Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 05.07.2021 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого він надав у борг грошові кошти у розмірі 10 014 грн. 00 коп. зі строком повернення до 31.07.2021 року, про що свідчить розписка [PERSON] про отримання вказаної суми. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 10 014 грн. 00 коп. за договором позики. [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 129 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 05.07.2021 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти в розмірі 10 014 грн. 00 коп., які зобов`язувався повернути в строк до 31.07.2021 року, що підтверджується його розпискою від 05.07.2021 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved