Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У квітні 2016р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі-ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року (далі - Кредитний договір), згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 60230,00 доларів США, зі сплатою 10,5 відсотків річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення кредиту 08 лютого 2028 року. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року, згідно умов якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобов'язань, позивач просив суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 рокустаном на 12 лютого 2016 року в розмірі 54185,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 1413170,47грн., а також стягнути з відповідачів солідарно судові витрати по сплаті судового збору в сумі 21197,56грн. 15 вересня 2016року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приват Банк»,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про захист порушених прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що кредитний договір №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» є несправедливим, оскільки за зазначеним договором їй була безальтернативно нав'язана прихована, не зазначена в договорі платна послуга, а саме необхідність здійснювати обмін валюти на гривню для розрахунків із третіми особами, і необхідність обміну гривні на валюту для розрахунків із банком по кредиту, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивачка за зустрічним позовом зазначала, що у кредитному договорі не зазначено інформацію щодо методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків та комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення кредитної заборгованості. Стверджувала, що при укладенні спірного договору банк не запропонував їй як споживачу інші схеми кредитування, зокрема в національній валюті - гривні, не зазначена сукупна вартість кредиту, а також станом на цей час банк не надав відповідачці всю суму кредиту, а тому за її думкою він є недійсним. Посилаючись на вказані обставини, позивачка за зустрічним позовом просила суд визнати кредитний договір №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Приват Банк», недійсним (а.с.77-82). Представник ПАТ КБ «Приват Банк», діюча на підставі довіреності від 19 вересня 2016 року у судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутністю. Раніше у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с.105,134). Відповідачка за первісним позовом, та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити,надала до суду письмові заперечення проти первісних позовних вимог, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі (а.с. 42-46). Представник відповідачки за первісним позовом, та позивачки за зустрічним позовом [PERSON], діючий на підставі довіреності від 21 червня 2016 року у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.53,133). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 88,121,130). Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання представника відповідачки [PERSON] та відповідача [PERSON], яким було відомо про розгляд справи, призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому суд, такі дії представника відповідачки [PERSON] та відповідача [PERSON] відносить до таких, що суперечать вимогам ч.3 ст.27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання сторонами своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судові засідання представника відповідачки [PERSON] та відповідача [PERSON], суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність останніх та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що первісні позовні вимоги ПАТ КБ Комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про захист порушених прав споживача, визнання кредитного договору недійсним слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 16 розділу 4 книги першої, главами 48, 49 розділу 1 книги п'ятої, главами 53, 71 книги п'ятої Цивільного кодексу України, Законом України « Про захист прав споживачів», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Встановлено, що ПАТ КБ «Приват Банк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.22, 22звор., 23). Матеріалами справи встановлено, що 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року (далі - кредитний договір), згідно умов якого останній був наданий кредит в розмірі 60230,00 доларів США, зі сплатою 10,5 відсотків річних за користування кредитом, строком на 240 місяців та в порядку, встановленому кредитним договором, з кінцевим терміном погашення кредиту 08 лютого 2028 року (а.с.12-16). Згідно умов п.7.1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 08.02.2008р. по 08.02.2028р. включно, у вигляді не поновлювальна лінія (далі - «кредит») у розмірі 60230,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 55000,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 5230,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках, та прядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою 0,90% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00%, від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.11 даного договору. Згідно умов п.7.1 кредитного договору позичальник щомісяця в період з 05 по 10 число кожного місяця повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 584,14 доларів США, згідно графіку погашення кредиту (додаток №2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п.7.9 кредитного договору, невід'ємними додатками до цього договору є: додаток №1 - детальний опис загальної вартості кредиту, додаток №2 - графік погашення кредиту за кредитним договором №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року (а.с.107, 108-109). Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитного договору, [PERSON] шляхом підписання цього договору підтвердила факт письмового ознайомлення з умовами кредитування банка, за якими надається цей кредит (а.с.13-16). В процесі судового розгляду встановлено, що на час отримання кредиту [PERSON] була працівником ПАТ КБ «Приват Банк», який за рішенням кредитного комітету Южного ГРУ «Приват Банк» був наданий кредит на пільгових умовах, що підтверджується протоколом від 04.02.2016року (а.с.135). 08 лютого 2008 року на виконання умов кредитного договору між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та [PERSON] за її заявами були укладені договори страхування майна №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року, та договори особистого страхування №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року(а.с.136-144). Встановлено, що в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 року, згідно умов якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного кредитного договору (а.с.17). Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобов'язань ухиляються. Факт отримання [PERSON] грошової суми у розмірі 55000,00 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки №12 від 08 лютого 2008року (а.с.69). Через невиконання зобов'язань за кредитним договором №ODMLGL01420007 від 08 лютого 2008 рокуу відповідачки станом на 12.02.2016р. склалася заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» в розмірі 54185,98доларів США, що станом на 12.02.2016р. за курсом НБУ складає 1413170,47грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 48361,77доларів США. - заборгованості за відсотками та за користування кредитом - 3034,21доларів США. - заборгованості по комісії за користування кредитом - 39,74доларів США., - заборгованість за пенею - 160,85 доларів США, , що станом на 12.02.2016р. за курсом НБУ складає 4194,96грн., а також штрафів: - штраф (фіксована частина) - 9,59доларів США. - штраф (відсоткова складова) - 2579,83доларів США. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №ODMLGL01420007 від 12лютого 2016року(а.с.4-7). Судом встановлено, що 02.03.2016року позивачем була направлена письмова вимога про повернення кредитних коштів із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором (а.с.9, 10-11). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Встановлено, що ПАТ «Приват Банк» 05.10.2011р. отримав банківську ліцензію №22 на право здійснення операцій, визначених ч.3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.22). З урахуванням наведеного та з огляду на положення статей 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самі сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі однім із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Встановлено, що умовами договору поруки №ODMLGL01420007 від 08.02.2008р., передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Тому, позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителя. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин. Що стосується, посилання позивачки за зустрічним позовом на те, що використання банком долара США, як предмета кредитуванняза споживчим кредитом, порушують її права, то суд вважає, що дані твердження не відповідають вимогам законодавства України. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Частина 2 статті 192 ЦК України встановлює, що іноземна валюта може використовуватись Україні у випадках та порядку встановлених законодавством. Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом; виконання зобов'язань виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Як кредитні у ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» розглядаються операції, зазначені у п. 3 частини першої та п.п. 3-7 частини другої ст. 47 цього Закону. Розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснення фінансового посередництва у формі кредитних операцій на підставі кредитного договору, є правом банку, що здійснюється на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті. Судом встановлено, що право на розміщення залучених коштів, від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (тобто здійснення кредитних операцій) відповідач ПАТ «Приват Банк» мав на підставі банківської ліцензії Національного банку України від 05 жовтня 2011 року №22 (а.с.22). Отже, твердження позивачки за зустрічним позовом про те, що надання банком кредиту в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та інтереси споживача, не відповідають діючому законодавству України. Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови. Встановлено, що [PERSON] шляхом підписання кредитного договору була проінформована про умови кредитування - строк, валюту кредитування, розмір процентної ставки, метод розрахунку процентів, плату за надання кредиту та його обслуговування, витрати при отриманні кредиту готівкою, умови страхування та ін. Поряд з цим, усі умови кредитування викладені у кредитному договорі - і сума кредиту, і розмір процентної ставки, і усі комісії, які [PERSON] має сплатити, і витрати на оформлення договорів забезпечення, тобто, вся інформація, передбачена законодавством про захист прав споживачів (а.с.13-16). Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Приват Банк» виконав всі свої зобов'язання по спірному кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства. Встановлено, що при укладені кредитного договору, договору поруки відповідачі не оскаржували їх умови і погоджувалися з ними, шляхом їх підписання та частковим виконанням його умов. Даний факт, не заперечував і представник відповідачки у судових засіданнях. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст.638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час. Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позивачем [PERSON], вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Отже, кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення, і відповідачкою [PERSON] не оскаржувався. Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні договору були дотримані і не порушені. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що [PERSON]із умовами кредитного договору №ODMLGL01420007 від 08.02.2008р., та з загальною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ПАТ КБ «Приват Банк», а також графіком погашення кредиту, відповідно до вимог ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» була ознайомлена, про що свідчить підпис позивачки на договорі та додатках до нього (а.с. 16звор.,107,108). Таким чином, твердження відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ПАТ КБ «Приват Банк», не відповідає дійсності. Крім того, посилання відповідачки на те, що діяльність банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки позивач ввів її в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало її до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку вона б не погодилась (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), також не відповідає вимогам закону. За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використаннями нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON]було підписано кредитний договір, а відповідачем [PERSON] - договір поруки (а.с.13-16,17). Оскільки текст укладеного з відповідачкою кредитного договору, а також додатки до нього містять повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Крім того, посилання позивачки за зустрічним позовом на несправедливість умов договору, на те, що діяльність банку є нечесною підприємницькою діяльністю, та на те, що вона не була ознайомлена з загальною сукупною вартістю всіх витрат та графіком погашення кредиту, пов'язаних з отриманням кредиту в ПАТ КБ «Приват Банк», як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийняті судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивачки підчас укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало її внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Тому доводи позивачки за зустрічним позовом щодо невідповідності умов кредитного договору №ODMLGL01420007 від 08.02.2008р. вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому. Крім того, не погоджуючись з умовами кредитного договору №ODMLGL01420007 від 08.02.2008р., позивачка тривалий час виплачувала кредит та звернулась до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав лише у вересні 2016р., а до цього часу, протягом майже восьми років не ставила питання у передбаченому законодавством порядку про визнання кредитного договору недійсним. За таких обставин суд прийшов до висновку, що в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, оскільки позивачкою не було доведено обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 21197,56 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках (а.с.24).

Outcome: approved