Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «Nissan», модель «Sunny», тип: легковий, седан-в, номер шасі (кузову, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , рік випуску: 2007, дата реєстрації: 02.08.2012. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.07.2012 він як споживач послуг на підставі заяви про приєднання до публічного договору приєднався до Публічного договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному сайті. Відповідно до умов Договору лізингодавець в особі ТОВ «Автоприват» передав лізингоодержувачу в особі позивача в лізинг зазначений транспортний засіб. Лізингоодержувач, в свою чергу, зобов`язувався відповідно до умов Договору щомісячно вносити платежі, згідно графіку, який є невід`ємним додатком до зазначеного договору, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору фінансового лізингу від 20.08.2013. Згідно умов Договору вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ТОВ «Автоприват». Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» здійснював обслуговування Договору, контроль сплати щомісячних лізингових платежів та погашення лізингу. Платежі вносилися на транзитний рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автоприват». Також позивач зазначив, що станом на 01.08.2017 ним здійснено повне погашення Договору. Однак ТОВ «Автоприват» припинив свою діяльність з 11.08.2016. У зв`язку із ліквідацією ТОВ «Автоприват» позивач не має можливості оформити документи про право власності на транспортний засіб, чим порушені його права так, як він повністю виконав умови договору, а сторона, яка надавала йому послуги - ні. Крім цього позивач зазначив, що він користується та володіє автомобілем, але у зв`язку з викладеним не може ним розпоряджатись. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року було прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки, на його думку, АТ КБ «ПриватБанк» не порушував права позивача. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 17 липня 2012 року [PERSON] уклав з ТОВ «Автоприват» заяву про приєднання до публічного договору лізингу № KIV0А!0000358778 про надання фінансового лізингу на придбання транспортного засобу марки «Nissan», модель «Sunny», тип: легковий, седан-в, номер шасі (кузову, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , рік випуску: 2007, дата реєстрації: 02.08.2012 (а.с.10). Позивач виконав у повному обсязі зобов`язання щодо сплати платежів за вказаним Договором, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 12.09.2017. У свідоцтві про реєстрацію спірного транспортного засобу зазначено, що власник його є ТОВ «Автоприват» (а.с.8-9). 11 серпня 2016 року ТОВ «Автоприват» (ОКПО 33183599) припинило свою діяльність. У зв`язку із ліквідацією ТОВ «Автоприват» [PERSON] не має можливості оформити документи про право власності на транспортний засіб, чим порушені його права так, як він повністю виконав умови договору, а сторона, яка надавала йому послуги - ні. Крім цього судом встановлено, що [PERSON] користується та володіє автомобілем, що не порушує права та інтереси будь-яких інших осіб, але не може ним розпоряджатись. Згідно зі ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Відповідно до ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або інші документами (розрахунковий документ). Положеннями ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця; продавець (постачальник) фізична або юридична особа, в якої лізингодавець набуває річ, що в наступному буде передана як предмет лізингу лізингоодержувачу. Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що позивач виконав усі умови публічного договору лізингу № KIV0А!0000358778 про надання фінансового лізингу на придбання транспортного засобу марки «Nissan», модель «Sunny», тип: легковий, седан-в, номер шасі (кузову, рами): [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , рік випуску: 2007, дата реєстрації: 02.08.2012, укладеного з ТОВ «Автоприват» і більше 7 років добросовісно володіє вказаним транспортним засобом, відкрито, безперервно здійснює обслуговування машини, доглядає за нею, здійснює необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується рухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного рухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне відповідно до чинного законодавства України визнати за позивачем право власності на спірний транспортний засіб. На підставі викладеного, ст. 325, 328, 598, 599, 806, 807 ЦК України, ст. 4, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved