Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 600 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12.06.2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0019/08/00-CLNv, відповідно до умов якого Банк відкрив [PERSON] не відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 40000 дол. США. строком до 11.06.2018 року. В забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки, було укладено Договір іпотеки на квартиру за адресою: [ADDRESS] із [PERSON] та [PERSON] 26.09.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «ЛОКО» був укладений Договір № 1269-Ф про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивачу перейшло право вимоги відповідача за Договором кредиту. 12.11.2018 року позивач набув право власності на предмет іпотеки, згідно Договору кредиту, а саме на вищезазначену квартиру. Згідно експертного висновку, станом н 06.11.2018 її вартість складала - 428 600,00 грн. Відтак розрахунок заборгованості обчисляється з урахуванням цього. Відповідачем належним чином не виконано обов`язку щодо сплати основної заборгованості на рахованих відсотків, а також штрафних санкцій у зв`язку із чим виникла заборгованість загальним розміром 1 787 523,08 грн. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач категорично не погоджується із даним позовом, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Кредитор вже реалізував своє право на зверхня стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб захисту, що стало підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а тому задоволення позову призведе до подвійного стягнення на користь кредитора однієї і тієї ж суми заборгованості одночасно за рахунок іпотечного та іншого майна боржника. Відповідач також не отримувала ані від ПАТ «Банк Форум», ані від ТОВ «ФК «ЛОКО» жодних повідомлень щодо заміни іпотекодержателя у зобов`язанні за договором іпотеки. Також позивачем не подано детального розрахунку заборгованості від дати до дати згідно до графіку погашення заборгованості, доказів видачі кредиту у сумі, вказаній у позовній заяві, доказів наявності у позичальника взагалі будь-якої заборгованості за кредитним договором. Представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Стосовно доводів відповідача про застосування строку позовної давності зазначив, що останній слід обраховувати із 11 червня 2018 року, дати яка відповідно до п. 1.2 кредитного договору визначена, як кінцевий строк виконання зобов`язання [PERSON] . Щодо розміру позовних вимог у вигляді 600 000 грн. представник відповідача пояснив, що це сума, нарахованих відсотків за кредитним договором відповідно до п. 1.3 за користування кредитними коштами, розмір якої визначений на розсуд позивача, тобто рандомно. Інші доводи відповідача вважав безпідставними. Представник відповідача в судовому засідання заперечив проти позовних вимог просив застосувати строки позовної даності та відмовити у позові із підстав, викладених в відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. 12 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 0019/08/00-CLNv. Відповідно до п.1.1 Договору кредиту, Акціонерний комерційним банк «Форум», як Кредитодавець, відкриває Відповідачу, як Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 40 000 (сорок тисяч) доларів США. Згідно з п.1.2 Договору кредиту, кредитні кошти надаються строком по «11» червня 2018 року. У відповідності до п.1.3. Договору кредиту, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 процентів річних. 12 серпня 2011 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 306 464 грн. 85 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум`судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1700 грн. та витрати понесені по сплаті інформаційно - технічного забезпечення судового розгляду в сумі 120 грн. 26 вересня 2018 року, між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ТОВ «ФК «ЛОКО» укладено Договір № 1269-Ф про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 1 Договору, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом-Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (іпотечними договорами), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань Боржників за Основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між Сторонами одночасно із укладенням цього Договору та підлягає нотаріальному посвідченню. Так, у відповідності з Додатком 1 до Договору, Позивачеві перейшло право вимоги до Відповідача за Договором кредиту. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] 12.11.2018 року зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія «ЛОКО» на підставі Договору іпотеки № 4844 від 12.06.2008 року (запис про право власності № 28917224 від 12.11.2018, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2018 року за індексним номером 44044509) державним реєстратором Комунального підприємства «ПУТРІВСЬКЕ» Сипчу Крістіною Миколаївною. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними. Таким чином, Кредитор вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб захисту, що стало підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а саме - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якої становить 51 кв. м. в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки, відсутні. Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі № 204/7148/16-ц. Згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. При цьому, згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З аналізу вказаного слідує, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії. Проте, в даному випадку матеріали справи не містять жодних доказів про отримання іпотекодавцем повідомлень щодо заміни Іпотекодержателя у зобов`язанні за Договором іпотеки, незважаючи на те, що відповідач виклав свою позицію в відзиві. Позивач не спростував належними та допустимими доказами факт неналежного повідомлення позивачки про заміну іпотекодержателя за договором. На підтвердження суми нарахованої заборгованості за кредитним договором позивачем було подано розрахунок заборгованості за кредитним договором. Суд звертає увагу, що позивачка не погодилася із сумою нарахованих відсотків за кредитним договором в розмірі 600 000 грн., вважаючи її необґрунтованою та такою, що зазначена без наведення будь-якої формули, яка надала б можливість зрозуміти алгоритм її нарахування, базу для її розрахунку, розмір нарахованих відсотків та період такого нарахування. В зв`язку із зазначеною у відзиві позицією відповідачки, позивач мав можливість надати докази в обґрунтування позовних вимог в цій частині, але він таким правом не скористався. Фактично позиція позивача зводиться виключно до констатації рандомної суми 600 000 грн. без будь-якого обґрунтування та доведення належними доказами. Наданий позивачем графік погашення кредитної заборгованості не надає суду інформації, відповідно до якої суд мав би можливість перевірити правильність нарахування суми заборгованості за відсотками. У відповідності до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторона зробила заяву про застосування позовної давності, сплив такої давності за умови обґрунтованості вимог є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ст. 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, якщо має місце сплив позовної давності, але вимоги необґрунтовані та недоведені, у позові слід відмовити з цих підстав. Аналізуючи норми законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин у сукупності з наданими позивачем письмовими доказами, а також зважаючи на відзив відповідача з доданими документами, можна дійти однозначного і безальтернативного висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність жодних правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. В зв`язку із чим суд не переходить до аналізу підстав для відмови в позові через сплив строку позовної давності. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed