Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 18 жовтня 2003 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди сторін на життя та сімейні відносини і обов'язки, наявність конфліктів між сторонами, втрата почуття любові та поваги. Шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2016 року, з цього часу проживають окремо. Спільна дитина сторін проживає з матір'ю - позивачем по справі. Зазначила, що сім'я розпалася остаточно та примирення між сторонами є неможливим. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Також зазначила, що шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2016 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, ознайомившись із заявами сторін, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 665, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 18 жовтня 2003 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 19 квітня 2013 року, актовий запис № 358 (а.с. 7). Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди сторін на шлюбно-сімейні відносини, а також втрата почуття любові та поваги, що робить спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2016 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин судом встановлений факт порушення відповідачем права позивача на розірвання шлюбу, оскільки за взаємною згодою відповідач відмовляється розірвати шлюб. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved