Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив змінити розмір аліментів, сплачуваних ним на підставі договору про утримання та виховання дітей, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисельовою Н.В., зареєстровано в реєстрі № 253 на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] та встановити їх розмір 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення молодшою донькою 18 років, щомісячно. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21.08.2010 р. по 28.10.2016 р., від якого вони мають двох неповнолітніх дітей. 24.02.2016 року між сторонами був укладений договір про утримання та виховання дітей, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисельовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 253. Вказує, що визначений в договорі розмір аліментів на разі є непосильним, оскільки він вдруге одружився та 01.09.2017 року у нього народилася дитини, [PERSON] , в зв`язку з чим витрат стало більше, адже на утримання новонародженої дитини потрібні значні кошти. В своєму відзиві відповідач зазначила, що у зв`язку з розірванням шлюбних відносин та відсутністю майнового спору між сторонами щодо утримання дітей, ними 24.02.2016 року укладено договір про утримання та виховання дітей, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисельовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 253. Відповідно до договору розмір погоджений між батьками аліментів до щомісячної сплати становить 3000,00 грн., проте ніяких додаткових витрат позивачем на утримання спільних дітей не здійснюється. У відповіді на відзив відповідач представник позивача наполягає на суттєвій зміні матеріального стану позивача. Зазначає про те, що твердження відповідача про закордонні поїздки позивача та наявність у нього неофіційного заробітку є безпідставними. Ухвалою від 25.01.2019 р. як третя особа на стороні позивача без самостійних вимог залучена [PERSON] , якою подані письмові пояснення, в яких зазначила, що є дружиною позивача, який є батьком їх дитини, яка народилась [INFO] . З вересня 2017 року вона перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. З моменту декретної відпустки не працює та не отримує жодних коштів. З вересня 2017 року позивач зазнав значних змін, які знайшли своє відображення в додаткових витратах позивача, щодо створення новоствореної сім`ї. В зв`язку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в ньому, просила задовольнити в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила відмовити з підстав, наведених у відзиві. Третя особа [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подані вищевказані письмові пояснення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що з 21.08.2010 р. сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва у цивільній справі № 758/10838/16-ц від 28.10.2016 р., яке набуло законної сили 09.02.2016 р. Від шлюбу сторони у справі мають двох малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про утримання та виховання дітей, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кисельовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 253. Відповідно до даного договору сторони дійшли згоди, що спільні діти проживатимуть разом з матір`ю [PERSON] При цьому згідно вищевказаного договору , [PERSON] , як батько зобов`язався сплачувати кошти на утримання дітей у розмірі3000,00 грн., що становить 33% від його заробітної плати щомісячно до останнього календарного числа поточного місяця до досягнення молодшою донькою [PERSON] 18 років, одним із таких способів: готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на особистий картковий рахунок у відділені ПАТ «КБ « Приватбанк», відкритий на ім`я [PERSON] Дані обставини підтверджені наданими документами та не оспорюються сторонами. Судом встановлено, що 03.03.2017 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Подільським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Від подружніх відносин у позивача [INFO] народився син, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Подільським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.ст.182, 184 СК України). Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 143цс13, якою встановлено, що змінювати розмір аліментів можливо шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Наданим стороною позивача документами про дохід позивача підтверджено, що на час звернення до суду він офіційно працює лікарем-стоматологом в КМКЛ № 12 та має зарплату в розмірі 3 427,8 грн., а також в ТОВ «Лібра-Інвест, маючи там зарплату в розмірі 850,0 грн. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній син позивача [PERSON] , [INFO] , який відповідно до норм чинного сімейного законодавства є також утриманцем позивача (крім 2-х сумісних малолітніх дітей позивача та відповідача) народився через півтора року після укладення між сторонами договору про утримання та виховання від 24.02.2016 р. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права та надані документи суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суми, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: у позивача змінився матеріальний стан, оскільки нього з`явився ще один утриманець та розмір доходів позивача після сплати аліментів за договором від 24.02.2016 р. не забезпечує утримання останнього. Тому такі вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На теперішній час, у зв`язку зі змінами, внесеним до СК України Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, отримувач аліментів на свій розсуд має право визначати спосіб стягнення аліментів, а також просити про їх збільшення, що має бути здійснено за рішенням суду. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для зміни способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме розмір і спосіб підлягають зміні із твердої грошової суми на 1/3 частину від усіх щомісячних доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд знаходить безпідставними доводи сторони відповідача, що визначений Договором розмір аліментів не підлягає зменшенню, оскільки позивач не забезпечує додаткових витрат на дитину, виходячи з того, що предметом розгляду даної справи не є стягнення додаткових витрат на дитину. Правовідносини щодо участі батьків у додаткових витратах регулюються ст.185 СК України. А відтак, відповідач, як мати дітей, з якими вони проживають, має право у встановленому законом порядку звернутись за стягненням таких додаткових витрат на дитину. Також недоведеними є доводи сторони відповідача в тій частині, що позивач приховує свій справжній дохід, щоб ухилитися від сплати аліментів, оскільки в обґрунтування цих доводів позивачем не надано належних та допустимих доказів, а надані позивачем фотографії про перебування відповідача за кордоном не підтверджують таких доводів. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача в частці, суд виходить з того, що такий розмір аліментів (1/3 частина доходів), на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав малолітніх дітей відповідача, обов`язок по утриманню яких покладений на нього як батька. Саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін по справі та чинному законодавству. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що необхідно змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь позивача, стягнувши їх в часті від доходу позивача, щомісяця, з моменту вирішення справи по суті та, відповідно до ст183 ч.1 СК України, до досягнення старшою дитиною повноліття. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.180-183, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved