Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про розірвання шлюбу. Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що 10.09.2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 02.12.2005 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 542, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, позивач стверджує, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, у зв`язку з чим, просить розірвати шлюб. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 10.09.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 02.12.2005 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 542, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Наявність неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підтверджується: свідоцтвом про народження, виданим 28.03.2007 р., актовий запис № 495 від 28.03.2007 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, та свідоцтвом про народження, виданим 01.02.2014 р., актовий запис № 228 від 01.02.2014 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11-12). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved