Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.09.2011 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 40000,00 доларів США, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язався повернути у термін до 27.09.2014 року. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг у сумі 40000,00 доларів США, відповідач досі не повернув у повному обсязі, безпідставно ухиляючись від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 27.09.2014 року. Оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення позики та процентів від суми позики, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 1044000,00 грн., а також судовий збір у сумі 6890,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 27.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 40000,00 доларів США. Ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 40000,00 доларів США (а.с.5). Нормою ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У розписці про отримання грошових коштів від 27.09.2011 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 27.09.2014 року. У цей термін позичальник отримані в позику грошові кошти у повному обсязі не повернув, ухилившись від виконання у повному обсязі зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 27.09.2011 року. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 27.09.2011 року у сумі 1044000,00 грн. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 6890,00 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: approved