Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (надалі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного економічного інституту (надалі - Відповідач) про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати. Свої вимоги мотивував тим що,він працює в Науково-дослідному економічному інституті, обіймає посаду начальника відділу. Підприємство має перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19 317,45 грн. З питання про виплату йому заборгованості по заробітній платі Позивач звертався не одноразово до Відповідача проте дані звернення залишені без виконання, що і змусило Позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права в позовних вимогах просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 19 317,45 грн., компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати в сумі 6 883,60 грн., а всього 26 201,05 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Науково-дослідного економічного інституту - Бірюкова Олена Миколаївна проти позову частково заперечувала та надала до суд письмові заперечення, просила, щоб суд врахував ту обставину, що заборгованість по заробітній платі становить 19 317,45 грн. та затримка з виплатою заробітної плати виникла у зв'язку з відсутністю державного фінансування НДЕІ, просила в частині нарахування штрафних санкцій відмовити (а.с. 29). Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працює в працює в Науково-дослідному економічному інституті, обіймає посаду начальника відділу. За правилом ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до довідок про заробітну плату та залишок невиплачених коштів (а.с. 18, 19) Позивачу не виплачено кошти в розмірі 19 317,45 грн. Під час розгляду справи дана обставина Відповідачем не заперечувалась та визнавалась. Визнання Відповідачем в цій частині позовних вимог прийнято судом. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію» в разі затримки виплати заробітної плати всі роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Компенсація виплачується, якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців, тобто розрахунок та нарахування компенсації зобов'язані проводити тільки ті підприємства, які несвоєчасно виплачують заробітну плату своїм працівникам. Компенсації підлягають грошові доходи населення, що не мають разового характеру. До них, зокрема, належить заробітна плата (грошове забезпечення). Заробітна плата компенсується з урахуванням індексації. Порядок розрахунку суми компенсації зазначено в п. 4 Порядку № 159. Таким чином сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з квітня 2014 року по квітень 2015 року, відповідно до розрахунку, становить 6 883,60 грн. (а.с.25). Наданий Позивачем суду розрахунок сум, які мають бути виплачені йому Відповідачем, відповідає вимогам закону та може бути покладений в основу рішення. Відповідачем доказів на спростування цього розрахунку суду не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження відсутності вини у діях Відповідача щодо не проведення останнім своєчасного розрахунку із Позивачем, Відповідачем не надано. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 262,01 грн. повинні бути стягнуті з Науково-дослідного економічного інституту в доход держави. На підставі ст.ст. 94, 115, ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 110, ст.ст. 118-120 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 22 ЦК України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУкраїни № 159 від 21.02.2001 року,

Outcome: approved