Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 23 серпня 2007 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № KIL0GI0000000019, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 744 000 грн, строком до 22 серпня 2017 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки в строки та порядку, встановленим кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 23 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, то банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року позов було задоволено: в рахунок погашення заборгованості в сумі 886 562,82 грн звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Після прийняття вказаного рішення позивач звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про звільнення квартири протягом одного місяця, що не було виконано. У зв'язку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить виселити всіх відповідачів з квартири [ADDRESS] на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що на день укладення іпотечного договору в квартирі були зареєстровані та проживали неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON], а тому для укладення цього договору необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування. Поскільки такого дозволу не було, то іпотечний договір є нікчемним відповідно до вимог ст. 224 ЦК України, а тому не створює жодних юридичних наслідків. У зв'язку з цим просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, тому суд вважає за можливе розглянути позов у її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № KIL0GI0000000019, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 744 000 грн, строком до 22 серпня 2017 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановленим кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 23 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, за яким [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. У листопаді 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, позов задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в сумі 886 562,82 грн звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті вимог відмовлено. 14 серпня 2014 року позивач направив на адресу [PERSON] письмову вимогу від 08.08.2014 року про добровільне звільнення квартири в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно частини третьої статті 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятками, встановленими законом. З огляду на наведене та враховуючи наявність рішення суду про звернення стягнення на квартиру, що набрало законної сили, а також невиконання відповідачами вимог про добровільне звільнення квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується посилання відповідача на нікчемність договору іпотеки, оскільки він вчинений без дозволу органу опіки та піклування, то суд враховує наступне. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. З довідки форми № 3, виданої 05 січня 2015 року ДП «Житло» вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі 28 серпня 2007 року, тобто після укладення 23 серпня 2007 року договору іпотеки. З огляду на наведене суд вважає безпідставними твердження відповідача про нікчемність договору іпотеки та як наслідок відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved