Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД», [PERSON] про визнання недостовірними відомостей та зобов`язання вчинити дії. У своїй позовній заяві просив суд: визнати недостовірними відомості про місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 42532112) за адресою: [ADDRESS], кв. (офіс) 102; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 42532112) та [PERSON] здійснити дії та заходи для подання до державного реєстратора заяви про проведення державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 42532112), а саме змінити адресу товариства з: [ADDRESS] на іншу; стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У червні 2020 року Позивач за зазначеною вище адресою свого помешкання отримав повідомлення ПрАТ «Укрпошта» про надходження листа Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, що був адресований Товариству з обмеженою відповідальністю МАРАТОН ТРЕЙД». 24 січня 2019 року проведено державну реєстрацію змін до відомостей про Відповідача у ЄДР, в тому числі внесено зміни про місцезнаходження Відповідача за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з ЄДР від 18.09.2020 за №160376777329, сформованого станом на 18.09.2020. Вказує, що Позивач не пов`язаний з Відповідачем жодними правовідносинами, не укладав ані з ТОВ «БЕСТ ЮР КОНСАЛТИНГ» (код ЄДРПОУ 42079429), ані з [PERSON] , ані з будь-якими іншими особами жодних правочинів, предметом яких могла би бути згода на реєстрацію місцезнаходження Відповідача за адресою його помешкання, а також йому не відомо підстав для проведення державної реєстрації місцезнаходження TOB «МАРАТОН ТРЕЙД» за місцезнаходженням квартири. Зазначає, що Відповідачі в порушення вимог Закону про державну реєстрацію, зазначили недостовірні відомості щодо їх місцезнаходження за адресою житлового помешкання Позивача, що є порушенням його законних прав власника, які підлягають захисту в судовому порядку. У зв`язку з викладеним звернувся з вказаним позовом до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2020 року матеріали позовної заяви було передано на розгляду судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Вегери А.А. про витребування доказів у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД», [PERSON] про визнання недостовірними відомостей та зобов`язання вчинити дії. Вирішено витребувати у Шевченківський районній в місті Києві державній адміністрації (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24) належним чином засвідчені копії реєстраційної справи, на підставі яких в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проведено державну реєстрацію та державну реєстрацію змін інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 42532112), а також зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію у випадку відсутності витребуваних документів (їх частини) у паперовій формі, забезпечити друк відповідних документів (які зберігаються в електронній формі) та надати засвідчені копії роздрукованих електронних документів до суду. 11 червня 2021 року на адресу суду надійшли витребуванні матеріали від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач - ТОВ «МАРАТОН ТРЕЙД» своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є одноосібним власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 14.07.2008 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради серії [NUMBER] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У червні 2020 року Позивач за зазначеною вище адресою свого помешкання отримав повідомлення ПрАТ «Укрпошта» про надходження листа Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, що був адресований Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД». За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 08 жовтня 2018 року проведено державну реєстрацію Відповідача (номер запису: 1 074 102 0000 079969) за адресою місцезнаходження зазначено: [ADDRESS] . -засновником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТ ЮР КОНСАЛТИНГ» (код ЄДРПОУ 42079429), що підтверджується витягом з ЄДР від 18.09.2020 за №99544690818, сформованого станом на 09.10.2018. 24 січня 2019 року проведено державну реєстрацію змін до відомостей про Відповідача у ЄДР, в тому числі внесено зміни про місцезнаходження Відповідача за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з ЄДР від 18.09.2020 за №160376777329, сформованого станом на 18.09.2020. Засновником та керівником Відповідача в ЄДР значиться [PERSON] з адресою реєстрації: [ADDRESS] . 14 серпня 2020 року Позивачем в особі його представника направлено Повідомлення за вих. №194 до Головного управління ДПС у м. Києві, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Міністерства юстиції України, Головного управління регіональної статистики, Господарського суду м. Києва, Шевченківського районного суду м. Києва, Окружного адміністративного суду м. Києва, Прокуратуру м. Києва, Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві про врахування недостовірних відомостей про ТОВ «МАРАТОН ТРЕЙД» в ЄДР щодо його місцезнаходження при будь-якій взаємодії з вказаним товариством. Листом від 02.09.2020 №109/05/39-5913 Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація з посиланням на ч.4 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» повідомила, що відмова у проведенні державної реєстрації (в тому числі щодо місцезнаходження юридичної особи) з підстав, не передбачених цією статтею, не допускається. Листом від 09.09.2020 №40064/25114-33-20/19.1.2 Міністерство юстиції України повідомило, що одним із основних принципів Закону про державну реєстрацію є заявницький принцип та проведення будь-яких реєстраційних дій відбувається на підставі поданих заявником документів, перелік яких визначений законодавством. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. За приписами ст. 89 ЦК України дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Згідно п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону про державну реєстрацію місцезнаходження юридичної особи зазначається в ЄДР. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4, ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація базується на таких основних принципах об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі. Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Згідно з п. 45.2 ст. 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: місцезнаходження юридичної особи. Частина 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначає, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі. Таким чином враховуючи, що Позивач не є засновником або представником Відповідача і останнім не спростовано, що за адресою: [ADDRESS] фактично веде діяльність чи розташувався офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльності юридичної особи, здійснення управління і обліку юридичної особи, суд переконаний, що Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД» за вказаною адресою свою господарську діяльність не здійснює, формально її використовуючи для визначення свого місцезнаходження. З огляду на вищенаведене, державна реєстрація Відповідача за адресою належного Позивачу домоволодіння, без волевиявлення останнього, є втручанням у право його власності і таке втручання не відповідає критеріям законності та порушує його право власності, що гарантується Конституцією України. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного, враховуючи, що реєстрація відомостей про відповідача за адресою нерухомого майна, належного [PERSON] , перешкоджає його праву на вільне користування своїм майном, а отже перешкоди, які чиняться у користуванні власністю повинні бути усунені, у зв`язку з чим, з метою захисту права власності, необхідно дійти висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у заявлений позивачем спосіб. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРАТОН ТРЕЙД» та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1 681,60 грн. На підставі вищевикладеного, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 89, 93, 316, 317, 319, 386 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», та

Outcome: approved