Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У квітні 2016 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Від [PERSON], [PERSON], [PERSON], законного представника [PERSON] та [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.09.2009 р. та витягом від 18.11.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 9, 10). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою від 06.10.2015 р. № 3031 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 та відомостями від 15.04.2016 р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а. с. 13, 21, 24, 25). Зі змісту позовної заяви, довідки від 06.10.2015 р. № 3031 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 та акта від 01.04.2016 р., складеного комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами сім'ї [PERSON] (а. с. 12, 13). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на зміст позовної заяви та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім'ї власника цього житла - [PERSON]. Між тим, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживають більше одного року, що підтверджується актом від 01.04.2016 р., складеним комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 (а. с. 13). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], відсутні з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як члени сім'ї власника житла за адресою [ADDRESS], які були відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved