Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає і знаходиться на утриманні позивача, однак відповідач, проживаючи окремо від дитини з серпня 2016 року, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для її виховання, хоча має такий обовязок, тому позивач, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1228,00 грн. на утримання дитини щомісяця до досягнення нею повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши, що позивач наразі проживає у житлі матері, не працює у зв?язку з доглядом за дитиною до 3-х років, будь-якого іншого доходу не має, окрім соціальної допомоги на дитину в розмірі 850,00 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині свого обовязку з утримання дитини в межах своїх фінансових можливостей в твердій грошовій сумі не більше 30% прожиткового мінімуму 368,40 грн., оскільки сам не працює і стабільних доходів не має. Також, визнаючи обовязок утримання дитини на даний час, відповідач заперечував проти позову тим, що позивач відмовила у наданні рахунку для перерахунку коштів та перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бабушкінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ 12 січня 2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.7). Дитина проживає разом із матірю (позивачем), що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 23 вересня 2016 року (а.с. 8) та перебуває на її утриманні, що визнано відповідачем у судовому засіданні та, відповідно, за правилами ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Позивач не працює, трудової книжки не має, перебуває на обліку в УПСЗН Центральної районної у місті ради, де отримує державну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 850,00 грн. щомісяця. Доказів наявності доходів від будь-якої трудової, підприємницької діяльності, а так само аліментів в порядку ст. 91 СК України, матеріали справи не містять та сторони таких доказів суду не подали. Також судом встановлено, що відповідач наразі за трудовим договором не працює, не є приватним підприємцем та має мінливий мінімальний дохід від різного характеру робіт за цивільно-правовими угодами. Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обовязком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що відповідач за станом здоров?я є працездатною особою, медичних протипоказань щодо зайняття будь-якими видами трудової діяльності не має, інших осіб на утриманні, окрім дитини [PERSON] не має, що визнано сторонами у судовому засіданні, у звязку з чим ці обставини за правилами ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, разом з тим, обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоровя дитини, яка хронічних захворювань чи хвороб не має, відсутність документального підтвердження реальних доходів відповідача і їх розміру, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01 травня 2016 року складає на дитину віком до 6 років 1228,00 грн., з 01 грудня 2016 року 1313, 00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальний стан позивача, яка будь-яких самостійних доходів не має та не працює у зв?язку з доглядом за дитиною до трьох років, а відтак, суд, виходячи з того, що за рівного обовязку з утримання від кожного з батьків дитина має бути забезпечена не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на сина [PERSON] 725,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 13 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача про вчинення позивачем перешкод у доступі до номеру карткового рахунку для перерахування коштів на утримання дитини, що унеможливлює виконання такого обов?язку, не спростовують висновків суду про недотримання відповідачем обов?язку з алежного утримання дитини та відсутність між сторонами домовленості про розмір такого утримання. Крім того, відповідач не позбавлений можливості виконувати аліментні зобов?язання поштовим переказом, тощо. Доводи відповідача про відсутність можливості матеріально утримувати дитину у звязку з відсутністю роботи та доходів не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки сама по собі непрацевлаштованість і відсутність господарської діяльності як субєкта підприємництва за умов працездатності особи не впливає на обовязок батька утримувати свою дитину. Доводи представника позивача про фактичну матеріальну можливість відповідача сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1228,00 грн. на сина перед судом у відповідності зі своїм обовязком за ст.10, 60 ЦПК України не доведено, відсутні такі докази і в матеріалах справи. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial