Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат. Обгрунтовуючи позов позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За спільними заявами шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей (двійнят) - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір'ю. Разом з тим, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньок не надає, участі в їх вихованні не приймає, не піклується про її здоров'я. Оскільки, відповідач ухиляється в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання доньок, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі 40000 грн., щомісячно, починаючи з 19.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито провадження у даній справі та ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У строк визначений ухвалою судді відповідач направив відзив на позовну заяву, в якій зазначив що обставини викладені у позовній заяві необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим просив суду відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивачка підтримала пред'явлені вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Суд, заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, зміст заяв по суті сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який у встановленому законом порядку було розірвано за заявами сторін. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей (двійнят) - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується записами у свідоцтвах про народження - [NUMBER] від 25.06.2004р. та [NUMBER] від 25.06.2004р. зареєстрованих відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва. Згідно наданих позивачкою витягів з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, доньки сторін зареєстровані та проживають за зареєстрованим місцем проживання матері. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.182 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. (ч.2 ст.184 СК України) Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суддя враховує положення ч.1 ст.182 СК України, при цьому суддя виходить з того, що належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність постійного заробітку (доходу) відповідача; наявність у відповідача інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також даних, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі суду не надано і такі дані матеріали справи не містять, у зв'язку з чим, вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст. 184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн., починаючи з 19.10.2018, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні зазначеного розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі а також те, що спільні діти сторін сторін проживають разом із позивачкою, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей. Серед іншого суд, враховує стан здоров'я позивача, матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у відповідача іншої неповнолітньої доньки, яка потребує його матеріальної допомоги та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров'я суду не надано. Окрім того, відповідачем не доведено, що на його утриманні знаходиться його літня матір. Інших доказів які б підтверджували те, що відповідач несе додаткові витрати на утримання своєї матері чи інших осіб суду не надано. Посилання відповідача на те, що він та не має регулярного доходу, що у свою чергу не може бути підставою для стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачем, судом до уваги не приймаються, оскільки право визначати спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно стягувачу аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). В той же час, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивачки розмір аліментів у сумі 40000 грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов'язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов'язків (ст. 141 СК України). Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, а також роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. За вказаних обставин вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вказано у ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частина 1 ст. 81 ЦПК України покладає обов'язок доведення на кожну сторону тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження цих вимог, позивачкою до позовної заяви додано копії наступних документів: прайс-лист цін на хірургічне втручання та встановлення брекет-систем у медичному закладі; прайс на послуги медичного страхування; квитанції (щомісячні) про сплату за навчання у Ліцеї; квитанції про спату внесків до фонду класу; грамоти дітей за успіхи у навчанні, за перемоги на олімпіадах, конкурсах; прайс-лист цін на навчання на позашкільних курсах англійської та німецької мов; договір та квитанція на оплату спортивних та оздоровчих послуг клубу «Національ»; чеки на придбання шкільного одягу, підручників та чеки на придбання ноутбуків. Оцінюючи надані позивачкою в обґрунтування зазначених вимог докази на предмет їх допустимості та повноти, суд приходить до висновку про задоволення позову у в цій частині у повному обсязі, оскільки позивачкою доведено належними засобами доказування понесення нею додаткових витрат на утримання дітей. В той же час, відповідач заперечуючи проти задоволення позову у повному обсязі, в тому числі і в цій частині не надав суду, будь-яких доказів на спростування тверджень позивачки. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1445, 29 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial