Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: визначити за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 112,10 кв.м, житловою площею 55,80 кв.м, підсобною площею 56,30 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані в м. Люботин, сщ. Караван, вул. Станіслава Шумицького, 25-А, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], померлого 11 квітня 2002 року; визнати за нею право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6311200000:67:006:0171, 6311200000:67:004:0114, які знаходяться за межами населеного пункту для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], померлої 25 липня 2008 року. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 9 серпня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 112,10 кв.м, житловою площею 55,80 кв.м, підсобною площею 56,30 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: м. Люботин, сщ. Караван, вул. Станіслава Шумицького, 25-А, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], померлого 11 квітня 2002 року. Визнано за [PERSON] право власності в порядку в спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 25 липня 2008 року, на земельну частку (пай) у виді земельної ділянки № 92 площею 2,2802 га (кадастровий № 6311200000:67:006:0171) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), розташованої за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області. Визнано за [PERSON] право власності в порядку в спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 25 липня 2008 року на земельну частку (пай) у виді земельної ділянки № 39 площею 1,8908 га (кадастровий № 6311200000:67:004:0114) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (багаторічні насадження), розташованої за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Харківській областізвернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на земельні частки (паї) у виді земельних ділянок № 92 площею 2,2802 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) та № 39 площею 1,8908 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (багаторічні насадження), розташовані за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Всупереч вимогам земельного законодавства судом зроблено помилковий висновок про те, що права на земельні частки (паї) після паювання земель ВАТ «Люботинський сад», які виникли у [PERSON], входять до складу спадщини, яка відкрилася після смерті останньої. За життя [PERSON] не були зареєстровані та отримані державні акти на земельні ділянки, тому [PERSON] немає законних підстав на визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її матері на земельні ділянки Суд першої інстанції не зясував, хто саме підписував та подавав заявку за № 21/25/120809 після смерті [PERSON] від її імені. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки, тому в іншій частині рішення судовою колегією в апеляційному порядку не переглядається. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у [PERSON] виникло та існувало право на земельну частку (пай) при паюванні земель ВАТ «Люботинський сад», яке входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті, тому до позивача [PERSON] переходить в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) двох земельних ділянок, які вже фактично буди виділені шляхом розроблення проекту землеустрою. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав. Судом встановлено, що родинні відносини позивача [PERSON] з [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження VІІ-УР № 1263011, виданого 01 серпня 1967 року Люботинським міським бюро ЗАГС, та свідоцтвом про укладення шлюбу ІІІ-ВЛ № 294274, виданим 04 липня 1987 року Люботинською міською радою Харківського району, яким підтверджується зміна прізвища з «Тресницька» на «Михайленко». Матір [PERSON] [PERSON] померла 25 липня 2008 року, про що відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції було видано 30 липня 2008 року свідоцтво про смерть 1-ВЛ № 175887. За життя, 23 червня 2008 року, [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці [PERSON] Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ХРНО [PERSON] 23 червня 2008 року. Цим же нотаріусом 13 лютого 2009 року вчинено напис на заповіті, про те що він не змінений та не скасований. За повідомленням Другої державної нотаріальної контри Харківського району Харківської області, у шестимісячний строк після смерті [PERSON], до нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право власності нікому не видавались. Чинність заповіту [PERSON] також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 11 травня 2017 року. Відповідно до акту квартального комітету № 19 від 12 липня 2017 року, посвідченого виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області, [PERSON] в житловому будинку за адресою: м. Люботин, сщ. Караван, вул. С. Шумицького, 25-А мешкала разом з матір'ю, [PERSON], та доглядала її до дня смерті і поховала за власний рахунок. Отже, [PERSON] належним чином прийняла спадщину за заповітом після смерті матері. Що стосується висновків суду, що [PERSON] за життя скористалась своїм правом на отримання безоплатно земельної ділянки (паю) при приватизації земель ВАТ «Люботинський сад», розташованих за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області, то вони спростовуються наявною у матеріалах справи заявою зі змісту якої вбачається, що вона подана від імені [PERSON] через місяць після її смерті 27 серпня 2008 року (а.с.24) . 24 березня 2009 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було прийнято розпорядження № 485 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ВАТ «Люботинський сад» за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області. Цим розпорядженням також передано безоплатно у власність працівників ВАТ «Люботинський сад», а також пенсіонерів з їх числа, згідно зі списком, земельні ділянки за рахунок розпайованих земель ВАТ «Люботинський сад», які розташовані за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Додатком до цього розпорядження є список, в якому під № 113 зазначена [PERSON], якій передано у власність дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення: № 92 рілля, площею 2,2802 га, кадастровий № 6311200000:67:006:0171; та № 39 багаторічні насадження, площею 1,8908 га, кадастровий № 6311200000:67:004:0114. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Харківська районна державна адміністрація Харківської області до компетенції якої належить розпорядження земельними ділянками, що знаходяться за межами населеногопункту до участі у справі залучена не була. Розгляд справ за відсутності осіб, що беруть участь у справі, є порушенням основних засад судочинства, встановлених ст.129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності. При цьому у апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК України і суд зобов'язаний вирішувати апеляційну скаргу в межах тих позовних вимог, що були заявлені в суді першої інстанції. Враховуючи вищевикладене та те, що позивач в даній справі з позовом про визнання права класності на земельні ділянки звернулась до неналежного відповідача, беручи до уваги повноваження апеляційного суду визначені в ст. 307 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині.

Outcome: dismissed