Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У жовтні 2018 року (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просив ухвалити рішення, яким визнати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 28 лютого 2009 року, актовий запис № 46, місце реєстрації Центральний відділ РАЦС Миколаївського міського управління юстиції, недійсним від дня його державної реєстрації, тобто від 28 лютого 2009 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] умисно приховала від нього свій стан здоров`я до реєстрації між ними шлюбу. Так позивач вказує, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 через ознаки психічного розладу та неадекватну агресивну поведінку. Позивач зазначив, що якби йому було відомо про психічне здоров`я відповідачки, він не впевнений, що шлюб між ними дійсно був би укладений. Позивач зазначив, що зазначене істотно порушило як його права так і права дітей. Позивач протягом багатьох років не мав нормального подружнього життя. А тому, посилаючись на норми пункту 3 частини першої статті 41 Сімейного кодексу України позивач просить визнати шлюб недійсним. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених судом недоліків. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 історії хвороби [PERSON] 1984 року народження. 24.05.2019 року на виконання цієї ухвали Миколаївською обласною психіатричною лікарнею № 1 надано медичну документацію [PERSON] 1984 року народження, а саме медичні картки стаціонарного хворого [PERSON] за період з 2008 року до 2018 року та амбулаторну картку [PERSON] . У період з жовтня 2018 року по 15.02.2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 року для розгляду цієї справи визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М., призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено у підготовче судове засідання на 02.04.2021 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.08.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 28.09.2021 року сторони не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки. Позивач та його представник просять справу розглядати за їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. У період з 2004 року до лютого 2009 року позивач [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Надалі, між [PERSON] та [PERSON] 28.02.2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 46. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.04.2018 року та сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.04.2018 року. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Як слідує із матеріалів справи шлюб між позивачем та відповідачем укладено 28 лютого 2009 року. Отже у даному випадку підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України, в редакції чинній на той час (редакція станом на 24 квітня 2008 року). Частина перша статті 21 Сімейного кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка (частина перша статті 23 та частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства (частина перша статті 27 Сімейного кодексу України). Статтею 29 Сімейного кодексу України передбачено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу. Наречені зобов`язані повідомити один одного про стан свого здоров`я. Держава забезпечує створення умов для медичного обстеження наречених (частина перша статті 30 Сімейного кодексу України). Приховування відомостей про стан здоров`я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров`я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (частина п`ята статті 30 Сімейного кодексу України). Пунктом 3 частини першої статті 41 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого подружжя і (або) їхніх нащадків. Відповідно до статті 42 Сімейного кодексу України (в редакції станом на час розгляду справи) право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Як зазначив позивач у своїх поясненнях, наданих суду під час розгляду справи, перед укладанням шлюбу позивач та відповідачка не проходили медичне обстеження з метою визначення стану здоров`я один одного. З пояснень позивача судом встановлено, що він з відповідачкою проживав без реєстрації шлюбу починаючи з 2004 року до 28 лютого 2009 року. Як свідчить медична картка стаціонарного хворого №3756/521 [PERSON] 24 жовтня 2008 року вперше була госпіталізована до 3-ого відділення Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 з діагнозом «острое полиморфное психотическое расстройство с симптомами шизофрении без связи со стресом» (викладено російською мовою). В анамнезі хвороби вказано, що її поведінка була дивною ще починаючи з травня 2008 року, зокрема вона декілька днів не спала та дві доби не їла. Лікування відповідачки тривало до 28 листопада 2008 року. В Епікризі № 3756/521 зазначено близьку особу - батько [PERSON] . Надалі у період з 15 січня до 03 лютого 2009 року відповідачка вдруге була госпіталізована до 3-ого відділення Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 з діагнозом «шизофрения, параноидная, эпизодическая с нарастающим дефектом» (зазначено російською мовою). Діагноз «шизофрения, параноидальная, эпизодическая с нарастающим дефектом» (епікриз № 160/78 виконано російською мовою). Близькою особою зазначено чоловік [PERSON] із зазначенням його контактного номера телефону (медична картка № 160/78). Зі змісту епікризу слідує, що на лікування відповідачка була доставлена у супроводі чоловіка. У період з 13 лютого до 13 березня 2009 року відповідачка також була госпіталізована до 3-ого відділення Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 з діагнозом «шизофрения, параноидная, період наблюдения до года» (епікриз №589/132 виконано російською мовою). Відповідачка доставлена до лікарні та виписана у супроводі чоловіка. У цей період вона була обстежена лікарем 27 лютого 2009 року, наступна дата обстеження - 06 березня 2009 року. В епікризі №589/132 зазначено, що відповідачка просила лікаря відпустити її з лікарні на весілля. Шлюб між позивачем та відповідачкою укладено 28 лютого 2009 року. Надалі у період з 2009 до 2018 року відповідачка неодноразово проходила лікування у Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 з діагнозом шизофренія під час якого , зокрема, її супроводжував і чоловік [PERSON] . Зазначене підтверджується медичними картками стаціонарного хворого №№ 3119/413, №(2032/287) 313, 1961/236, 4115/504-49, 1666/190, 3003/365, 1436/177, 2336/302, 3407/390-37, 2648/332. Із зазначеного слідує, що до укладання шлюбу відповідачка тричі була госпіталізована із діагнозом шизофренія і під час лікування її супроводжував, зокрема, і позивач [PERSON] . За таких обставин суд критично оцінює доводи позивача про те, що він не був обізнаний про те, на яку саме хворобу страждає його дружина [PERSON] . Доказів того, відповідачка приховала від позивача інформацію про стан його здоров`я суду не надано. Натомість досліджені судом медичні картки стаціонарного хворого вказують на те, що [PERSON] неодноразово спроваджував відповідачку до психіатричної лікарні на лікування та потім забирав її після виписки. Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку, що наявними у справі доказами не підтверджено доводи позивача про те, що відповідачка приховувала від нього свою хворобу. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує на те, що укладання шлюбу з відповідачкою, істотно порушило як його права та інтереси так і права та інтереси їх спільних дітей. Однак позивачем не зазначено, які саме його інтереси та права порушені внаслідок укладання шлюбу з позивачкою. Що стосується прав та інтересів дітей, то судом досліджено матеріали справи № 490/1058/20 за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] про відібрання дітей. За результатами розгляду цієї справи рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року відібрано неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, вирішено питання про стягнення з неї аліментів на утримання дітей на користь [PERSON] . Отже, питання про забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей вирішено у судовому порядку. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач не зазначив, які саме права та інтереси неповнолітніх дітей були порушені внаслідок укладання шлюбу між позивачем та відповідачкою. Підсумовуючи зазначене суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів того, що відповідачка приховала від нього свою тяжку хворобу, в наслідок якої були істотно порушені права позивача та неповнолітніх дітей. Отже, виходячи із зазначеного, зважаючи на досить тривалий період спільного проживання позивача та відповідачки (біля п`яти років без реєстрації шлюбу та більше десяти років до часу звернення до суду, у зареєстрованому шлюбі), наявність у них двох неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Також слід зазначити, що як встановлено судом під час розгляду справи про захворювання відповідачки позивач дізнався ще у 2008 році, однак до суду звернувся тільки у жовтні 2018 року. За такого у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed