Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «УЗ» в особі виробничого підрозділу «Ніжинська дистанція сигналізації та зв`язку» (далі - ВП «НДСЗ») РФ «ПЗЗ» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просила: - визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) АТ «УЗ» РФ «ПЗЗ» ВП «НДСЗ» від 02 жовтня 2020 року № 97/ос про звільнення [PERSON] з посади начальника телефонно-телеграфної станції на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); - поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника телефонно-телеграфної станції АТ «УЗ» РФ «ПЗЗ» ВП «НДСЗ»; - стягнути з АТ «УЗ» РФ «ПЗЗ» ВП «НДСЗ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8805,20 грн; - стягнути з АТ «УЗ» РФ «ПЗЗ» ВП «НДСЗ» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу. Позов мотивовано тим, що 13 грудня 2002 року згідно із наказом № 124/ос [PERSON] прийнято на посаду телефоніста ІІІ класу Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку Південно-Західної залізниці. 01 травня 2013 року позивачку призначено на посаду начальника телефонно-телеграфічної станції та 01 травня 2014 року переведено на посаду начальника станції. 02 жовтня 2020 року згідно з наказом № 97/ос [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків без поважних причин. Відповідно до зазначеного наказу (розпорядження) позивачка самовільно залишила нараду 21 липня 2020 року, скликану розпорядженням по дистанції від 21 липня 2020 року № 21, чим порушила ст. 139 КЗпП України, п. 2. 1 та п. 2. 9 додатку 1 «Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку» до колективного договору та п. 6 Загальних положень постанови КМУ від 26 січня 1993 року № 55 (зі змінами) «Про дисципліну працівників залізничного транспорту». 24 липня 2020 року позивачка відмовилася виконувати розпорядження заступника начальника [PERSON] щодо усунення порушення у нормальній роботі автоматизованого робочого місця телефоністки, чим порушила ст. 139 КЗпП України, п. 5.1, п. 5.3 посадової інструкції. При перевірці первинних документів обліку робочого часу працівників телефонно-телеграфної станції за червень 2020 року та липень 2020 року було виявлено чисельні невідповідності між графіком, табелем та журналом обліку робочого часу, що свідчить про порушення [PERSON] п. 5.32 посадової інструкції, за що вона згідно з п. 7.2. та п. 7.17 посадової інструкції несе відповідальність. Підставою для винесення оспорюваного наказу став наказ від 29 липня 2020 року № 21/к про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, пояснення [PERSON] від 30 вересня 2020 року та протокол ШЧ-11/10-2020 від 30 вересня 2020 року. Однак, за твердженням позивачки, 21 липня 2020 року заступником начальника дистанції [PERSON] видано розпорядження № 21 про нараду, яка повинна була відбутись в цей день о 11 год. 30 хв. в адміністративній будівлі Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку в кабінеті заступника начальника дистанції по зв`язку [PERSON] . З цим розпорядженням повинні були ознайомити, в тому числі й позивачку, із зазначенням дати ознайомлення та часу, котрий був би достатнім для ознайомлення з цим документом та підготовки до наради. Указаної вимоги виконано не було. Під час наради на [PERSON] чинився тиск з боку начальника дистанції [PERSON] та [PERSON] з мотивів примушення її до написання заяви про перехід на нижчу посаду, на що [PERSON] не погодилася та просила захисту у голови профспілки ШЧ-11 «Вільна Профспілка машиністів України», членом якої вона є. 24 липня 2020 року листом № 19 голова первинної профорганізації вільної профспілки [PERSON] відреагував на звернення позивачки і просив відповідача припинити вчиняти неправомірні дії, а також зазначив про наявне порушення відповідачем Колективного договору Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку, а саме п. 1.9 роз. 1 та п. 2.6 роз. 2. Незважаючи на залучення до конфлікту профспілкового органу, наказом № 21/к [PERSON] оголошено догану. 04 серпня 2020 року начальником дистанції [PERSON] видано розпорядження № 22 про нараду, яка повинна мала відбутись у цей день о 10-30 год. З цим розпорядженням позивачку не ознайомили з причини тимчасової непрацездатності, і тому вона не змогла бути присутньою під час наради, про що попередньо повідомила в телефонному режимі та просила провести нараду в інший день. Незважаючи на повідомлення позивачки, нарада відбулася в її відсутність та прийнято рішення про відібрання від неї пояснень після виходу на роботу, що [PERSON] і зробила, указавши, що вона не згодна з протоколом та розпорядженням від 04 серпня 2020 року, так як перебувала на лікарняному, проведена нарада не є законною, а тому її звільнення також є незаконним. Звільнення [PERSON] відбулося з порушенням ст. 43 КЗпП України, яка встановлює гарантії, щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, звільнення може бути проведено лише за попередньою згодою виборного округу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. [PERSON] вимоги закону не виконано, не надано обґрунтоване подання про розірвання трудового договору для розгляду у 15-денний строк виборним органом первинної профспілкової організації. Ураховуючи, що процедуру звільнення проведено з грубим порушенням законодавства про працю, не доведено порушення позивачем трудової дисципліни, а отже, наказ від 02 жовтня 2020 року № 97/ос є незаконним та підлягає скасуванню. У відзиві на позов представник відповідача вимоги позовної заяви не визнав у повному обсязі, зазначивши, що при звільненні [PERSON] із займаної посади не було порушено вимог закону, наказ від 02 жовтня 2020 року № 97/ос відповідає вимогам чинного законодавства. На пропозицію надати пояснення, позивачка відмовилася, але у подальшому надала їх через секретаря. При обранні виду стягнення враховувалася попередня робота працівника. Розпорядженням начальника Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку [PERSON] від 04 серпня 2020 року № 22 скликано нараду для розгляду порушень - необґрунтована відмова начальника телефонно-телеграфної станції [PERSON] виконувати розпорядження заступника начальника Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку [PERSON] від 21 липня 2020 року № 21 «Про призначення наради», а саме: з`явившись на нараду, [PERSON] безпідставно від участі в нараді вiдмовилась, вiд надання пояснень з приводу порядку денного наради щодо порушень трудової дисципліни, виявлених при аналізі обліку робочого часу телефонно-телеграфної станції Ніжин, тако відмовилася та самовільно залишила нараду, незважаючи на заборону безпосереднього керівника [PERSON] , чим порушила вимоги ст. 139 КЗпП України, п. 2.1 та п. 2.9 Правил внутрішнього розпорядку працівників Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку. Відповідно до п. 7.7, 7.2 Посадової інструкції [PERSON] несе відповідальність за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків. Крім того, позивачка порушила п. 6 загальних положень Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету міністрів України вiд 26 січня 1993 року № 55, відповідно до якого будь-яке розпорядження про виконання службових обов`язків підлеглий одержує вiд свого безпосереднього керівника. У разі одержання вказівки від вищого керiвника працівник повинен виконати його, повідомивши про це безпосередньому керівнику. За указані порушення [PERSON] несе відповідальність згідно з п. 7.2 посадової інструкції. [PERSON] не забезпечила безперебійної роботи засобів телефонно-телеграфного зв`язку - автоматизованого робочого місця телефоністки по станції Ніжин, а саме вихід з ладу телефонної гарнітури та відсутності її для заміни, яку безпідставно позивачка зберігала у недоступному місці. [PERSON] відмовилася виконувати розпорядження заступника начальника дистанції [PERSON] стосовно усунення указаних порушень у нормальній роботі автоматизованого робочого місця телефоністки. Своїми діями позивачка порушила вимоги ст. 139 КЗпП України, п. 2. 1 та п. 2.9 Правил внутрішнього розпорядку, п. 6 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, п. 5.1, 5.3 посадової інструкції. [PERSON] допустила невідповідність обліку робочого часу начальником телефоністки [PERSON] за червень 2020 року, що виявилось при встановленні фактичного часу роботи за графіком, табелем та журналом обліку робочого часу працівників станції, та невідповідність обліку начальником станції [PERSON] робочого часу інших працівників станції (вибірково на прикладі 3-х операторів електрозв`язку) за червень та липень 2020 року. Своїми діями позивачка порушила вимоги ст. 139 КЗпП України, п. 2.1 та п. 2.9 Правил внутрішнього розпорядку, п. 6 загальних положень Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, п. 5.32 посадової інструкції. За указані порушення [PERSON] несе відповідальність на підставі п. 7.2, 7.17 посадової інструкції, а саме за несвоєчасність та недостовірність оформлення документів звітності. 04 серпня 2020 року позивачку під підпис ознайомлено з розпорядженням начальника Павленка Ю. М. від 04 серпня 2020 року № 22 про необхідність прибути на нараду. На указану нараду позивачка не з`явилася, залишила робоче місце, не повідомила керівництво про свою відсутність та про її причини, про що складено відповідні акти. У подальшому [PERSON] надала два лікарняні листи за періоди з 04 по 08 серпня 2020 року та з 10 по 14 серпня 2020 року. На вищезазначеній нараді, яку проведено у відсутність позивачки, зафіксовано порушення начальника станції [PERSON] та прийнято рішення запропонувати останній надати письмові пояснення для обрання виду стягнення. У подальшому прийнято рішення для виконання вимог ст. 149 КЗпП України скликати повторну нараду на 11 вересня 2020 року. 11 вересня 2020 року позивачка не приступила до роботи, надавши пізніше листок непрацездатності за період з 11 по 25 вересня 2020 року. Після виходу позивачки на роботу, 30 вересня 2020 року знову скликано нараду для отримання від [PERSON] пояснень, але вона відмовилася, зазначивши, що нарада проходить без участі представника профспілкової організації, членом якої вона є, а саме первинної профспілкової організації Вільної профспілки Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку. За свою попередню роботу позивачка неодноразово притягувалася до дисциплінарної відповідальності: наказ від 01 квітня 2019 року № 10/к, наказ від 29 липня 2020 року № 21/к. Крім того, за фактом неправдиво внесених відомостей до табелів робочого часу та отримання неправомірної вигоди у розмірі 1048,83 грн розслідується кримінальне провадження Ніжинським РВП ГУ НП в Чернігівській області. Таким чином, у діях [PERSON] наявний склад дисциплінарних проступків, що й стало підставою для її звільнення. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 09-00 год. 03 грудня 2020 року. Судове засідання 03 грудня 2020 року відкладено на 14-00 год. 28 грудня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та клопотанням представника позивачки - [PERSON] 04 грудня 2020 року представник позивачки - [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2020 року уточнену позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду. У подальшому судові засідання у справі неодноразово відкладалися з різних причин: 28 грудня 2020 року - на 10-00 год. 27 січня 2021 року; 27 січня 2021 року - на 11-00 год. 25 лютого 2021 року; 25 лютого 2021 року - на 10-00 год. 06 квітня 2021 року; 06 квітня 2021 року на 10-00 год. 07 травня 2021 року. У судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] подала новий розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням кількості днів вимушеного прогулу, станом на час розгляду справи в суді. Так, згідно з наданим розрахунком, [PERSON] звільнено із займаної посади 02 жовтня 2020 року та її заробітна плата за вересень становила 6371,11 грн (22 робочі дні) та за серпень 2020 року - 12 560,24 грн (21 робочий день), тому середній заробіток становить 440,26 грн (6371,11+12 560,24/43 дні=440,26). Ураховуючи, що з моменту звільнення по день ухвалення рішення минуло 155 робочих днів, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 68 240,30 грн (440,26?155=68 240,30) середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також представник позивачки - [PERSON] уточнила розмір витрат на правничу допомогу, який складає 17 200,00 грн, який просила стягнути з відповідача. На підтвердження понесення позивачкою цих витрат, надала договір про надання правової допомоги від 20 жовтня 2020 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 20 жовтня 2020 року, акт № 1 наданих послуг, прибутковий касовий ордер від 20 жовтня 2020 року № 2. У судовому засіданні позивачка та її представники підтримали уточнений позов у повному обсязі з викладених у ньому підстав, посилаючись на незаконність звільнення позивачки. Зокрема, зазначили, що стосовно позивачки тривалий час чинився тиск з боку керівництва ВП «НДСЗ» РФ «ПЗЗ» АТ «УЗ», їй не давали нормально працювати, весь час вона намагалася захиститися. Всі наради відбувалися в день відсутності позивачки, і керівництво про це знало. Вона неодноразово викликала поліцію стостовно самоуправства керівництва роботодавця. Звільненню позивачки передували її лікаряні, потім вона була у відпустці і 29 вересня 2020 року приступила до роботи, а вже 02 жовтня 2020 року її було звільнено. До цього позивачка зверталася до профспілки за захистом, але її було звільнено без згоди профспілкового органу. У судовому засіданні представники відповідача заперечили проти задоволення позову та просили відмовити в позові у повному обсязі, посилаючись на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог. Зокрема, представник відповідача - [PERSON] пояснив, що працює у ВП «НДСЗ» РФ «ПЗЗ» АТ «УЗ» з 2017 року. Посада позивачки є керівною, однак, як він з`ясував, її участь у роботі - мінімальна, за неї все роблять підлеглі. На його думку, позивачка не знає і не розуміє своїх посадових обов`язків, що у свою чергу призвело до збою в роботі. Заперечив те, що стосовно позивачки чинився тиск та що з його боку стосовно неї було упереджене ставлення, він лише перевіряв і вимагав від неї виконання посадових обов`язків. Ще у березні 2019 року відбулася оперативна нарада, на якій представник профспілки запропонував надати час - півроку для виправлення позивачки і керівництво погодилося, надало час для виправлення, однак позитивних змін не відбулося, було виявлено багато порушень позивачкою трудових обов`язків. З 2019 року протягом року нічого не виправлено. Вона неправильно вела журнал обліку робочого часу, табель містив виправлення, а собі вона дописувала робочі години - допускала особисте зловживання. Так, звільненню позивачки передували події про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а також невиконання розпоряджень керівництва про надання письмових пояснень. Вона залишила робоче місце, нікого не повідомила про лікарняний, який передала через деякий час. 04 серпня 2020 року була запланована нарада, але позивачка не з`явилася, тому було прийнято рішення про повторну нараду - 11 вересня 2020 року, але і цього дня позивачка не вийшла на роботу, потім передала два лікарняні. При чому надані позивачкою листки непрацездатності з різних амбулаторій, стосовно чого проводилося службове розслідування. 30 вересня 2020 року позивачка була на роботі, і цього дня була скликана нарада за розпорядженням від 29 вересня 2020 року, з яким вона ознайомлена і їй запропоновано надати пояснення, проте вона відмовилася від надання пояснень по суті порушень, лише послалася на лікарняний. Позивачку неодноразово повідомляли, що та профспілка, в яку вона вступила, вже не діє на підприємстві, діють дві інші профспілки, але позивачка не є членом жодної з них. Позивачці пропонувалося перейти на нижчу посаду і легшу роботу. Жодних пояснень по суті порушень вона не надала, хоч їй і пропонувалося неодноразово їх надати. Звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог закону, підстав для скасування наказу про її звільнення та поновлення на роботі немає. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності,

Outcome: approved