Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.09.2014 року станом на 31.03.2015 року у розмірі 12 449,85 грн, та стягнення судового збору в сумі 243,60 грн (а.с. 3-4). Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи буз його участі, заперечень на позов не має, позов визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є відповідальність за порушення виконання договору банківського кредитного договору без номеру від 10.09.2014 року. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 10 вересня 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Кредитор), з одної сторони, та гр. [PERSON] (Позичальник), з другої сторони, було укладено Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (кредитний договір) без номеру, за умовами якого Кредитор видав Позичальнику кредит 8 938,86 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 18,00 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-36). Відповідач [PERSON] частково сплачував кредит та припинив виконання своїх зобов'язань. Сума заборгованості по кредитному договору без номеру від 10 вересня 2014 року станом на 31.03.2015 року складає загальний розмір 12 449,85 грн, яка складається з: - 8 938,86 грн - заборгованість за кредитом; - 889,08 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 770,83 грн - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредиту; - 851,08 грн - штрафи (фіксована частина і процентна складова). Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, сумнівів щодо його правильності не викликає та відповідачем не спростований (а.с. 5). Таким чином позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 243 грн 60 коп, який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача (а.с. 2).

Outcome: approved