Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - позивач) звернулося до суду із указаною позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 12.12.2013, відповідач отримала кредит у розмірі 16 188,75 грн строком до 13.12.2016 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60% на рік. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку із чим станом на 5.05.2015 відповідач має заборгованість в сумі 41 610,51 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте у письмовому клопотанні представник позивача Рябоконь Н.С. просить суд розглянути справу без присутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 50). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 55, 56). Проте про причини неявки відповідач суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності не подала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду представника позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 12 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 006-Z/070051 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску (а.с. 9-17). На виконання укладеного між сторонами договору, позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] та видав платіжну картку. Окрім того, 12 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 044-153151/13-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, згідно з яким відповідачу було видано кредит у розмірі 16 188,75 грн під 60% річних на фактичний залишок кредитних коштів до 13 грудня 2016 року (а.с. 18-22). Пунктом 6.1. кредитного договору передбачалося, зокрема, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконала, оскільки своєчасно не повертала кредит, у зв'язку із чим станом на 5.05.2015 відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 41 610,51 грн, яка складається з: 8993,71 грн - заборгованість за кредитом; 6600,17 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 18 073,03 грн - нараховані відсотки та 7943,60 грн - пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7, 8). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом установлено факт не виконання відповідачем узятих зобов'язань за кредитним договором, що, у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Таким чином, позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 41 610,51 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 416,11 грн.

Outcome: approved