Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської областіпро відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02.01.2013 працював на посаді начальника юридичної служби виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука. 16.07.2013 розпорядженням заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука [PERSON] №65-о «Про неприпустимість порушень чинного законодавства» йому винесено попередження про неприпустимість у подальшому в своїй роботі при виконанні посадових обовязків допущення порушень чинного законодавства. 19.07.2013 його було звільнено із займаної посади на підставі поданої ним заяви від 17.07.2013 про звільнення за власним бажанням. 07.09.2016 постановою Вищого адміністративного суду України у справі №524/6584/13-а за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області визнано дії заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області [PERSON] незаконними. Визнано незаконним та скасовано розпорядження №65-о від 16.07.2013 «Про неприпустимість порушень чинного законодавства». Оскільки відповідачем допущено порушення його трудових прав, що встановлено постановою Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016, внаслідок чого було порушено його стосунки з оточуючими людьми (колегами по роботі та керівництвом), що завдало йому душевних страждань, просив стягнути на його користь з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської областіу відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Позивач у судове засідання, попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував, просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступних висновків. Стаття 15 Цивільного кодексу України\~визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно\~ст.16 цього ж Кодексу\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.01.2013 працював на посаді начальника юридичної служби виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука. 16.07.2013 розпорядженням заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука [PERSON] №65-о «Про неприпустимість порушень чинного законодавства» позивачу винесено попередження про неприпустимість у подальшому в своїй роботі при виконанні посадових обовязків допущення порушень чинного законодавства. 19.07.2013 розпорядженням №66-о [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі поданої ним заяви від 17.07.2013 про звільнення за власним бажанням. 07.09.2016 постановою Вищого адміністративного суду України у справі №524/6584/13-а за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області визнано дії заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області [PERSON] незаконними. Визнано незаконним та скасовано розпорядження №65-о від 16.07.2013 «Про неприпустимість порушень чинного законодавства». Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст.23 ЦК України яка визначає підстави, порядок та розмір відшкодування моральної шкоди особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України яка визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Попередження «Про неприпустимість порушень чинного законодавства» №65-о від 16.07.2013, яке скасовано постановою Вищого адміністративного суду України у справі №524/6584/13-а від 07.09.2016, яким допущено порушення трудових прав позивача, було винесено посадовою особою - заступником голови Автозаводської районної ради м. Кременчука [PERSON] Докази завдання моральної шкоди позивачу виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області відсутні. Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд вважає не обґрунтованими, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження вказаних позовних вимог і не довів спричинення йому такої шкоди саме діями відповідача.

Outcome: dismissed