Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1996 року по 2000 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який мешкає з нею. У 2000 році шлюб з відповідачем було розірвано. З 01 вересня 2014 роки їхній син навчається на денному відділенні Університету митної служби та фінансів. Термін навчання - до липня 2018 року. Оскільки син навчається в навчальному закладі та стаціонарній формі, змоги працювати він не має, та повністю знаходиться на її утриманні, та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Зважаючи на її скрутне матеріальне становище та відповідно до вимог закону, наголошу на тому, що відповідач зобов'язаний утримувати їхнього сина до закінчення навчання. Тому звертається до суду з даним позовом, та просить сягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісяця. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви. Представник відповідача проти позову заперечив, наголосивши на тому, що за виконавчим листом №12-2010 від 16.10.2000 року про стягнення аліментів у розмірі ? частини усіх видів його доходів на користь сина [PERSON] мається заборгованість у розмірі 20460,56 грн., яка виникла в результаті того, що він наприкінці 2010 року втратив роботу, внаслідок чого і постійний дохід. На сьогоднішній день він не працює, єдиним його доходом є заробітна плата його теперішньої дружини [PERSON]. Він має хронічне захворювання хребта, що потребує постійного лікування та матеріальних витрат, окрім цього на утримані неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та батьків пенсіонерів - [PERSON] та [PERSON], в в'язку з чим його стан здоров'я та матеріальне становище не надають йому можливості сплачувати на сина [PERSON] аліментів на час його навчання. Третя особа - [PERSON] - у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 1996 року, який було розірвано в 2000 році. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.1997 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Починаючи з 01.09.2014 року та по теперішній час [PERSON] навчається на денному відділенні Університету митної служби та фінансів, нині є студентом другого курсу факультету інформаційних та транспортних систем і технологій, що підтверджується наданою довідкою вказаного навчального закладу №1092 від 21.09.2015 року. Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка наголошує на необхідність матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки сама не в змозі утримувати сина. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд враховує матеріальне становище дитини, платника аліментів, який на даний час працює в ТОВ «ОПТ РІТЕЙЛ» на посаді менеджера з питань регіонального розвитку, розмір його доходу, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності, і дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивачки, а розмір аліментів, про стягнення яких вона просить суд, є розумним та за наведених обставин достатнім. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неспроможності сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки у відповідності до вимог ст.ст. ст.ст. 57, 58, 59, 60,61 ЦПК України належними та допустимими доказами дані обставини відповідачем не підтверджені. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved