Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У квітні 2017 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеси та уточнивши свої вимоги просили: -визнати договір-купівлі-продажу парковочного місця № 82 загальною площею 18,0 кв. м за адресою: м. Одеса, вулиця Успенська, буд. 2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3113, укладений між [PERSON] та [PERSON] 5 липня 2013 року недійсним. Повернути право володіння парковочного місця № 82 за адресою: м. Одеса, вулиця Успенська, буд. 2 [PERSON]. -визнати договір-купівлі-продажу № 50 за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд. 2 Е, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3664, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 31 липня 2013 року недійсним. Повернути право власності вказаної квартири 1/3 [PERSON]. 2/3 (дві третини) частини вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] на підставі права власності. -застосувати реституцію, як наслідок недійсності договорів купівлі-продажу та стягнути витрати по сплаті судового збору. При цьому обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 5 липня 2013 року позивачі звернулися до [PERSON] щоб отримати гроші в борг, під заставу нерухомого майна, проте застава була оформлена як договір купівлі-продажу майна, яке передавалося в заставу. В заставу передавалося парковочне місце за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 2, застава була оформлена як договір купівлі-продажу в нотаріуса [PERSON] При цьому на підтвердження того факту, що фактично мав місце договір купівлі-продажу вказана одна і та сама сума 120 тис. гривень, що відповідає сумі 15 тис. доларів США а грошові кошти отримали саме в сумі 15 тис доларів США. Був складений акт прийому-передачі про те, що позивачі отримують грошові кошти в сумі 120 тис. гривень саме за договором позики, а не за договором купівлі-продажу. Позивачі зазначили, що згідно домовленості, договір купівлі-продажу заставного майна є формальним, нерухомість залишається в їх володінні та користуванні та після повернення боргу договір купівлі-продажу заставного майна буде нотаріально розірваний. У договорі позики, який укладався як і раніше в нотаріуса [PERSON] одночасно з договором позики, вказана одна і та ж сума договору, а також мається акт прийому-передачі до договору позики, з якого вбачається, що суму 1 200 000,00 гривень, позивачі отримали під договір позики, а не під договір купівлі-продажу, під який ніяких актів прийому-передачі не складалося. Позивачі зазначили, що [PERSON] отримав у власність їх майно неправомірним шляхом, виселив позивачів з їхньої квартири та вимагає повернути борг, у звязку з чим були змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], згідно уточненої позовної заяви просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за розпискою в розмірі 7\~427427,84 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 274\~176 доларів США в інтересах родини, які був зобовязаний повернути до 02.03.2016 року. Проте, [PERSON] не повернув дану суму грошей, у звязку з чим станом на 05 серпня 2016 року в [PERSON] перед [PERSON], виникла заборгованість у розмірі 274\~176 доларів США, що еквівалентно 7\~427\~427,84 гривень. [PERSON] зазначив, що додана до матеріалів справи розписка свідчить, що строк виконання грошового зобовязання [PERSON] спливає 02.03.2016 року. Позивач зазначив, що на підставі цивільного законодавства та в результаті невиконання відповідачем покладених на нього обовязків у строк, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. 18.12.2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м Одеси з зустрічною позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи: [PERSON], яка була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом та згідно уточнень просили: -визнати договір-купівлі-продажу парковочного місця № 82 загальною площею 18,0 кв. м за адресою: м. Одеса, вулиця Успенська, буд. 2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3113, укладений між [PERSON] та [PERSON] 5 липня 2013 року недійсним та повернути право власності [PERSON] парковочного місця № 82 за адресою: м. Одеса, вулиця Успенська, буд. 2. -визнати договір-купівлі-продажу № 50 за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд. 2 Е, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3664, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 31 липня 2013 року недійсним та повернути право власності вказаної квартири 1/3 [PERSON]. 2/3 (дві третини) частини вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] на підставі права власності. -визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вулиця Устияновича, земельна ділянка б/н площею 0,1 га, у тому числі по угіддях 0, 1000 га землі змішаного використання, кадастровий номер земельної ділянки 462455700:01:009:0406, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1733, укладений між [PERSON] та [PERSON] 02 вересня 2015 року та повернути позивачам право власності на вказану земельну ділянку. -визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Устияновича, будинок № 78в, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1731, укладений між [PERSON] і [PERSON] 02 вересня 2015 року та повернути позивачу право власності на вказаний будинок. -визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Устияновича, земельну ділянку б/н, площею 0,0935 га, у тому числі по угіддях 0,0935 га сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки 4624555700:01:009:0407, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] Зареєстрований в реєстрі за № 910 та повернути позивачу право власності на вказаний будинок. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказані договори купівлі-продажу, які зумовили перехід права власності [PERSON] на нерухомі обєкти мали інші цілі, ніж ті, що виникли за вчиненими правочинами. Позивачі зазначили, що в даному випадку вони не виробляли відчуження майна на користь [PERSON] вони передавали це майно в заставу, саме на це було спрямовано волевиявлення сторін. Реальні наслідки, у вигляді передачі майна відповідачу не настали, все продане і подароване майно, вказано в договорах позики, як заставне та залишилося в користуванні позивачів, у звязку з чим позивачі звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду від 01 лютого 2017 року під головуванням судді Погрібного С.О., було прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, договору дарування земельної ділянки, застосування реституції як наслідку недійсності правочинів разом з позовом [PERSON]І до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Приморського районного суду від 16 червня 2017 року, було обєднано в одне провадження під головуванням судді Бойчука А.Ю. цивільну справу № 522/7303/17 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання договорів недійсними та зобовязання вчинити певні дії з цивільною справою № 522/14577/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договору дарування земельної ділянки, застосування реституції як наслідку недійсності правочинів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив суд їх задовольнити, заперечував щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, підтримав позовні вимоги за первісним позовом та просив суд їх задовольнити. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). З матеріалів справи вбачається, що 1/3 частина квартири № 50, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Успенська, буд. № 2-Е, належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 24.02.2005 року, САА 447640, право власності на яку було зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6661039, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 04.03.2005 року. 2/3 частина зазначеної квартири належить [PERSON], [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, від 01.07.2011 року, за реєстровим № 954, право власності на яку було зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 30758198, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 27.07.2011 року. Судом встановлено, що між позивачами укладалися наступні договори позики. Згідно договору позики від 5 липня 2013 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 15\~000.00 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 20\~0000,00 гривень, по курсу НБУ, на день підписання договору, під 3% в місяць до 5 липня 2014 року, чи до предявлення позикодавцем вимоги про повернення позики, а позичальник повинен повернути суму позики в місці укладення Договору та у встановлений строк або на протязі 30 днів з дня предявлення позикодавцем вимоги про повернення позики. У забезпечення виконання даного договору, позичальник передає в розпорядження позичкодавцю майно, а саме: квартиру у [ADDRESS]. Актом прийому-передачі від 3 травня 2014 року було підтверджено передачу грошей [PERSON] [PERSON] в сумі 164\~316,00 доларів США, що еквівалентно 1\~971\~792 гривень по курсу НБУ на день підписання даного договору під 3% річних в місяць до 31 травня 2014 року. Даний [PERSON] є невідємною частиною Договору позики від 5 липня 2013 року. Згідно договору позики від 13 липня 2014 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 164\~316,00 доларів США, що еквівалентно 1\~971\~792 гривень по курсу НБУ на день підписання даного договору, під 3% річних в місяць до 31 травня 2014 року чи до предявлення позикодавцем вимоги про повернення позики, а позичальник повинен повернути суму позики в місці укладення Договору та у встановлений строк або на протязі 30 днів з дня предявлення позикодавцем вимоги про повернення позики з правом пролонгації за домовленістю сторін. У забезпечення виконання даного договору, позичальник передає в розпорядження позичкодавцю майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] та паркувальне місце за адресою м. Одеса, вул. Успенська,2. Відповідно до [PERSON] прийому-передачі до договору позики від 31 липня 2013 року, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла грошові кошти в розмірі 150\~000,00 доларів США, що є еквівалентом 1\~200\~000,00 гривень по курсу НБУ, на день підписання договору, під 3% в місяць до 31 січня 2014 року. Даний [PERSON] є невідємною частиною Договору позики від 31 липня 2013 року Згідно договору позики від 12 грудня 2012 року, [PERSON] передав [PERSON], грошові кошти в розмірі 60\~000 00 доларів США, що еквівалентно 487\~200,00 гривень по курсу НБУ, на день підписання договору, під 3,33% в місяць до 14 грудня 2013 року, або до предявлення позичкодавцем вимоги про повернення позики, а Позичальник зобовязаний повернути домовлену суму в місці укладення договору та у встановлений строк, або на протязі 30 днів з дня предявлення позичкодавцем вимоги про повернення позики. В забезпечення виконання даного договору, позичальник передає в розпорядження позичкодавцю заставне майно, а саме дачний будинок, загальною площею 74,6 м. кв., с. Мізікевича, вулиця Спортивна, ж/м «Савіньйон» буд. 2/14. Відповідно до договору позики від 20 квітня 2016 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 295\~812, 00 доларів США. Для забезпечення виконання даного договору, позичальник передає в розпорядження позичкодавцю позичкове майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS]; парковочне місце за адресою м. Одеса, буд. Славське, вул. Устияновича 78В; земельна ділянка 0,0935 га, кадастровий номер 4624555700:01:009:0407 (с/г); ділянка землі 0,1 га кад. № 4624555700:01:009:0406. Актом прийому-передачі від 20 квітня 2016 року було підтверджено передачу грошей [PERSON] [PERSON] в сумі 295\~812, 00 доларів США до 04 червня 2016 року. Даний [PERSON] є невідємною частиною Договору позики від 20 квітня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до норм ст. ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору купівлі-продажу) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Матеріалами справи встановлено, що між позивачами укладалися наступні договори купівлі-продажу. [PERSON], [PERSON], [PERSON], передали у власність, а [PERSON]І прийняв у власність квартиру № 50, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Успенська, буд. № 2-Е . Зазначена квартира в цілому складається з пяти жилих кімнат, жилою площею 107,3 кв. м., загальною площею 190,3 кв. м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Продаж здійснено за 1\~198\~950,00 гривень, що за офіційним курсом НБУ складає 150\~000,00 доларів США. Згідно договору-купівлі продажу від 05 липня 2013 року,. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]В, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] передав у власність, а [PERSON], прийняв у власність парковочне місце № 82, загальною площею 18,0 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, буд. 2. Продаж було здійснено за 120\~000,00 гривень. Згідно договору купівлі-продажу від 02 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] передає у власність, а [PERSON] прийняв у власність, земельну ділянку , що знаходиться за адресою: м. Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вулиця Устияновича, земельна ділянка б/н площею 0,1 га, у тому числі по угіддях 0, 1000 га землі змішаного використання, кадастровий номер земельної ділянки 462455700:01:009:0406. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]В, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] прийняв у власність, житловий будинок, що знаходиться за адресою: Львівська область Сколівський район, смт. Славське, вулиця Устияновича, будинок № 78в. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Позивачі в судовому засіданні стверджували, що окремо за договором купівлі-продажу грошові кошти за квартиру не сплачувались відповідачем, відповідна грошова сума надавалась відповідачем позивачу виключно за договором позики. Судом встановлено факт укладання договорів купівлі-продажу, також встановлено те, що позивачі не мали намір передати вищевказане нерухоме майно у власність відповідачу. [PERSON] передала безкоштовно в дар, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вулиця Устияновича, земельна ділянка б/н площею 0,0935 га у тому числі по угіддях: 0,0935 га сіножаті, кадастровий номер земельної ділянки 4624555700:01:009:0407, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність Судом встановлено, що під час укладення договору сторони не мали наміри створити наслідки переходу права власності на нерухомість до відповідача, тому укладений договір дарування квартири є удаваним. При укладенні удаваного правочину волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також зясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Крім того, суд не встановив обставин, а дарувальники за спірним договором не навели жодних мотивів передачі ними в дар квартири. Позивачі посилалися на те, що вищевказані договори купівлі-продажу та договір дарування земельної ділянки, які зумовили перехід права власності до відповідача метою яких є забезпечення боргового зобовязання, вчинялися без наміру створити наслідки переходу права власності до [PERSON] та строк забезпечення був чітко визначений. Дані обставини не були спростовані [PERSON] у ході судового засідання. У сенсі положень\~статті 202 ЦК України\~під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Оскільки згідно із частиною першою статті\~202, частиною третьою статті\~203 ЦК України\~головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору позики, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 14.11.2012 року по справі № 6-133цс12. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~статті 235 ЦК Українимає визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог\~статті 60 ЦК України\~позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. (Правова позиція ВСУ у справі №6-1026цс16). Проаналізувавши приписи чинного законодавства України та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що договори купівлі-продажу та договір дарування є удаваними, оскільки були направлені на встановлення інших цивільно-правових відносин, а саме відносин, які виникли з договорів позики майна та були встановлені на виникнення інших правових наслідків, ніж перехід права власності нерухомого майна позивачів до [PERSON] Таким чином, вищевказані договори купівлі-продажу та договір дарування земельної ділянки є недійсними, у звязку з їх удаваністю. Відповідно до п.1. ст. 216 ЦК України, недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути іншій стороні в натурі, все що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»визначено, що підставою недійсності правочинів є недодержання стороною вимог, які встановленіст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. За таких умов, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачів за зустрічним позовом та визнати договори купівлі-продажу та договору дарування недійсними. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON]В, [PERSON] та [PERSON]. на користь [PERSON] суму заборгованості за розпискою від 16.02.2016 року в розмірі 7\~ 427 427 гривень 84 копійки, суд зазначає наступне. Згідно до статей\~525,\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Проте, позивачем не доведено та матеріалами справи не встановлено наявності непогашеної заборгованості перед ним [PERSON]В та [PERSON] Також, [PERSON] не надано доказів заборгованості саме в розмірі 7\~ 427 427 гривень 84 копійки. Згідно з розпискою від 16.02.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 274\~176,00 доларів. Та зобовязувався повернути їх до 02.03.2016 року, які були взяті в інтересах сімї. Вказана розписка свідчить про те, що позивачі взяли в борг в [PERSON] зазначену суму грошей, фактично вона є проміжним підтвердженням суми боргу, взятого раніше разом з обумовленими відсотками на день написання розписки та є підтвердженням укладення договорів позики. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким\~чином,\~розписка є документом,\~що\~підтверджує\~боргове зобов'язання. З огляду на вищевикладене суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON], у звязку з їх недоведеністю. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial