Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини та малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] Діти проживають разом з позивачкою. Відповідач в свою чергу ухиляється від обов'язку щодо утримання дітей та має нерегулярний та мінливий дохід в середньому до 5000,00 грн. на місяць. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття та в подальшому стягувати по 2000,00 грн. до досягнення [PERSON] повноліття. Окрім того, просила суд стягнути аліменти на її утримання в розмірі 500,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, 06.07.2015 року надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 34). Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом вживались заходи щодо належного повідомлення [PERSON] про дату та час судових засідань у справі як за місцем реєстрації, так і за місцем його фактичного проживання (зі слів [PERSON]). Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2012 року, шлюб зареєстровано ВРАЦС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 763 (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають спільних доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10). Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Судом встановлено, що діти зареєстровані та проживають разом із позивачем, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації № 482 від 08.04.2015 року (а.с. 11). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров'я суду не надано. Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім [PERSON] та [PERSON], а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає їх розмір і аліменти стягуються до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають частковому задоволенню, оскільки аліменти на двох дітей у визначеному судом розмірі можуть бути стягнуті лише до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 цього Кодексу встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 6 ст.84 цього Кодексу передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до частин 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також стягнення з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до досягнення молодшою дитиною трьох років.

Outcome: partial