Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит в розмірі 22003,83 грн., неустойку у розмірі 1487,50 грн., а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Як на підставу позовних вимог вказав, що 26.06.2018 між сторонами було укладено договір про споживчий кредит 342_194 №22072016/44, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 29750,00 грн. під 17,99% річних строком на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 25.06.2021 для придбання котла з використанням будь-яких видів палива та енергії. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 08.10.2018 утворилася заборгованість у сумі 22003,83 грн., яка складається з 20795,00 грн. заборгованості за основним боргом, 1066,59 грн. відсотків за користування кредитом, 131,20 грн. пені, 11,05 грн. трьох відсотків річних. Крім того, станом на 09.10.2018 відповідач не надав Банку документів, що підтверджують використання кредитних коштів за цільовим призначенням кредиту, а отже повинен сплатити на користь позивача неустойку у розмірі 1487,50 грн. 15.03.2019 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1101,51 грн., з яких 648,26 грн. пені, 55,96 грн. трьох відсотків річних, 397,29 грн. втрат від інфляції та 1487,50 грн. неустойки, так як іншу заборгованість відшкодовано страховою компанією. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. 26.06.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 42_194 для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29750,00 грн. під 17,99 % річних строком на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 25.06.2021. Відповідно до п.4.3.12 кредитного договору, позичальник зобов`язувався на підтвердження використання кредитних коштів за цільовим призначенням кредиту протягом 30 календарних днів з моменту отримання кредиту надати Банку відповідні документи щодо виконання робіт із впровадження котла/енергоефективного обладнання та/або матеріалів. Згідно з п.8.4 вказаного договору, у разі ненадання позичальником документів, що підтверджують використання кредитних коштів за цільовим призначенням кредиту, в порядку та в строки, визначені цим Договором, позичальник повинен сплатити Банку на його користь неустойку в розмірі 5 % від розмірів кредиту, зазначеного п. 2.2 Договору. Як вбачається із заяви про зменшення розміру позовних вимог, станом на 28.02.2019 заборгованість відповідача складається із 648,26 грн. пені, 397,29 грн. втрат від інфляційних, 55,96 грн. трьох відсотків річних, а також неустойки в розмірі 1487,50 грн. Інша заборгованість відшкодована страховою компанією, що стало підставою для зменшення позивачем позовних вимог. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведені вимоги закону, умови укладеного між сторонами договору та наявні у справі докази, суд вважає вимоги банку про стягнення заборгованості по пені, 3% річних, втрат від інфляції та неустойки обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Обґрунтованими є і вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1487,50 грн. (29750,00 грн.*5%), оскільки така умова передбачена кредитним договором, про що [PERSON] був обізнаний та надав свою згоду, що підтверджується його підписом. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір, який позивач поніс при зверненні до суду.

Outcome: approved