Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У квітні 2017 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення збитків звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп». Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що 02.09.2015 року [PERSON] було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. Перебуваючи у трудових відносинах з підприємством, відповідач неодноразово перебував у службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикову картку ТзОВ-«Вог Рітейл» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань. Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6405ВХ/АА3445ХТ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа № 128425 від 11.08.2016р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 496 літрів палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках складав 187 літрів. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 222 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього витрата палива склала 309 літрів. Перевитрата палива склала 87 літрів на загальну суму 1824,45 грн. Під час виконання перевезення на автопоїзді АА6648КІ/АА3848ХТ за маршрутом по Україні згідно подорожнього листа № 128431 від 20.08.2016 р. при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 395 літрів палива. Відповідачем було придбано 600 літрів дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 85 літрів. Згідно норм витрат палива даного автомобіля при виконанні цього перевезення автомобіль повинен використати 757 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього витрата палива склала 910 літрів. Перевитрата палива по даному перевезенню склала 153 літри дизельного палива на загальну суму 3214,20. Загальна сума збитків завдана відповідачем становить 5038,65 грн. Наказом Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» № 123-кф від 12 вересня 2016 року відповідач був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин. На дату подання позовної заяви відповідачем зазначені суми збитків не відшкодовані, тому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму в розмірі 5038 грн. 65 коп. заборгованості та 1600,00 грн. судових витрат. В судове засідання представник позивача ТОВ «Орлан-Транс-Груп» [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності (а.с. 31) не з'явилася, до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково зазначивши, що з відповідачем [PERSON] при прийомі на роботу було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, яким передбачено відповідальність за збереження вантажу та переданих йому матеріальних цінностей (а.с. 30, 54). Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги ТОВ «Орлан-Транс-Груп» не визнав, суду пояснив, що на перевитрати пального впливає ряд чинників, зокрема, поїздка на автомобілі з тривалим строком експлуатації, швидкість руху автомобіля, стан автомобільних доріг, технічний стан автомобіля та паливної системи і т.ін. В звязку з технічною зношеністю автомобілів позивача через тривалий строк їх експлуатації, незадовільний стан автомобільних доріг в Україні, перевитрати пального майже постійно мали місце як у нього так і в інших водіїв позивача, на підтвердження чого надав копії розрахунків по шляхових листах та транспортних завдань (а.с. 56-78). По випадках, які зазначені в позовній заяві, пояснив, що в подорожній лист № 128425 від 11.08.2016 позивачем внесені виправлення з метою зазначення недостовірних даних щодо залишку палива при виїзді, насправді при замірі було встановлено, що залишок складає 447,48 літрів. А перевитрата по подорожньому листу № 128431 від 20.08.2016 сталася через те, що в автомобілі протікав паливний бак, про що він повідомив керівництво та подав заявку на ремонт, але його все одно направили в рейс. При поверненні з цих поїздок він написав відповідні пояснення, які також підписав інженер, і йому сказали, що ці перевитрати спишуть. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно із ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації, передбачені ст. 134 КЗпП України. У ст. 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вказав на те, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За змістом ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Згідно із витягом із наказу №107-кф від 01 вересня 2016 року, [PERSON] прийнятий на роботу тимчасово з 02.09.2015 року по 01.10.2015 року в автомобільну колону № 2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу. Підставою для видання даного наказу була заява [PERSON] Крім того вказано, що з наказом, посадовою інструкцією і Правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлений, однак підпису [PERSON] про ознайомлення в наказі немає (а.с.6). Згідно із витягом із наказу №123-кф від 12.10.2016 року, [PERSON] водія автотранспортних засобів колони автомобільної № 1 звільнено з роботи з 12.09.2016 року за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.7 ). Відповідно до ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, зокрема, коли між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані з зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що договір про повну матеріальну відповідальність з водієм [PERSON] не укладався, будь-яких інших функцій крім водіння автомобіля відповідач не виконував. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] був ознайомлений з наказами № 45 від 11 серпня 2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм палива» копія якого прикладена позивачем о матеріалів позовної заяви (а.с.12-16). Згідно правової позиції Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1267цс16, суди при вирішенні подібних справ повинні встановити наявність чи відсутність вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що є обовязковою складовою відповідальності працівників автомобільного транспорту за перевитрату палива. Представником позивача було надано до суду на підтвердження своїх позовних вимог в якості доказів, що підтверджують факт заподіяння збитків відповідачем [PERSON] копії та оригінали подорожних листів №128425 від 11.08.2016 року та № 128431 від 20.08.2017 року та розрахунки до них, які були оглянуті в судовому засіданні. Як вбачається з розрахунку до подорожнього листа № 128425 від 11.08.2016 року перевитрата палива становить 87 л, які списані за рахунок водія на суму 3214,20 грн., з розрахунку до подорожнього листа № 128431 від 20.08.2016 року перевитрата палива становить 153 л, які списані за рахунок водія на суму 3214,20 грн. (а.с.8-11). В оригіналі подорожнього листа №128425 від 11.08.2016 року містяться не застережені виправлення в графах «водій», в розділах «Робота водія та автомобіля», «Рух пального, літрів».Відповідач був ознайомлений під розпис з даними розрахунками до подорожніх листів, в яких зазначено обсяги та вартість перевитрат пального. Проте, як пояснив відповідач, у разі відмови від підпису у нього звіт не приймали і коли він підписував документ, а саме подорожній лист №128425 від 11.08.2016 року, той не містив виправлень. Подорожній лист є основним документом первинного обліку роботи автотранспортних засобів, який підтверджує витрати, пов'язані із здійсненням перевезень, і як первинний бухгалтерський документ застосовується для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі списання витраченого палива і мастильних матеріалів. Надані суду оригінали та копії вказаних подорожніх листів вантажного автомобіля складені у формі, затвердженій наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29.12.1995 року № 488/346. При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.12.2013 року № 1005/1454. Вказані недоліки, виправлення, відсутність підписів бухгалтера та відомостей про те, чи застосовано дані подорожні листи, як первинні бухгалтерські документи для бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, викликає сумнів у тому, що вказані документи первинного обліку та викладена в них інформація є достовірними. Тому суд вважає дані докази неналежними та не приймає до уваги як докази, що підтверджують факт перевитрат пального водієм [PERSON] Крім того, наказ позивача від 11.08.2010 року № 45 «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива», прийнятий згідно наказу Міністерства транспорту України за № 43 від 10.02.І998 року «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» про те не повністю відповідає вказаному наказу. Так, у наказі Мінтрансу України за № 43 від 10.02.І998 року встановлено такі види норм витрат палива, а саме: базову лінійну норму автомобіля на 100 км.; норму на виконання транспортної роботи (враховує додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем) на 100 тонно-кілометрів; норму на одну тону спорядженої маси; норму на їзду з вантажем; базову норму на роботу автономного обігрівача на одну годину його роботи. Окрім того встановлено тимчасові норми витрат палива і мастильних матеріалів з відповідними коефіцієнтами коригування по відношенню до базової лінійної норми. Пунктом 3.1. цього наказу передбачено такі коефіцієнти коригування у таких випадках: робота у нічний час, у гірській місцевості та на маршрутах з особливим рельєфом, експлуатація автотранспорту на маршрутах з горбистим рельєфом, робота в міських умовах, робота у холодну пору. Однак наказом позивача від 11.08.2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива» не передбачено такі коригуючі коефіцієнти, а також додаткові витрати пального на роботу транспорту у холодну пору року, у гірській місцевості або на маршрутах з горбистим рельєфом, на роботу в міських умовах. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що на перевитрати пального впливає ряд чинників: дорожні умови, поїздка на автомобілі з тривалим строком експлуатації, швидкість руху автомобіля, стан автомобільних доріг, технічний стан автомобіля. Позивачем не надано доказів щодо належного технічного стану автомобілів на яких працював відповідач. Так само позивачем не надано доказів того, що відповідач ухилявся від маршруту, перевищував під час п оїздок швидкість руху чи вчиняв крадіжку пального та що він притягувався до відповідальності за допущені порушення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини, підстав для стягнення на користь ТОВ «Орлан-Транс-Груп» із [PERSON] збитків у розмірі 5038 грн. 65 коп. судом не вбачається, оскільки причини перевитрати палива та безпосередня вина у цьому відповідача належними і допустимими доказами позивачем не доведена, а судом не встановлена. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то, на підставі положень ст. 88 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: dismissed