Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У жовтні 2015 року Позивач звернулася з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона 17 грудня 2014 року разом з своїм нареченим здійснювала покупки в супермаркеті «Колібріс», що в м. Коломия. Перебуваючи в торговому залі, за ними постійно ходив відповідач [PERSON], який працював на той час там охоронцем. При цьому [PERSON] сказав її нареченому, що слідкує за нею, оскільки вона раніше неодноразово викрадала товар в магазині. Обзивав її злодійкою, кричав на весь зал, що в нього є відеозаписи, як вона викрадала товар, що він викликав по цьому факту службу охорони. На прохання продемонструвати такі записи, відповідач запропонував прийти завтра. Наступного дня, вона разом з мамою та нареченим прийшла в супермаркет «Колібріс», однак [PERSON] сказав їм, що записи з відеокамер не збереглися, однак знову почав кричати, що вона злодійка і він має її розписки про це. Звинувачення відповідача чули касири і люди в торговому залі. Вважає, що поширена відповідачем інформація щодо неї є неправдивою, таким чином він завдав їй моральної шкоди. Просить суд визнати дії [PERSON], такими, що принижують її честь та гідність та зобов'язати спростувати перед працівниками супермаркету «Колібріс» поширену ним інформацію про те, що [PERSON] викрадала товар. Крім того просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 60000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та вказав, що позивачка дійсно кілька років тому викрадала товар в магазині, де він працював в охороні. Викрадала коньяк і крем. Їздив разом з працівниками охорони до неї додому, складав акти про викрадення. Вказані факти були близько 4 років тому. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не поширював негативної інформації відносно позивачки. Крім того вказав, що факт заподіяння моральної шкоди позивачці нічим не підтверджено. Тому просить суд в позові відмовити за безпідставністю. Заслухавши сторони, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Статтями 28, 32 Конституції України гарантується кожному право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Такі ж положення закріплені у нормах статті 277 ЦК України, згідно якої спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила і у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 21 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано: Відповідно до ч. 3, 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Судом встановлено, що 17 та 18 грудня в приміщенні супермаркету «Колібріс» в м. Коломия, відповідач [PERSON] поширив про позивачку [PERSON] інформацію, що вона є злодійкою та неодноразово викрадала товар в супермаркеті «Колібріс». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, 18 грудня 2014 року вона підійшла до магазину «Колібріс», де побачила свою дочку [PERSON] та її нареченого [PERSON], які були чимось засмучені. Вони розповіли, що відповідач, який працює начальником охорони обзивав [PERSON] злодійкою. Тоді зайшли всі разом в магазин, щоб зясувати цю ситуацію. Відповідач [PERSON] знаходячись біля кас, де було багато людей, теж кричав, що ця дівчина крадійка, вказуючи на її дочку. Попросила провести їх до директора. В кабінеті директора відповідач говорив те саме. Однак на їх прохання показати відео з камер спостереження їм відмовили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що взимку 2014 року в нього виник конфлікт з відповідачем у магазині, під час якого останній тягнув його в кімнату охорони, вимагав, щоб він заплатив за товар, який не купував. Також Відповідач вказав, що він слідкував за його дівчиною, яка викрадала товар в магазині деякий час тому. Свідок захотів розібратися в даній ситуації і наступного дня прийшов в магазин з [PERSON] та її мамою, де [PERSON] продовжував стверджувати прилюдно, що [PERSON] злодійка та викрадала товар. Однак жодних доказів не надав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала касиром в магазині «Колібріс» в м. Коломия і за весь час [PERSON] жодного разу ніякої інформації про осіб, яких викривали в крадіжках у магазині не повідомляв. Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд вважає достовірними та приймає до уваги. Крім того, факт поширення [PERSON] недостовірної інформації щодо [PERSON] стверджується матеріалами Коломийського відділу поліції про перевірку звернень [PERSON] (висновки № 2785/2016 та 4-454/2016). Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що вони впізнають у позивачці дівчину, яка викрадала товар в супермаркеті «Колібріс» суд оцінює критично, оскільки вони не були очевидцями конфлікту між [PERSON] та [PERSON], а відповідач є бувшим працівником міліції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює старшим інспектором Коломийського відділу поліції. В нього на розгляді було звернення позивачки [PERSON] про захист її честі та гідності. При розгляді заяви допитував різних осіб, в тому числі працівника ДСО [PERSON] При цьому [PERSON] вказував, що точно впізнати позивачку [PERSON] як особу, яка раніше викрадала товар в супермаркеті «Колібріс» він не може. Також згідно вищевказаних матеріалів Коломийського відділу поліції, до крадіжок у супермаркеті «Колібріс» причетна інша особа, з якою працівники служби охорони переплутали позивачку. Вирішуючи питання про визнання поширеної вищевказаної інформації недостовірною і негативною, такою що порушує особисте немайнове право Позивача, суд вважає, що вона за характером є негативною, оскільки стверджується про порушення позивачкою норм чинного законодавства, зокрема вчинення нею злочину. Однак Відповідач не довів, що поширена інформація є правдивою, зокрема не представлено вироку суду, який набрав чинності із встановленням факту вчинення [PERSON] злочину-крадіжки, або будь-яких інших офіційних документів про такий факт. Крім того, згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено наявність цих обставин при розгляді даної справи. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 60000 грн., суд вважає, що її слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст.. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. За змістом ст.. 270 ЦК України одним із видів особистого немайнового права є право на повагу до гідності та честі. Поширивши у присутності нареченого та покупців супермаркету «Колібріс» негативну інформацію про те, що [PERSON] викрадала товар, [PERSON]своїми діями завдав позивачці моральної шкоди внаслідок порушення її особистого права на повагу до гідності та честі. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди становить 4000 грн., яку слід стягнути з відповідача. Стягненню також підлягають судові витрати - витрати на правову допомогу та судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог з урахуванням мінімальної ставки судового збору. На підставі ст. ст. 28, 32, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 275, 277, 280 ЦК України та

Outcome: partial