overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом через оголошення на офіційному сайті суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 12 вересня 2003 року. З жовтня 2013 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.06.2015 року, від якого мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обов'язки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу місцем проживання їх спільного сина просить визначити з нею, прізвище залишити без змін. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова повістка направлялась за останнім відомим та вказаним у позовній заяві його місцем реєстрації, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2015 року (а.с. 4), від якого мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та дитині, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання спільної неповнолітньої дитини сторін - [PERSON], визначити за місцем проживання матері. Також, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, що на підставі ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.07.2009 року, від якого мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу місцем проживання їх спільної доньки просить визначити з нею, прізвище залишити без змін. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова повістка була направлена за останнім зареєстрованим та вказаним у позовній заяві місцем проживання, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у\~ справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2009 року (а.с. 5), від якого мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та дитині, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання спільної неповнолітньої дитини сторін - [PERSON], визначити за місцем проживання матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30.08.1994 року. В обґрунтування позову зазначає, що протягом останніх 3-ьох років проживає на території України, оскільки доглядає за хворою матірю [PERSON], [INFO], а відповідач так і залишився проживати на території [PERSON], у звязку з чим, за взаємним переконанням, вони дійшли висновку про відсутність необхідності та сенсу підтримувати сімейні відносини, оскільки мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Після розірвання шлюбу прізвище просить залишити без змін. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви в яких просили справу слухати без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив погодився на розірвання шлюбу. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1994 року (а.с. 4,5). Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, наміру поновлювати шлюбні відносини не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та дитині, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 серпня 2009 року Донецьким міським відділом цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, згідно актового запису № 749 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначив, що 22 серпня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206\~ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом\~встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 22 серпня 2009 року уклали шлюб. /а.с.5/. Від зазначеного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . /а.с.6/. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

у квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 03 листопада 2012 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що складено актовий запис № 1183. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі. Відповідачем у судовому засіданні позов визнано повністю. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судовим розглядом встановлено, що 03 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що складено актовий запис № 1183, що підтверджується даними свідоцтва про одруження [NUMBER] від 03.11.2012 року. Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

у квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 25 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 870. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач фактично не проживає з позивачем протягом тривалого часу, не веде спільний побут та бюджет, не підтримує сімейних стосунків, шлюб існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У підготовчому судовому засідання позивач позов підтримала у повному обсязі. Відповідачем у підготовчому судовому засіданні позов визнано повністю. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судовим розглядом встановлено, що 25 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 870, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.08.2010 року. Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 4) Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати [PERSON] , [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартир [ADDRESS] на підставі договру купівлі -продажу. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], як колишній власник цього житла та його члени сім'ї [PERSON], [PERSON] Позивача вважає, що [PERSON] у результаті продажу квартири припинив своє право власності та як наслідок втратив право користування квартирою. Як відомо позивачу, відповідачі виїхали за кордон на постійне місце проживання у 2009 році та до моменту подання даного позову в Україну не поверталися. Тобто відповідачі протягом тривалого часу не проживають у вищевказаній квартирі, а тому втратили право користування нею. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надходило, відзив не надали. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2013 року. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підтримала та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2013 року. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини є відповідач. Дитина проживає з матірю, що підтверджується довідкою управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради за № 1960-05 від 05.04.2018 року. Відповідач в добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобовязаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу), але не менш як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із заробітку (доходу). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законом, який становить одну четверту частину заробітку, і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 20 червня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який утримується нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі 1000 грн. щомісяця на утримання дитини з відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задоволити в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, але не регулярно. Відповідач в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували 20 червня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого, згідно свідоцтва про народження дитини, є відповідач. Дитина утримується матірю, що підтверджується довідкою ТОВ ЖЕО ЖЕД 3 за № 4868 від 20.02.2018 року. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобовязаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1 000 грн., але не менш як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із заробітку (доходу). Відповідно до частини 2 статі 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законом і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 16498 грн. 36 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 1600,00грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00грн. та судових витрат по справі в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial