Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 21 травня 2007 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений Кредитний договір № K3S0АК22085963. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21 478, 13 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном до 21.05.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 59 372, 65 дол. США, у тому числі: - 16 280, 84 дол. США - заборгованість за кредитом; - 9 614, 26 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 232, 87 дол. США - заборгованість по комісії; - 32 244, 68 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач надав суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на їх необґрунтованість. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до пені (а.с. 98-101). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21 травня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № K3S0АК22085963 (а. с. 7-8). Відповідно до п. 7.1 даного договору, Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 21 478, 13 дол. США, на купівлю автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном до 21.05.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом в строк та в порядку, встановлених кредитним договором (п. 2.2. Договору). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачу кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, останній, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків не виконав. У зв'язку з чим станом на 28.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 59 372, 65 дол. США. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, не проводились платежі по кредитному договору в частині погашення основної суми кредиту, тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача основної суми кредиту в розмірі 16 280, 84 дол. США, 9 614, 26 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом та 1 232, 87 дол. США - заборгованості по комісії, при визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи. (а.с. 3-5) Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені ( а.с. 98-99). Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги, до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у тому разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період дії кредитного договору позивачем нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору за період з 21.01.2011 року по 28.08.2015 року в сумі 32 244, 68 дол. США. Однак, суд вважає, що в межах даного спору слід застосувати спеціальні строки позовної давності, які передбачені п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до заявлених позовних вимог позивача, які стосуються стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредитному договору. Так, стягненню з відповідача підлягає сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором за період з 28.08.2014 року по 28.08.2015 року у розмірі 14 216,41 дол. США. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього на день розгляду справи не існує заборгованості по договору, не спростував розрахунки заборгованості, надані позивачем. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу ( генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. Як убачається з матеріалів справи ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» має банківську ліцензію на право здійснення банківських операцій з валютними цінностями ( № 22 від 05 жовтня 2011 року) ( а.с. 12). Отже, оскільки у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість за кредитом та процентами має бути стягнута в іноземній валюті. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача на підставі ст. ст. 526, 611 ЦК України слід стягнути на користь позивача 41 344, 38 дол. США, у тому числі: - 16 280, 84 дол. США - заборгованість за кредитом; - 9 614, 26 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 232, 87 дол. США - заборгованість по комісії; -14 216, 41 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «КБ«ПРИВАТБАНК» підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 810 грн. 48 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial