Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,0860 га, кадастровий номер: 3221282001:02:006:0003, для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, кадастровий номер: 3221282001:02:006:0003, для ведення особистого селянського господарства. При житті останній розпорядився належним йому вищезазначеним нерухомим майном, склавши 21 березня 2019 року на користь позивача заповіт, посвідчений старостою села Шевченкове виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, зареєстрований у реєстрі № 6-05. У визначений законом строк позивач як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Листом від 10 серпня 2020 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Юхта Л.М. відмовила позивачу в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки, так як розмір земельної ділянки зазначений у заповіті не співпадає із розміром земельної ділянки зазначеної у державному акті від 11 квітня 2005 року серії КВ № 112575. З підстав визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом, позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, 12 листопада 2020 року її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд даної справи без участі позивача за наявними у справі матеріалами. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання представника не направила. 10 листопада 2020 року від представника селищної ради Ткача Ю.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора у судове засідання представника не направила, 30 жовтня 2020 року до суду надійшов лист завідувача нотаріальної контори про розгляд даної справи без представника нотаріальної контори. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 03 червня 2019 року виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 134. Зі спадкової справи № 694/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 21 березня 2019 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений старостою села Шевченкове виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, зареєстрований у реєстрі № 6-05, яким земельну ділянку площею 0,0800 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Жердівської сільської ради Броварського району Київської області заповів [PERSON] 21 вересня 2019 року позивач звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Листом від 10 серпня 2020 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Юхта Л.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді спірної земельної ділянки, так як розмір земельної ділянки зазначений у заповіті не співпадає із розміром земельної ділянки, зазначеним у державному акті від 11 квітня 2005 року серії КВ № 112575. З матеріалів справи вбачається, що при житті [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,0860 га, кадастровий номер: 3221282001:02:006:0003, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112575, виданий 11 квітня 2005 року та відомості про право власності/право постійного користування. Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Правилами статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. У силу частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача та визнання за нею права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Так, при розгляді даної справи по суті достовірно встановлено, що спадкодавцю при житті належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0860 га. Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112575, виданим 11 квітня 2005 року. При житті померлий розпорядився належним йому майно, склавши заповідальне розпорядження щодо безпосередньо належного йому майна. Наявність розбіжності у написанні площі земельної ділянки у заповіті від 21 березня 2019 року та державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому 11 квітня 2005 року, позбавляє позивача можливості оформлення спадкових прав.

Outcome: approved