Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У жовтні 2015 року Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача - [PERSON], [INFO], на користь позивача аліменти у розмірі ? частини від його доходу щомісячно на її користь, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення декретної відпустки. В обґрунтування позову вказує на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 23 вересня 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1172. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з Позивачем. З 5 грудня 2012 року сторони разом не проживають, Відповідач покинув Позивача з дитиною і переїхав жити в іншу квартиру, де став вести спільне життя з іншою жінкою. Окрім аліментів, які Відповідач сплачує за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, він зовсім не надає коштів на утримання їхньої малолітньої дитини, яка потребує значних витрат на лікування та оздоровлення та на забезпечення Позивача. Позивач окрім існуючих аліментів, які сплачує Відповідач на її користь на утримання їхньої дитини не має жодних джерел доходів. Дитина потребує тривалого лікування з подальшою реабілітацією. Позивач вимушена була продовжити декретну відпустку по догляду за дитиною. Тому [PERSON] просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання до закінчення декретної відпустки. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Положеннями ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи той факт, що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд не вбачає підстав для прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис - № 1172 (а. с. 4). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис - № 268 (а. с. 5). Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що з Відповідача [PERSON] на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2015 року стягуються аліменти на користь Позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення донькою [PERSON] до досягнення нею повноліття. Законодавством також передбачений обов'язок чоловіка утримувати дружину, у випадку проживання разом з ним дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягувати з Відповідача аліменти на її утримання до закінчення декретної відпустки. В той же час, в судовому засіданні встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що малолітній дитині, [PERSON], [INFO], виповнилося три роки - [INFO] року. Тобто на час розгляду справи дитині більше трьох років, що виключає можливість застосування положень ч. 2 ст. 84 СК України. З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову, а тому у вимогах позивача слід відмовити. Частиною 4 статті 88 передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 75, 79, 80, 81, 84, 180-183 СК України,

Outcome: dismissed