема главі 77 ЦК України, сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної правоздатності та дієздатності, волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали їх внутрішній волі, договір було укладено у формі встановленої законом, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлено договором. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору про спільну діяльність (інвестиційний) № 7 від 15 липня 2003 року, укладеному між кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів «Перемога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Автоленд» не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову в цій його частині. Крім того, обґрунтовуючи підстави для звернення із позовом представник позивача [PERSON] зазначив, що відповідач є заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підстав) своїх вимог та заперечень. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, па підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Будь -яких належних та допустимих доказів, які б свідчили що позивач [PERSON] станом на день вчинення сторонами правочину був членом кооперативу, а як наслідок є заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст.215 ЦК України, ні позивач, ні його представник суду не надали. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 зазначає, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод и інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (частина перша та друга ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З огляду на те, що ні [PERSON], ні його представником не було вказано які саме права або інтереси позивача за позовом були порушені укладенням оспорюваного правочину, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати [PERSON] заінтересованою стороною у вказаних правовідносинах, а відтак і відсутності у відповідача матеріально-правових підстав для звернення із позовом. Суд також не знаходить підстав для задоволення позову в частині скасування свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, та скасування запису про реєстрацію права власності, оскільки такі позовні вимоги являються похідними від первісних позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed