Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 22 грудня 2011 року відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 9250 доларів США, про що власноручно написав розписку та поставив свій підпис. Цим самим він взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу не пізніше 31 грудня 2012 року. На сьогоднішній день свої зобовязання відповідач не виконав, борг не повернув. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 9250 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення до суду становить 220150 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 19777 грн. та судові витрати. Позивач у судове засідання не зявився, попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибув по невідомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 грудня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 9250 доларів США, про що власноручно написав розписку та поставив свій підпис. Цим самим він взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу не пізніше 31 грудня 2012 року. На момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобовязань. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. На підставі встановлених обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Станом на день розгляду справи, заборгованість за договором позики, яку необхідно стягнути з відповідача становить 9250 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день розгляду справи складає 226995 грн., та 3% річних від простроченої суми (226995 * 0,03 * 1281 день прострочення / 365) у розмірі 23899,77 грн., проте, враховуючи положення ч.1\~ст.11 ЦПК України\~та роз'яснень наведених в п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009р. за № 14\~від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», обмежуючись позовними вимогами слід стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми у розмірі 19777,86 грн. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved