Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. До початку розгляду справи позивач уточнив свої вимоги. У позові зазначала, що їй на праві належить на нежитлове приміщення [ADDRESS]. Право власності (користування та розпорядження) відповідача [PERSON] на зазначене нежиле приміщення припинилося у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 346 ЦК України внаслідок його продажу з прилюдних торгів у порядок та спосіб, встановлений законом. Пропозиції та вимоги щодо позасудового розв'язання спору, щодо добровільного щодо звільнення придбаного позивачем нежитлового приміщення від своїх речей, спроби знайти шляхи порозуміння - відповідачем залишені поза увагою, внаслідок чого виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належним нерухомим майном. Безпідставне невиконання відповідачем зобов'язань щодо усунення перешкод у користуванні нежилим приміщенням також тягне за собою безпідставне нарахування вартості комунальних послуг та інше. Своє небажання відповідач нічим не пояснює. При цьому не викликає сумнів те, що відповідач не укладав з новим власником договору оренди нежилого приміщення та інше. За викладених обставин небажання відповідача звільнити нежитлове приміщення, право власності на яке припинено, - не може бути поважною причиною для створення новому власнику перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні за власним розсудом нерухомим майном. Посилаючись на вказані обставини, просила суд усунути перешкоди у володінні та користуванні нежитловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право володіння, розпорядження і користування нежитловим приміщенням, звільнити нежитлове приміщення, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні нежитловим приміщенням та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. У судові засідання по цій справі відповідач повторно не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. При вищевикладених обставинах суд ухвалив провести розгляд даної цивільної справи за відсутністю позивача, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва №145 від 25.03.20014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] належить право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] Свідоцтво №145 від 25.03.2014 року видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст. 47 Закону України «Про іпотеку» ст. 34 Закону України «Про нотаріат», ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі затвердженого начальником Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ Логвін В.І. Акта № 83/9 державного виконавця «Про реалізацію предмета іпотеки-об'єкта нерухомості з прилюдних торгів від 13.03.2014 року. (а.с.5) Вказане свідоцтво зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що посвідчується витягом №19501563 від 25.03.2014 року. (а.с.6) Нежитлове приміщення належало [PERSON] на підставі на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.01.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі N921 (а.с.13-15), - припинилося внаслідок примусового виконання Орджонікідзевським ВДВС ЗМУ в рамках виконавчого провадження № 2-3335/2011 р., що відкрито на підставі виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 20.12.2012 року «Про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору N2 21/08 від 04.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], - в рахунок погашення 551 723 (п»ятисот п»ятидесяти однієї тисячи сімісот двадцяти трьох) гривень 07 копійок - заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 16/08 від 04.02.2008 року.(а.с.16-17). Право власності (користування та розпорядження) відповідача [PERSON] на зазначене нежиле приміщення припинилося у відповідності до пункту 8 частини 1 статті 346 ЦК України внаслідок його продажу з прилюдних торгів у порядок та спосіб, встановлений законом. Пропозиції та вимоги [PERSON] щодо позасудового розв'язання спору, щодо добровільного щодо звільнення придбаного позивачем нежитлового приміщення від своїх речей, спроби знайти шляхи порозуміння - відповідачем залишені поза увагою, внаслідок чого виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належним нерухомим майном.(а.с.18). Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача звільнити приміщення і не чинити перешкод у користуванні власністю у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Оскільки нежитлове приміщення перейшло у власність [PERSON] на законних підставах, а право власності [PERSON] припинилося на підставі ст.346 ЦК України і відповідач без законних підстав перешкоджає позивачу у користуванні нежитловим приміщенням, чим порушує права власника цього майна та підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам закону. За вказаних обставин суд вважає, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачкою і документально підтверджені (а. с. 3).

Outcome: approved