Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила зобовязати [PERSON], [PERSON] звільнити належну їй земельну ділянку площею 9 кв. м, розташовану в м. Полонне по вул. Низькій, 23, шляхом знесення фундаменту та огорожі, привести цю частину земельної ділянки до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, а також стягнути з відповідачів на її користь матеріальні збитки в сумі 1540 грн. та судовий збір. 31.01.2019 року в ході підготовчого розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд зобовязати відповідачів звільнити вищевказану земельну ділянку, шляхом знесення фундаменту та огорожі по межі, яка пролягає згідно координат кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] від точки № 3 до точки № 7, привести частину земельної ділянки площею 9 кв. м. до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, а також стягнути з відповідачів на її користь матеріальні збитки в сумі 7707 грн., та судовий збір 1409,60 грн. (а.с. 98-100). Позов мотивований тим, що [PERSON] є суміжним з позивачем землекористувачем, та в серпні 2018 року без згоди останньої вона та [PERSON] самовільно знесли частину паркану та збудували на належній для [PERSON] земельній ділянці нову огорожу, і в такий спосіб відповідачі захопила частину її земельної ділянки площею 9 кв. м, а також заподіяли для [PERSON] матеріальні збитки, повязані з відновленням паркану в сумі 7707 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений її довірителем позов підтримав і просив задовольнити його вимоги в повному обсязі. В поданому відзиві представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав за його безпідставності (а.с.46-51), однак в ході судового розгляду він, а також відповідач [PERSON] позовні вимоги визнали частково, зазначивши, що дійсно відповідачі збудували нову огорожу, частина якої, за згодою позивача, пролягає по її земельній ділянці, внаслідок чого пригородили до земельної ділянки [PERSON] 9 кв. м, а тому вони погоджуються знести збудовану огорожу саме із цієї частини земельної ділянки, а не по всій її межі, як про це заявлено у збільшених позовних вимогах. Також названі особи заперечили щодо стягнення з відповідачів матеріальних збитків, вказавши, що паркан який зняв [PERSON] на пригородженій частині земельної ділянки, був старим, ніякої цінності не представляє, та він залишив його у позивача, в той час як остання вимагає сплатити їй вартість нової огорожі, що не відповідає закону. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої в м. Полонне по вул. Низькій,23 площею 0,144 га, про що свідчать дані Державного акту про її право власності на землю серії ХМ № 1969 від 28.11.1997 року (а.с. 8). [PERSON] також являється власником суміжної земельної ділянки, розташованої в м. Полонне по вул. Низькій,25 площею 0,1000 га, кадастровий номер 6823610100:02:005:1000 що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.52). У серпні 2018 року [PERSON] та [PERSON] розпочали будівництво огорожі зі сторони межі земельної ділянки належної [PERSON]. Під час будівництва такої огорожі [PERSON] зняв частину паркану належного позивачу, яку залишив для останнього, встановивши на цьому місці нову огорожу, однак вийшов за межі земельної ділянки [PERSON], зокрема в місці яке знаходиться біля точки 5, позначеній на схемі розташування земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (а.с.18), захопивши частину земельної ділянки позивача площею 9 кв. м. Наведені обставини визнаються учасниками справи, а також обєктивно підтверджуються даними листа директора ТОВ «Геобуд-Проект» від 12.09.2018 року (а.с.17) та вищевказаної схеми. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно до ч.2, 3 ст. 152 названого Кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану\~земельної ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав,\~і запобігання\~вчиненню дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав,\~а також відшкодування заподіяних збитків. За положеннями ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Приймаючи до уваги, що відповідачі при спорудженні нової огорожі самовільно захопили частину земельної ділянки [PERSON], а тому вони на підставі вищезазначених норм Земельного Кодексу зобовязані усунути таке порушення, а саме звільнити земельну ділянку належну для позивача шляхом знесення частини побудованої ними огорожі в місці такого захоплення, що знаходиться біля точки 5, позначеній на вищезгаданій схемі, та становить площу 9 кв. м. При цьому суд не вбачає підстав задовольнити вимогу [PERSON] щодо знесення спірної огорожі по межі, яка пролягає згідно координат кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] від точки № 3 до точки № 7, оскільки надані сторонами докази не вказують на те, що відповідачі при спорудженні нової огорожі порушили межі земельної ділянки позивача ще й в інших місцях, крім тих які зазначені на вищеназваному листі та схемі. Вирішуючи позовну вимогу з приводу відшкодування матеріальних збитків суд виходить із такого. Відповідно до частин 1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); За положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду доведено, що відповідачі при будівництві нової огорожі демонтували бувший в користуванні деревяний паркан на незначній частині спільної межі земельних ділянока [PERSON] та [PERSON], однак остання не надала будь-яких доказів, що спірний паркан є тільки її особистою власністю. Крім цього, позивачка на підтвердження розміру збитків, які вона бажає стягнути з відповідачів, надала як доказ локальний кошторис на встановлення штахетної огорожі (а.с. 101-102) який визначає улаштування нового паркану висотою 1,5 м довжиною 21 м. п. При цьому в кошторисі не враховано, що паркан, який був демонтований відповідачами не являвся новим, та що він залишався перебувати у позивача, а відтак міг бути відновлений. Висновком Полонського відділення поліції № 1061 від 09.08.2018 року по результатах розгляду повідомлення [PERSON] встановлено, що 04.08.2018 року [PERSON] без будь-якої згоди демонтував одне пресло деревяного забору, чим пошкодив дві лати на преслі забору довжиною по три метри, що обєктивно підтверджується протоколом огляду від 04.08.2018 року та фототаблицями до нього. Працівники поліції у названому висновку вказали, що вартість двох лат бувших у використанні станом на серпень 2018 року становить 220 грн., зіславшись на довідку Полонського районного споживчого товариства. Проте, дані вказаної довідки не містять інформації, що вартість латів визначена як бувших в користуванні, а тому суд не може її прийняти за належний доказ. Зазначені обставини спростовують позицію позивача, що для неї заподіяні збитки на суму 7707 грн., яку необхідно затратити на відновлення демонтованої відповідачами частини огорожі. Також, суд зазначає, що у звязку з спорудженням [PERSON] та [PERSON] нової огорожі на межі земельної ділянки [PERSON], у останньої відсутня необхідність відновлювати старий паркан у цьому ж самому місці. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідачів збитків, повязаних з пошкодженням паркану є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Outcome: partial