Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач ОСББ «Печерська мрія» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову послався на те, що відповідачі є власниками нежилих приміщень (в літ.А) № 1, 2, 3 (групи приміщень № 115), № 1, 2 (групи приміщень 115а) в будинку по [ADDRESS] та є співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , які перебувають в управлінні ОСББ. Відповідно до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі на утримання будинку та прибудинкової території. Проте, свої зобов`язання по оплаті послуг відповідачі виконують не належним чином, внаслідок чого за період з липня 2018 року по вересень 2020 року відповідачі мають борг перед ОСББ за житлово-комунальні послуги в розмірі 20 320 грн. 08 коп. з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час прострочення, від суми прострочення за кожен день порушення зобов`язання; 3% річних від суми заборгованості та інфляційних втрат, що послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 11 січня 2020 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідачі правом на надання відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань не скористалися. За таких обставин, суд розглянув справу в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками нежилих приміщень (в літ. А) № 1, 2, 3 (групи приміщень № 115), № 1, 2 (групи приміщень 115а) в будинку по [ADDRESS] , згідно із Витягом з Інформаційної довідки № 161579973 від 29.03.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової щодо об`єкта нерухомого майна та відповідно є співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . 29.09.2017 року за участю співвласників квартир та нежитлових приміщень будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласниками було прийнято рішення про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» в будинках [INFO] та [ADDRESS] . Державна реєстрація юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» відбулась 28.12.2017 року, код ЄДРПОУ 41839086, номер запису 1 070 102 0000 072691. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами, створюється об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно зі ст. 15 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про ОСББ» об`єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів. Оскільки відповідачі є власниками нежилих приміщень у багатоквартирному будинку, то відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вони є співвласниками цього будинку та зобов`язаний оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону). Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Водночас, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі належним чином не виконують свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з липня 2018 року по вересень 2020 року відповідачі мають борг перед ОСББ за житлово-комунальні послуги. Оскільки відповідачі володіють нежитловим приміщенням спільно, без визначення частки кожного із них в натурі, користуються житлово-комунальними послугами, за які несвоєчасно сплачують, внаслідок чого в них утворилася заборгованість перед позивачем, то така заборгованість підлягає солідарному стягнення з обох відповідачів. Окрім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі не виконують свій обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг, то суд приходить до висновку про стягнення з них на користь позивача основної суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми прострочення за кожен день порушення зобов`язання; 3% річних від суми заборгованості та інфляційні втрати, що у загальному розмірі становить 20 320 грн. 08 коп. Окрім того, судом встановлено, що на підставі договору-доручення (ю) про надання правової допомоги від 03.02.2020, укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» та Адвокатським об`єднанням «Адвокатське бюро «ВІКО», Позивач користувався послугами адвоката та поніс витрати на професійну правничу допомогу на суму 12 000 гривень, що підтверджується Актом про надання правової допомоги від 11.12.2020 року та платіжним дорученням. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. Зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою, третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку про обґрунтованість позову. Згідно з частиною першою ст. 141 ЦПК України витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 2 102,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів порівну. На підставі викладеного та

Outcome: approved