Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном нерухомим майном, житловим будинком по вулиці Короленка, 31 у місті Бровари Київської області шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначається, що позивачу на праві власності належить житловий будинок № 31 по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області. Серед осіб зареєстрованих у будинку значиться колишня дружина позивача [PERSON], яка з серпня 2016 року у спірному помешканні не проживає, витрат по його утриманню не несе. З підстав усунення перешкод у користуванні й розпорядженні нерухомим майном й визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. 19 грудня 2017 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Третя особа виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області у судове засідання свого представника не направив. 24 листопада 2017 року від міського голови [PERSON] надійшли пояснення, в яких останній просить розглянути дану справу у відсутність представника виконавчого комітету. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2010 року, виданого нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву [PERSON], зареєстрованого за № 2-513 [PERSON] належить 37/100 частин житлового будинку № 31 по вулиці Короленка у місті Бровари, Київської області. Відповідно до договору дарування від 03 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого № 12 [PERSON] набув право власності на 63/100 частини житлового будинку № 31 по вулиці Короленка у місті Бровари, Київської області. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] й [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 29 грудня 1995 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу й витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 16 серпня 2004 року шлюб між [PERSON] й [PERSON] розірвано. Згідно із будинковою книгою для прописки громадян, що проживають у [INFO] серед зареєстрованих осіб значиться [PERSON] Факт реєстрації останньої за вищевказаною адресою також підтверджується й довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області. З актів обстеження житлово-побутових умов, складених депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] від 24 лютого 2017 року й 06 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] у будинку № 31 по вулиці Короленка у місті Бровари не проживає. Факт не проживання відповідача [PERSON] підтверджений сусідами, про що зазначено у актах. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно із положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У правовій позиції у згаданій справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, при розгляд справи по суті встановлено, що відповідач не проживає й не користується житловим приміщенням у будинку № 31 по вулиці Короленка у місті Броварах Київської області, добровільно залишила його без наміру повернутися. Сервітут на користування цим нерухомим майном не встановлений, і тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування вищезгаданим житловим приміщення. Щодо вимоги про зняття відповідача із реєстрації, то суд приходить до наступного. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки, позивачем предявлено вимогу про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, то вимога про зняття її з реєстрації є безпідставною й такою, що за наслідками охоплюється вимогою про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому самостійного правового значення не має. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial