Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 20 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-102/361/2006, за умовами якого йому було надано кредит в розмірі 25 000 доларів США строком до 22.10.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі плаваючої процентної ставки у сумі фіксованого відсотку -5,99 % річних та FIRD, тобто процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. 20 вересня 2011 року було укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору № ML-102/361/2006, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 143 418,73 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі плаваючої процентної ставки у сумі фіксованого відсотку -2,49 % річних та FIRD. Повернення кредиту здійснюється згідно з Графіком погашення, який є невідємною частиною цього договору. В забезпечення зобовязань за кредитним договором 20 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-102/361/2006, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору, як солідарний боржник. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 13.04.2017 року року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 115 295,25 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 87 287,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 20.07.2015 року по 13.04.2017 року 28008,25 грн. Позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № ML-102/361/2006 в сумі 115 295,25 грн. та судовий збір у розмірі 1729,43 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились з невідомих причин, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-102/361/2006, згідно якого останній отримав строковий кредит в розмірі 25 000 доларів США строком до 22.10.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі плаваючої процентної ставки у сумі фіксованого відсотку - 5,99 % річних та FIRD. 20 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-102/361/2006, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобовязань по кредитному договору, як солідарний боржник. 20 вересня 2011 року було укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору №ML-102/361/2006, за умовами якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 143 418,73 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі плаваючої процентної ставки у сумі фіксованого відсотку - 2,49 % річних та FIRD. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Вимогами ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Наведеними умовами договору поруки встановлено солідарну відповідальність за кредитними зобовязаннями між сторонами спору. Згідно п.1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість станом на 13.04.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 115 295,25 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 87 287,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 20.07.2015 року по 13.04.2017 року 28008,25 грн. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання та відповідно до вимог ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. З огляду на укладений договір поруки, [PERSON] як поручитель, відповідає солідарно перед банком за несвоєчасне погашення кредитного зобовязання боржником. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. З урахуванням переліченого, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог відносно поточної заборгованості за кредитом 87287,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 20.07.2015 року по 13.04.2017 року в сумі 28 008,25 грн., а всього на суму 115 295,25 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1729,43 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

Outcome: approved