Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку № 31 по вул. Повстання в м. Маріуполі. У будинку також зареєстрований [PERSON], який з 2012 року фактично не мешкає за місцем реєстрації. З цього часу відповідач не несе жодних обовязків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточному ремонті квартири, усі витрати, повязані з утриманням житла, несе позивач. Факт перебування [PERSON] зареєстрованим у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на володіння цим нерухомим майном. У звязку із чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 31 по вул. Повстання в м. Маріуполі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.09.2017 року, у судове засідання не зявилися, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1990 року, посвідченого нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 9485, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 31 по вул. Повстання в м. Маріуполі. Відповідно до домової книги, за адресою: м.Маріуполь, вул. Повстання, буд.31 зареєстрований [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 04.10.2017 року, складеного членами комісії КСН «Азовє», за адресою: м.Маріуполь, вул. Повстання, буд.31, [PERSON], [INFO], зареєстрований, проте фактично не проживає з 2012 року по теперішній час, його особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO], з 2012 року, тобто понад 5 років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Азовє». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком № 31 по вул. Повстання в м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved