Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності відкритого акціонерного товариства «Грязнянський бурякорадгосп» на території Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області розміром 5.70 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 44058 грн. по праву спадкування за законом після померлої 19 червня 2000 року [PERSON], яке належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0260825 від 22.10.1999 на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації від 06.10.1999 за № 200 та зареєстрованого 22.10.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 329. Вимоги обґрунтовані тим, що Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/ у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, який був втрачений власником за життя, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивач у судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином. Представник позивача за дорученням [PERSON]П /довіреність від 26.10.2016, реєстр № 515, ас. 38/ підтримала позовні вимоги з наведених у позові підстав. Відповідач та третя особа не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову / ас. 34,37/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши письмові докази, суд приходить на наступних висновків. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності відкритого акціонерного товариства «Грязнянський бурякорадгосп» Краснопільського району Сумської області розміром 5.70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі вартістю 44058 грн. виникло у громадянки [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0260825 від 22.10.1999 на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації від 06.10.1999 за № 200 та зареєстрованого 22.10.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 329, який власником за життя втрачений, про що зроблено оголошення в Краснопільській районній газеті «Перемога» № 85 від 22 жовтня 2016 року /копії ас. 11-17,20;ас.19/. 19 червня 2000 року в селі Ясенок Краснопільського району Сумської області померла [PERSON], місце державної реєстрації виконком Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис за № 17 від 19 червня 2000 року /копія ас.6/, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно. На час відкриття спадщини 19 червня 2000 року [PERSON] самотньо проживала за реєстрацією в селі Ясенок /назви вулиць відсутні/ Краснопільського району Сумської області / ас.7/. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом /копія свідоцтва про народження ас.8/, спадщину прийняв відповідно до статті 529, частини першої статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, і за даними інформаційних довідок зі спадкового реєстру №№ 45713180 та 45713171 від 08.11.2016 спадкова справа не заведена і не видавалася /ас. 27-29/.. 17 жовтня 2016 року позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку /пай/ у землі по колишньому відкритому акціонерному товариству «Грязнянський бурякорадгосп» на території Чернеччинської сільської ради розміром 5.70 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі після померлої 19 червня 2000 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу / ас.10/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Позивач згідно з правилами статтей 529, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 19 червня 2000 року [PERSON] на все майно за законом першої черги, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку /пай/ не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. Згідно ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу дублікату Сертифіката на земельну частку /пай/ СМ № 0260825 на імя [PERSON], але йому в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас. 18/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що втрата Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його дублікату спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. У теперішній час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Чернеччинська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котрий є спадкоємцем за законом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частки /пай/ в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved