Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У квітні 2015 року МТСБУ звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 02 березня 2011 року з вини відповідача - водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобілю «Опель Астра» реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON], було заподіяно механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована. Завдана пошкодженням автомобіля «Опель Астра» шкода, винуватцем ДТП [PERSON] не була відшкодована, договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілим та [PERSON] не було укладено, а тому МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 8 403 грн. 79 коп. за шкоду, завдану з вини [PERSON], який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ 8 403 грн. 79 коп. на відшкодування шкоди в порядку регресу, а також понесених судових витрат, а саме витрати за оплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та за надання юридичних послуг в сумі 1500 грн.. Повноважний представник позивача МТСБУ на підставі довіреності Івахніна А.В. у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що позивач підтримує позов по тих підставах, які були вказані в заяві, позов прохала задовольнити (а.с.116). Відповідач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, повідомив про те, що позов ним визнається в частині скоєння з його вини ДТП. При цьому, відповідач не погодився із розміром завданої з його вини пошкодженням автомобіля шкоди, посилаючись на відсутність грошових коштів у такій сумі (а.с.133). Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.113-115), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.116,133). Третя особа без самостійних вимог - [PERSON], був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи згідно вимог стст.74,76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (а.с.130-132), в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив.За таких обставин розгляд справи проведено судом за відсутності третьої особи - [PERSON], що не суперечить положенням статті 169 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, третьої особи та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, 02 березня 2011 року о 19 год. 55 хв. по вул. Леніна в смт.Розівка Розівського району Запорізької області, сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу «Опель Астра» реєстраційний номерний знак [NUMBER], належного [PERSON], та транспортного засобу «ІЖ-2715», реєстраційний номерний знак [NUMBER], належного [PERSON], яким керував [PERSON], а саме, відповідач, рухаючись заднім ходом, скоїв наїзд на вищевказаний стоячий транспортний засіб та в подальшому залишив місце ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.5-18). Постановою від 09 березня 2011 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.286 Кримінального кодексу України відмовлено (а.с.7). Разом з тим, постановою Розівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2011 року винним у скоєнні вищезазначеної ДТП за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визнано відповідача [PERSON], якого притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк шести місяців (а.с.6). Сторонами у встановленому законом порядку зазначені постанови не оскаржувалися. 29 лютого 2012 року [PERSON], відповідно до ст.35 та п.п.а) ст.41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ №ВЕ/3934323, виданого Відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта-Січ» (далі - ВАТ «СК «Оранта-Січ»), термін дії якого з 28 травня 2010 року по 27 травня 2011 року (а.с.5). Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON], як власник транспортного засобу «ІЖ-2715», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто на дату скоєння ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, договірних зобов'язань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникло. Відповідно до Звіту № 21 від 10 лютого 2012 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортному засобу «Опель Астра», державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 10084 грн. 55 коп. (а.с.12-14,17). Згідно калькуляції та довідки №1 від 10 квітня 2012 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, підтверджений розмір страхового відшкодування склав 8403 грн. 79 коп. (а.с.10,15-16,18). 20 квітня 2012 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 8403 грн. 79 коп. на рахунок потерпілої особи [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням №1878 від 20 квітня 2012 року (а.с.9,11). Згідно із ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У пункті 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Згідно зі ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того, ст.1191 ЦК України також передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим, за змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За положеннями зазначених норм право зворотньої вимоги може існувати у вигляді регресу або у вигляді суброгації. При цьому, перехід права вимоги від страхувальника до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання не виникає, а відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок чого страховик виступає замість потерпілого. Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимога про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП. Згідно з пп.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону, зазначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за договором, укладеним на підставі Закону у ВАТ «СК «Оранта-Січ», що підтверджено даними про наявність полісу ОСЦПВВНТЗ №ВЕ/3934323, виданого ВАТ «СК «Оранта-Січ», термін дії якого з 28 травня 2010 року по 27 травня 2011 року (а.с.5,8). Судом встановлено, що [PERSON] є винним у скоєнні ДТП, свою цивільно-правову відповідальність [PERSON] не застрахував, до осіб зазначених у пункті 13.1 статті 13 вищевказаного Закону він не відноситься. Вказані обставини сторони визнали та їх не оспорювали, а тому такі обставини не підлягають доказуванню, що відповідає положенням ч.1 ст.61 ЦПК України. З огляду на викладене до позивача перейшло право вимоги, яке потерпіла особа [PERSON] має до [PERSON] як особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, на переконання суду, часткове визнання позову відповідачем [PERSON] із посиланням на неможливість сплатити суму, яку прохає стягнути позивач,через відсутність грошових коштів, не заслуговує на увагу, оскільки не ґрунтується на законі, а, як наслідок, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову МТСБУ. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги МТСБУ задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1). Разом з тим, за змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, стст.84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивач не надав до суду акт про виконання роботи та надання послуги, тобто не представлено суду документального підтвердження витрат за надання правової допомоги адвокатом Івахніною А.В. за договором про надання юридичних послуг від 09 червня 2009 року. Крім того, під час розгляду справи в суді Івахніна А.В. приймала участь в якості представника позивача на підставі довіреності від 05 січня 2015 року №36/20-15, користувалась відповідними процесуальними права та обов'язками. Разом з тим, не можна ототожнювати представника із особою, яка надає правову допомогу. Остання особа належить до інших учасників процесу, а представник - до осіб, які беруть участь у справі. Тому особа, яка надає правову допомогу, на відміну від представника, не діє від імені іншої особи, не користується правами представника і не несе його обов'язків. Таким чином, суд не має підстав для присудження з [PERSON] на користь МТСБУ компенсації понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн..

Outcome: approved