Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що малолітньому [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року (справа № 334/4649/17) на праві приватної власності в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , померлого [INFO] , належить 1/2 квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником квартири [ADDRESS] з часткою у праві власності 1/2 є [PERSON] , Третя особа по справі. Окрім нього за вказаною адресою зареєстрований племінник третьої особи [PERSON] і відповідач [PERSON] . Будучи зареєстрованим за вищевказаною адресою, відповідач фактично не проживає у даній квартирі понад десять років без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере, особистих речей у квартирі немає. Фактичне місце мешкання відповідача [PERSON] не відоме, як вказує позивач, мав намір виїхати за кордон. Реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить малолітньому [PERSON] , [INFO] , перешкоди у розпорядженні належним йому майном, позбавляє співвласників оформити субсидію на утримання житла. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в судове засідання не з`явилась, суду подала заяву про слухання справи без їх участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день і час судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не подавала Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року (справа № 334/4649/17) малолітньому [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , померлого [INFO] , належить 1/2 квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу № 115533736 від 27.02.2018 року з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності, за малолітнім [PERSON] , [INFO] , зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , який з пояснень позивача є племінником третьої особи [PERSON] . Факт реєстрації відповідача за вищевказаною адресою підтверджується Довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23.10.2019 року № 01-71/17052. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з липня 2009 року, що підтверджується Актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 05.10.2019 року, складену комісією ОСББ «Добробут 35», копію якого долучено до позову. Перебуваючи на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі, відповідач, хоча фактично в ній не мешкає, житлові та інші послуги не сплачує, житлом не користується, його станом не цікавиться, намірів щодо користування житлом на протязі тривалого часу не виявляє. Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у спірній квартирі, житловим приміщенням не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, оскільки на підтримує з позивачем жодних родинних стосунків, тому в силу статті 405 ЦК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Оскільки на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, розходи віднести на рахунок держави.

Outcome: approved