Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» про захист прав споживачів та зобовязання вчинити певні дії . В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що він є власником квартири 21 по Північному кварталу буд.22 в м.Марганець з 23 травня 2016 року. На момент придбання квартира не була придатна для проживання, до жовтня 2016 року в квартирі ніхто не проживав. В жовтні 2016 року він звернувся до відповідача з приводу укладення договору на водопостачання, оформив субсидію на житлові послуги. У травні 2017 року йому стало відомо, що не нарахована субсидія в звязку з наявним боргом перед відповідачем в сумі 1118 гривен 43 коп. Вважає, що заборгованості не існує, він встановив водомір та сплачує згідно показників на ньому. Послугами водопостачання користувався з моменту укладення договору, тобто з 27 грудня 2016 року. До зазначеної дати заборгованість має бути виключена. В звязку з наявною заборгованістю йому відмовлено у наданні субсидії на житлово-комунальні послуги. Просить визнати неправомірним нарахування заборгованості відповідачем в сумі 1118 грн.43 коп. та зобовязати відповідача виключити суму заборгованості , яка нарахована на особовому рахунку № 13-40-73. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що дані про заборгованість передані до управління праці в звязку з чим йому відмовлено в призначені субсидії. Придбав квартиру 23 травня 2016 року, всі комунальні послуги були відключені. В червні 2016 року звернувся до начальника абонентського відділу водоканалу з приводу відновлення водопостачання. В жовтні 2016 року надав відповідачу заяву та відповідні документи, встановив лічильник та чекав майстра. Самостійно підключив водопостачання в квартиру. Договір уклав 27 грудня 2016 року, опломбували водомір через тиждень. Вважає, що користується послугами з дати укладення договору. З жовтня 2016 року отримував субсидію, в тому числі і на послуги водопостачання. Зареєстрований в квартирі з 7 липня 2016 року. Представник відповідача суду пояснила, що позивач придбав квартиру в травні 2016 року, в жовтні 2016 року позивач звернувся до управління праці з приводу отримання субсидії та отримав її, вони почали отримувати кошти на особовий рахунок позивача. Лише в грудні 2016 року позивач звернувся до них, 27 грудня 2016 року укладено договір. Після чого встановив прилад обліку, який було опломбовано в січні 2017 року. На момент придбання квартири існувала заборгованість в сумі 7160 гривень 18 коп., яка рахується на особовому рахунку на попереднього власника. Заборгованість позивача складає 1119 грн.73 коп. Договір на водопостачання є публічно-правовим договором на невизначене коло осіб. Від послуг водопостачання та водовідведення позивач, після придбання квартири, не відмовився. Відключення від водопостачання, згідно із законом заборонено. Заяви попереднього власника квартири не було, тому підстав для відключення квартири від водопостачання не було і розрахунок проводився на одну зареєстровану особу за період з травня 2016 року по грудень 2016 року, з січня 2017 року нарахування згідно приладу обліку. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач є власником квартири 21 в будинку 22 по Північному кварталу в м.Марганець, що підтверджується свідоцтвом, виданим державним нотаріусом 23 травня 2016 року. В судовому засіданні встановлено, що 7 липня 2016 року [PERSON] зареєструвався в зазначеній квартирі. За період з травня 2016 року по грудень 2016 року нарахована заборгованість в сумі 1118 гривень 43 коп., виходячи із затвердженої норми споживання води та затвердженого тарифу на водопостачання та водовідведення. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає в зазначеному будинку, був в квартирі 21 по Північному кварталу в м.Марганець, в ванній кімнаті старий металевий стояк обрізано та встановлено новий. Знає [PERSON] близько двох років, з листопада 2015 року. Навідувався в будинок, планував робити ремонт. З якого часу живе [PERSON] в квартирі не знає. Рік тому позивач став бувати в квартирі часто, можливо з того часу там і проживає. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає в квартирі над квартирою [PERSON], в зазначеній квартирі ніхто не проживав близько пяти років, приблизно 3,5 роки тому, жителі підїзду проводили заміну старого металевого стояку та пластиковий, оскільки квартира 21 була закрита та доступу до неї не було, вирізали старий стояк і через квартиру 25 завели пластикову трубу донизу. При заміні стояку приїздили представники водоканалу. Крану в квартирі 21 не було, оскільки в квартиру ніхто не заходив. В травні 2016 року зявився новий власник квартири 21. Вїхав [PERSON] в квартиру через 2 тижня - місяць після придбання. [PERSON] приходить, займається ремонтом. Коли позивач відновив водопостачання йому не відомо. В квартирі позивач проживає, горить світло, користується сан.вузлом, з приводу надання йому води ніколи не звертався. В судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2016 року [PERSON] отримував субсидію на оплату житлово-комунальних послуг в зазначеній квартирі, в тому числі і на послуги з водопостачання та водовідведення. Аналізуючи зазначені докази, суд вважає, що Позивач користується послугами водопостачання та водовідведення з дати реєстрації в зазначеній квартирі, тобто з 7 липня 2016 року, тому з зазначеної дати повинен сплачувати за послуги водопостачання та водовідведення. Правовідносини з приводу питного водопостачання регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», а також Правилами надання послуг з постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг. Після звернення Позивача 27 грудня 2016 року укладено договір про надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення. До зазначеної дати між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте, як встановлено в судовому засіданні, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення позивачеві надавалися. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача в частині необхідності звільнення його від оплати житлово-комунальних послуг до дати укладення договору, бо відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для звільнення споживача від сплати заборгованості, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання позивачем. До пояснень позивача [PERSON] в частині того, що восени 2016 року він встановив прилад обліку, на якому були показники 4 куб.м. та ці показники були при опломбуванні, суд відноситься критично, оскільки технічні умови на встановлення приладу обліку [PERSON] отримав тільки 29 грудня 2016 року (ар.9), а опломбування приладу обліку за заявою [PERSON] від 29 грудня 2016 року, проведено 12 січня 2017 року (ар.с.23), тому оплата за приладом обліку повинна нараховуватись тільки з дати його опломбування. Крім того, послуги, які надаються відповідачем складаються з послуг водопостачання та водовідведення, при цьому позивач оспорюючи отримання послуг з водопостачання, не оспорює отримання ним послуг водовідведення. Позивачу відмовлено у призначені субсидії в звязку з наявністю простроченої заборгованості понад два місяці. Законодавство повязує відмову у призначені субсидії на оплату житлово-комунальних послуг при наявності заборгованості, незалежно від розміру боргу. Враховуючи викладене суд вважає, що дії відповідача по нарахуванню заборгованості відповідають вимогам закону, позовні вимоги є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed