Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

у квітні 2018 року позивач звернувся до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 22.08.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2662/06/08-МК, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 95 395,00 грн. строком до 20 серпня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,9 % річних. У якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань перед банком, з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за належне виконання зобов'язань у тому ж об'ємі, що і позичальник. Оскільки позичальник зобов'язання за договором належним чином не виконує, а тому утворилася заборгованість. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/4/2005/840-К/1234 від 26.12.2005 року у розмірі 209165,85 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 92360,36 грн., по відсотках - 80627,85 грн. та пені - 36177,64 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3137,49 грн. 18.05.2018 р. відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності, у якій просить суд при винесенні рішення застосувати строк позовної давності (а.с.79). 18.05.2018 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, так як позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду. На виконання вимог кредитного договору він здійснив погашення кредиту останній раз 10.10.2014 р., про що зазначено у наданому позивачем розрахунку станом на 05.03.2018 р. Позивач перед подачею позову до суду у квітні 2018 р. скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту та 13.08.2014 р. направив йому та іншому відповідачу претензію про дострокове погашення заборгованості, тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання та просив погасити заборгованість в повному обсязі на протязі 3-х днів з моменту отримання претензії, тобто до 24.08.2014 р. Відповідно до норм ЦК України позивач мав право подати позов до суду до 24.08.2017 р. включно, в той час коли ним було подано позов лише у квітні 2018 року. Отже, із спливом строку позовної давності припиняється право вимоги боржника, а отже припиняється зобов'язання у розумінні ст. 509 ЦК України (а.с.42-45). Також 18.05.2018 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого він просить повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки на момент звернення позивача із даним позовом, зобов'язання за договором поруки є припиненим, що пов'язане з закінченням строку її чинності. Позивачем до відповідача було пред'явлено претензії, так як відповідач [PERSON] почав порушувати зобов'язання за кредитним договором у 2014 році, про що зазначено у позовній заяві та останній платіж було здійснено у 13.08.2014 р. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, змінився строк виконання основного зобов'язання (п.п. 2.1.5.1. та 2.1.5.2. кредитного договору з внесеними змінами відповідно до додаткової угоди №4 від 27.12.2012 р.) та банк мав право вже з 22.09.2014 р. звернутися із позовом та відповідно повинен був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців починаючи від цієї дати (22.09.2014 р.), тобто до 22.03.2015 р., натомість позивачем позов було пред'явлено лише у квітні 2018 року, тобто після спливу 6-ти місячного строку (а.с.81-84). 21 червня 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що не погоджується з відзивом відповідача [PERSON], оскільки банком було направлено претензію щодо погашення заборгованості, але цей документ не є досудовою вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості в розумінні практики ВСУ на які посилається відповідач, досудову вимогу банком було надіслано у березні 2018 року. Щодо стягнення пені, позивач звертає увагу на те, що строк позовної давності щодо вимог на стягнення пені становить 1 р., в той час позивачем нараховано суму пені терміном з 05.03.2017 р. по 05.03.2018 р., а тому стягнення нарахованої суми є цілком законним, а застосування позовної давності неможливе в силу закону. Щодо вимог стягнення основної суми боргу та застосування строків позовної давності, позивач зазначає, що строк дії кредитного договору становить 20.08.2018 р., банком було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором 07.03.2018 р., яка отримана відповідачем 13.03.2018 р., позов подано 18.04.2018 р. , тобто в межах позовної давності, а тому стягнення суми кредитної заборгованості є законним (а.с.111). У судове засідання представник позивача та відповідач [PERSON] не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином та завчасно, представник позивача у позовній заяві та відповіді на відзив просить у разі неявки позивача у судове засідання розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує (а.с.3, 111). Відповідач [PERSON] у відзиві просив слухати справу за його відсутності (а.с.81-84). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених ними у відзиві, пояснивши, що звернувшись 13.08.2014 року із вимогою про дострокове погашення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитом, а тому перебіг позовної давності почався з наступного дня після одержання відповідачем [PERSON] такої вимоги, а саме з 25.08.2014 року. Останній раз [PERSON] сплачував за кредитним договором 31.10.2014 року, а тому і порука припинена. Вважають що строк позовної давності щодо стягнення пені також сплинув. Суд, заслухавши відповідача та його представника, дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 22.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір №2662/06/08-МК, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах збереження, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 95395,00 грн (п.1.1) (а.с.8-10). Відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору, кредит надано позичальнику строком по 20 серпня 2018 року включно зі сплатою відсотків за користування ним, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 20,9 % річних (п.1.1.3 Додаткової угоди №1 до Договору) (а.с.11-15). Згідно п.п.4.1.1. - 4.1.4. Кредитного договору визначено, що повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок відкритий у відділенні філії ВАТ КБ «Надра» банку, згідно графіку, починаючи з дати надання кредиту, відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 20,9 % річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням. У випадку прострочення виконання зобов'язання у відношенні повернення кредиту строк обумовлений п.4.1.1 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом або його частини у розмірі 41,8 % річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці. У випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно графіку за будь-який період, а також у випадку порушення заставодавцем будь-якої умови договору застави, банк має право достроково витребувати наданий кредит, в тому числі звернути стягнення на заставлене майно та про дострокове витребування кредиту банк письмово повідомляє позичальника (а.с.8). Відповідно до п.п. 9.1 - 9.2 у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом та строків повернення кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банк штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення (а.с.8). Забезпеченням виконання даного договору виступив поручитель [PERSON], який згідно договору поруки від 22.08.2008р. № 2662/06/08-МК прийняв на себе обов'язок в повному обсязі, як солідарний боржник, нести відповідальність перед ВАТ КБ «Надра», внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] у даній справі за № 2662/06/08-МК від 22 серпня 2008 р. (а.с.10). Крім цього, 27.07.2010 р. між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №2662/06/08-МК від 22.08.2008 р. згідно до якого сторони дійшли згоди про внесення змін до кредитного договору, зокрема визначено строк дії договору до 20.08.2018 року (а.с. 11-15, 115-119). Згідно меморіального ордеру №962 від 22.08.2008 р. вбачається, що Філія ВАТ КБ «Надра» перерахувала кошти на картковий рахунок [PERSON] (а.с.16). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. [PERSON] неналежно виконує свої обов'язки щодо повернення отриманого кредиту та сплати процентів, що відповідачем не заперечується, у зв'язку з чим виникла заборгованість та як убачається з наданого позивачем розрахунку, станом на 05.03.2018 р. відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 2662/06/08-МК від 22 серпня 2008 р. у розмірі 209,16585 грн, з яких: відсотки - 80,62785 грн, кредит - 92,36036 грн, пеня - 36,17764 грн (а.с. 19-20). Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими. Розглядаючи доводи відповідача [PERSON] та його представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України визначено строк позовної давності тривалістю три роки, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.1049 цього Кодексу, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) до 20 числа кожного місяця, про що вказано в п.2.11 Додаткової угоди №1 від 27.07.2010 р. (а.с.11-15). Таким чином, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Боржник припинив оплату чергових платежів з листопада 2014 року, оскільки останній платіж здійснив 10.10.2014 року, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки 27 квітня 2018 року. Крім того, 13.08.2014 року ПАТ КБ «Надра» направив відповідачам [PERSON] та [PERSON] претензію, яку [PERSON] отримав 21.08.2014 року (а.с.68). У вказаній претензії банк просив позичальника погасити заборгованість, яка виникла станом на 13.08.2014 року в сумі 106299,29 грн впродовж 3-х днів з моменту отримання претензії, тобто позивач змінив строк виконання зобов'язання на 24.08.2014 року, що також убачається з копій доданих позовних заяв ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] (а.с.68-79), а тому мав подати позов до 24.08.2017 року. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову до [PERSON], оскільки позивач пропустив позовну давність, у межах якої він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного суду України, викладеній 27.03.2017 року у справі № 6-1996цс16 та Верховного Суду, що висловлена в Постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц. Крім цього, частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати. Враховуючи указані вище норми Закону та правовий висновок Верховного Суду України, висловлений 01.11.2017 року у справі за № 6-2615цс16, в задоволенні позову до [PERSON] також слід відмовити. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed