Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину домоволодіння та ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що 05 жовтня 2001 року його батько, [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] уклали шлюб. Після укладення шлюбу 17 жовтня 2001 року [PERSON] та [PERSON] на ім'я відповідача придбали домоволодіння по [ADDRESS]. В подальшому земельна ділянка площею 0, 0455 га була приватизована [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] (Дніпро) та ? частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, які належали померлому у спільній сумісній власності подружжя. Позивач зазначає, що у шестимісячний строк він звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та за оформленням спадкових прав на нерухоме майно, проте йому державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правоустановлювальні документи на спірне домоволодіння та право власності на це домоволодіння зареєстровано за іншою особою. Зважаючи на те, що спірне майно було придбане в шлюбі та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] (Дніпро) та ? частини земельної ділянки [ADDRESS] (Дніпро), які належали померлому [PERSON] у спільній сумісній власності з [PERSON] В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач, його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2001 року [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] уклали шлюб. 17 жовтня 2001 року [PERSON] та [PERSON] на ім'я відповідача придбали домоволодіння по [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,0455 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була приватизована [PERSON] 29.12.2006 р. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке належало померлому у спільній сумісній власності подружжя. У шестимісячний строк позивач звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та за оформленням спадкових прав на нерухоме майно, проте йому державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правоустановлювальні документи на спірне домоволодіння та право власності на це домоволодіння зареєстровано за іншою особою. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 23 Кодексу про шлюб та сім»ю встановлено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України. За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України. Таким чином громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.12.2006 р. № 74/9 земельна ділянка площею 0,0455 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] була приватизована [PERSON]. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (2001 рік) придбано будинок по [ADDRESS], то в силу статей 22, 24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на ? частину житлового будинку. Так, як для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на ? частину житлового будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Вказане викладене в Постанові Верхового Суду України від 11 червня 2012 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Зважаючи на те, що [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя належала на праві власності ? частина житлового будинку [ADDRESS] (Дніпро) та ? частина земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку та позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлого [PERSON], суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] та право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0455 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON].

Outcome: approved