Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . З січня 2013 року і до його смерті вона проживала разом із своїм батьком за адресою: [ADDRESS] та здійснювала за ним постійний догляд. Після його смерті вона прийняла спадщину у визначений законодавством строк. Відповідно до заповіту [PERSON] від 18.07.2001 року належне йому майно він заповів у рівних частках їй та [PERSON] . Проте свідоцтво про право на спадщину їй видано не було, так як померлий згідно довідки ПП «УК «ЖЕП № 1» на момент смерті був зареєстрований один, у зв`язку з чим постановою державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Поліщука А.І. від 01.10.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність документу щодо її проживання зі спадкодавцем як до, так і на момент його смерті. Тому позивач просить визнати факт проживання однією сім`єю в період з січня 2013 року і до моменту смерті його [INFO] [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на 1/12 частину будинку за адресою: [ADDRESS] та 1/12 частину земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:10:011:0015 за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, обґрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу в їхній відсутності. Суд, заслухавши представника позивача та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданного 30.11.2019 року Житомирським міськрайонним ВДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області (а. с. 5). Як убачається з копії заповіту від 18.07.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Симон Є.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1168, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належний йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , в рівних частках кожному він заповів [PERSON] та [PERSON] (а. с. 29). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщука А.І. від 01.10.2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину будинку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що заява про прийняття спадщини до майна [PERSON] протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивачем подана не була та документів, що підтверджують постійне спільне проживання заявника з померлим, не надано (а. с. 97). Згідно матеріалів спадкової справи № 465/2020 до майна померлого [PERSON] також із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса також звернувся [PERSON] , який, як вказано в заяві, є онуком померлого (а. с. 92). Як слідує зі змісту довідки виданої ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство № 1» № 856 від 01.07.2020 року, померлий [PERSON] , 1925 року народження по день смерті був зареєстрований у [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою на день смерті та протягом шести місяців після його смерті зареєстрованих осіб не було (а. с. 80). Зареєстроване місце проживання позивача згідно копії її паспорта є [ADDRESS] (а. с. 30). Допитані в судовому засіданні в якості свідків свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що з 2013 року позивач та спадкодавець [PERSON] постійно проживали разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] здійснювала повноцінний догляд за ним. Показання свідків суд вважає правдивими, так вони узгоджуються між собою та не суперечать поясненням представника заявника, відповідають матеріалам справи, а тому приймаються судом як достовірні докази. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. При цьому вказано, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені поняття домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Досліджені судом докази дають можливість зробити висновок про те, що [PERSON] проживав разом із позивачем однією сім`єю з 2013 року по день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Встановлення зазначеного факту необхідне позивачу для оформлення спадкових прав щодо належного [PERSON] майна, вказаного у заповіті, на яке відкрилася спадщина. За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви в цій частині вимог та наявність підстав для її задоволення. Положеннями ст. 392 ЦК України визначено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На виконання завдань цивільного судочинства суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Хоча судом і встановлено існування в позивача певних перешкод у набутті права власності на спадкове майно, однак застосування способу захисту у вигляді визнання права власності за судовим рішенням не може вважатись виправданим втручанням суду як пропорційне реагування на такі обмеження. За наявності рішення суду про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини вона не позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 392 ЦК України та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Outcome: partial