Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У жовтні 2019 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON] (далі по тексту - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна (далі по тексту - третя особа), у якому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4940, вчинений 16.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0010/179907-ZP від 12.10.2012 року у розмірі 37 397,09 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] стало відомо про те, що приватним виконавцем Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження № 60181228 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. вчиненого 16.09.2019 та зареєстровано в реєстрі за № 4940, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0010/179907-ZP від 12.10.2012 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким що не підлягає, оскільки вказана у ньому заборгованість не є безспірною. Так, 12.10.2012 року позивач уклав з ПАТ «Укрсоцбанк» кредитний договір №0010/179907-ZP, за умовами якого банк встановлює клієнту кредитну лінію в сумі не більше 50 000,00 грн. строком на 1 рік. Таким чином, строк повернення кредитних коштів 12.10.2013 року, а право вимоги виникло у стягувача ще 12.10.2013 року. Після цього часу позивач кредитними коштами не користувався. Натомість, після спливу шести років було вчинено виконавчий напис. На думку позивача, приватним нотаріусом Гамзатовою A.A. зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділене правом грошової вимоги до [PERSON] . У зв`язку з невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, нотаріусом було вчинено відповідний виконавчий напис, а вказані позивачем обставини не можуть слугувати підставами для задоволення позову. У своїх поясненнях третя особа вказала, що на підтвердження наявної заборгованості по кредиту стягував надав засвідчену виписку з особового рахунку боржника. Тому, підстав вважати, що заборгованості на момент звернення стягувача з заявою про вчинення виконавчого напису була погашена чи була іншою не було. Крім того, стягувач надав докази надсилання [PERSON] вимоги про погашення боргу. Таким чином, нотаріусом не було порушено процедури вчинення виконавчого напису. У відповіді на відзив представник позивача додатково зазначила, що вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору не може вважати законним з огляду на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явилася, але у поданих поясненнях просила суд проводити розгляд справи без її участі. За приписами ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019 року справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, а також витребувано докази у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. Ухвалою суду від 12.02.2020 року зупинено вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 60181228 від 30.09.2019 року. Протокольною ухвалою суду від 15.06.2020 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, а також пояснення. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4940 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 0010/179907-ZP від 12.10.2012 року за період з 29.01.2019 року по 04.09.2019 року у розмірі 37 397,09 грн. (а.с. 9). У подальшому, 30.09.2019 року на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження № 60181228 (а.с. 12). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є Кредитний договір № 0010/179907-ZP від 12.10.2012 року, який укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , та Договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», якому передував Договір факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, який укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Згідно з умовами п. 3.4 Кредитного договору № 0010/179907-ZP від 12.10.2012 року, банк встановлює клієнту кредитну лінію в сумі не більше 50 000,00 грн. строком на рік з можливістю його автоматичного продовження. Як вбачається із заяви про вчинення виконавчого напису та виписки з особового рахунку [PERSON] , заборгованість за сумою кредиту становить 11 246,86 грн., а заборгованість за процентами та комісіями - 26 150,23 грн., а загалом 37 397,09 грн. У той де час, нарахування комісійної винагороди за управління кредитом не відповідає загальним вимогам законодавства. Між тим, як вбачається із оскаржуваного виконавчого напису, сума до стягнення становить 37 397,09 грн. та включає прострочену заборгованість за сумою кредиту - 11 246,86 грн., прострочену заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 21 969,37 грн. та строкову заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 4 180,86 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, що укладений між АТ «Укрсоцбанк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Фактор), Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. В свою чергу, відповідно до п. 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Новий кредитор), Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне йому право вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії та сплатити за нього Ціну Права Вимоги. Сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. Тому, суд приходить до висновку про неправомірність вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за період з 16.01.2019 року по 24.09.2019 року, адже новий кредитор, відповідно до умов Договору факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року та Договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29.01.2019 року, позбавлений можливості нараховувати відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а свою нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 16.09.2019 року з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved