Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що 10.08.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Спільний син проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, відповідач участі у забезпеченні дитини не приймає та всім необхідним не забезпечує. Посилаючись на те, що відповідач не виконує обов*язків по утриманню сина, позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду із позовом, до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач не з*явилася, подала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 10.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 263, після укладення шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] про що надано відповідну копію. З свідоцтва про народження видно, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] [INFO]. Судом встановлено, що на момент розгляду справи дитина проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином,вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів грунтуються на законі,суд встановлює розмір аліментів в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, щомісячно,що узгоджуються з встановленим Державою прожитковим мінімумом для дітей відповідного віку,підстав для звільнення відповідача від участі у належному утриманні дитини суд не встановив. Вивчивши усі надані докази у сукупності, беручи до уваги матеріальне положення позивача, відповідача, той факт, що позивач потребує матеріальної допомоги відповідача, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільного сина сторін. На підставі 141 ЦПК судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави, оскільки син проживає з позивачкою.

Outcome: approved