Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду звернулося ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування на загальну суму 48761,31 грн. Позивач зазначав, що 29 січня 2013 року між банком та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0935/82/0049099, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 34822,18 грн. строком до 29 січня 2019 року зі сплатою 38,3 відсотків річних. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування з визначенням їх розмірів у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконує. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22 вересня 2014 року становить 48761,31 грн. судовий збір 487,61 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Савченко Л.П. позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовних заявах. Пояснила, що кредит був без заставний, тому пеня обчислювалась одночасно сумарно по «тілу» кредиту і процентам за користування кредитом. Відповідач здійснював нерегулярні платежі у погашення кредиту і у неповному обсязі. Відмовилася від необхідності збільшення позовних вимог, враховуючи, що предметом позову є стягнення заборгованості, обчисленої станом на 22 вересня 2014 року та щодо поновлення строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені, яка була обчислена за межами однорічного строку, враховуючи, що відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені. Відповідач [PERSON] з позовом погодився частково. Підтвердив факт укладення договору, наявність заборгованості за договором. Просив застосувати строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені та зменшити розмір пені згідно ст. 551 ЦК України з врахуванням його сімейного та матеріального становища. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. У ст. 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Судом достовірно встановлено, що 29 січня 2013 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0935/82/0049099, згідно якого банк зобов'язувався надати відповідачеві кредит на сумі 34822,18 грн. зі сплатою 38,3 відсотків річних в строк до 29 січня 2019 року, а додатковою угодою між банком та відповідачем було передбачено пільговий розмір відсоткової ставки за кредитом в розмірі 0,01 % річних з 29 січня 2013 року по 31 березня 2013 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом з визначенням їх розмірів у встановлені строки та графік погашення кредиту у порядку, визначеного договором. У вказаному договорі та додатковій угоді до нього сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строк дії договору, права, обов'язки та відповідальність сторін. Банк видав позивачеві через касу готівкою грошові кошти на виконання умов договору - 14411,90 грн., кошти в розмірі 18488,10 грн. були направлені банком на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеного 19 вересня 2011 року між сторонами у справі. Залишкові кошти були взяті банком з кредиту відповідача в рахунок здійснення платежів за вказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] перестав сплачувати своєчасно та у повному обсязі кошти у погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту. Станом на 22 вересня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 48761,31 грн., з них: - прострочена заборгованість за кредитом - 430,90 грн.; - заборгованість за процентам - 7468,02 грн.; - пеня за порушення строків сплати коштів у повернення кредиту та процентів - 9936,11 грн.; - поточна заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню - 30926,28 грн. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачами банку не сплачена. Суд враховує, що позивач в особі його представника відмовився від уточнення позовних вимог щодо стягнення боргу в розмірах, обчислених станом на день розгляду справи та поновлення строку позовної давності в частині вимоги про стягнення пені, який просив застосувати відповідач. Між сторонами по справі за висновком суду фактично відсутній спір з приводу розрахунку заборгованості за кредитним договором, обчисленої станом на 22 вересня 2014 року. Крім того, розрахунок наданий позивачем заборгованості, крім розміру пені, який обчислено за межами однорічного строку позовної давності, відповідає умовам кредитного договору. Відповідач не подав належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів на спростування позову в цілому і встановлених судом обставин. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/0935/82/0049099 від 29 січня 2013 року станом на 22 вересня 2014 року на загальну суму 41825,20 грн., з них: - прострочена заборгованість за кредитом («тіло кредиту») - 430,90 грн.; - поточна заборгованість за кредитом («тіло кредиту») - 30926,28 грн.; - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 7468,02 грн.; - пеня за прострочення сплати коштів у повернення кредиту та процентів за користування кредитом - 3000 грн., та на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у повернення сплаченого судового збору 418,25 грн. Суд визначив розмір пені в 3000 грн., погодившись з доводами відповідача, оскільки розмір пені було визначено за термін часу, який перевищує 1 рік, встановленого ст. 258 ЦК України. Крім того, при зменшені розміру пені відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд врахував сімейне та матеріальне становище відповідача: незначні за розмірами доходи відповідача та його дружини, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків відповідача, зокрема, що батько є інвалідом другої групи, а мати відповідача має тяжке захворювання, що підтверджується відповідними документами, наявних в матеріалах справи, і такі обставини сімейного та матеріального становища відповідача є істотними обставинами відповідно до змісту ч. 3 ст. 551 ЦК України. Необхідно відмовити позивачеві у задоволенні позову до відповідача в частині вимоги про стягнення пені на суму 6936,11 грн.

Outcome: partial