Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

у жовтні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Нова Пошта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із порушенням прав споживачів та пошкодження відправлення. Позовну заяву мотивував тим, що скористався послугами перевезення, які відповідачем надаються за публічним договором ТОВ «Нова Пошта» та за умовами надання послуг опублікованих на офіційному сайті (https://novaposhta.ua) та 03.11.2017 року у відділенні № 1 м. Чернігів отримав вантаж з м. Харкова по ЕН № [NUMBER] оціночною вартістю 7 000,00 грн. - чотири легкосплавні литі диски на автомобіль Infiniti. При огляді вантажу ним та працівником ТОВ «Нова Пошта» були виявлені значні пошкодження упаковки та значні пошкодження самого вантажу, які співпадали із пошкодженнями на упаковці, про що ними було складено відповідний акт. Звернувшись до ТОВ «Нова Пошта» з відповідними претензіями, при чому неодноразово, задоволення своїх вимог не отримав. Тому, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду та просив стягнути з ТОВ «Нова Пошта»: - грошові кошти у розмірі повторної вимушеної металізації машинного диску в розмірі 4 900,00 грн.; - грошові кошти в розмірі повторної вимушеної відправки в розмірі 325,00 грн.; - штраф у розмірі 24,23% від вартості відшкодування 5 225,00 грн. (4 900,00 + 325,00), що становить 1 266,00 грн.; - у відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн. Ухвалою від 13.11.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 50-51). Ухвалою від 23.04.2019 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. із призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 22.08.2019 року (а.с. 39-40). Ухвалою від 22.08.2019 року розгляд справи відкладено на 14.11.2019 року (а.с. 89-90). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в котрому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність (а.с. 94-96). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Законом України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу (ст. 52 Закону). Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення. Стаття 924 ЦК України встановлює принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач 03.11.2017 року у відділенні № 1 м. Чернігів отримав вантаж з м. Харкова по ЕН № [NUMBER] оціночною вартістю 7 000,00 грн. - чотири легкосплавні литі диски на автомобіль Infiniti. При огляді вантажу позивачем та працівником ТОВ «Нова Пошта» були виявлені пошкодження упаковки та пошкодження самого вантажу, які співпадали із пошкодженнями на упаковці, про що ними було складено відповідний акт приймання-передачі, згідно якого замовнику прибуло таке відправлення - диски легкосплавні (литі) відповідно до ЕН № 59998054153600. На дисках присутні царапини і скол покриття зверху. Все це було виявлено після того, як відкрили картон зверху. Вантаж запаковано згідно правил ПР1.5-003, пом`якшувальний матеріал білого кольору, повітряно-пузирчаста плівка і зверху гофркартон, обмотане все стрейч-плівкою (а.с. 7). 06.11.2017 року позивачем подана претензія про відшкодування вартості відправлення в розмірі 3 750,00 грн. і сплати штрафу відповідно до умов надання послуг та публічного договору (а.с. 9). 28.11.2019 року позивачем подана повторно претензія про відшкодування вартості відправлення в розмірі 3 750,00 грн. і сплати штрафу відповідно до умов надання послуг та публічного договору (а.с. 10). 09.02.2018 року позивачем направлена претензія у зв`язку із пошкодженням відправлення, в якій він просив компенсувати 1 750,00 грн. (7 000,00 грн. - оціночна вартість відправлення : 4 - кількість місць вантажу); штраф в розмірі 24,23%; 4 900,00 грн. - вартість повторної вимушеної металізації диску; 325,00 грн. - ціна повторного вимушеного відправлення; 500,00 грн. - моральний збиток (а.с. 11-16). Листом № 9931 від 20.02.2018 року на претензію від 11.11.2017 року ТОВ «Нова Пошта» визнала частково вимоги позивача - розмірі 1 204,00 грн. (а.с. 17). 21.03.2018 року позивач знову звернувся до відповідача з листом на вих. № 9931 від 20.02.2018 року щодо надання роз`яснень ТОВ «Нова Пошта» щодо змісту останнього (а.с. 18). Листом № 11155 від 11.04.2018 року ТОВ «Нова Пошта» зазначило, що сума 1 204,00 грн. це компенсація частини суми оголошеної вартості від одного місяця (525,00 грн.) + вартість послуг перевезення (679,00 грн.) (а.с. 19-20). Як передбачено умовами публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, до обов`язків ТОВ «Нова Пошта», як експедитора, належить, зокрема, забезпечення збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та умов надання послуг (пункт 4.1.2 публічного договору). У свою чергу, замовник зобов`язаний, зокрема, повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної, а також запакувати відправлення для його збереження під час транспортування та завантажувально-розвантажувальних робіт, а також, за необхідності, скріпити фірмовою клейкою стрічкою або пломбою, щоб запобігти доступу до вмісту відправлення (пункти 4.3.3, 4.3.4 публічного договору). При цьому, пунктами 5.1 - 5.3 публічного договору про надання вказаних послуг визначені особливі умови щодо упаковки відправлення, а саме: відправник запаковує відправлення; упаковка відправлення повинна відповідати державним стандартам та вимогам, встановленим Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, з наступними змінами й доповненнями, та чинним умовам експедитора. Основні вимоги до упаковки: тип упаковки повинен відповідати особливостям відправлення; упаковка відправлення повинна забезпечувати повну його цілісність під час транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт; упаковка повинна враховувати можливість перевантаження відправлення в дорозі, температурний режим, рівень вологості та погодні умови. Як передбачено пунктами 7.2.2, 7.2.4 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше, ніж фактична вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експреснакладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію. Якщо відшкодування (компенсація) здійснюється замовнику - фізичній особі, експедитор додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 24,23 % від суми відшкодування (компенсації). При цьому, згідно пункту 7.2.8 публічного договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення (а.с. 24-31). Відтак, прийнявши вантаж до відправлення, який був належним чином упакований, відповідач, тим самим, взяв на себе відповідальність, у тому числі за пошкодження майна під час його перевезення. На підставі вищезазначеного, а також ураховуючи обставини доведеності належними і допустимими доказами факту пошкодження упаковки відправлення під час перевезення вантажу, яке збігається з пошкодженням відправлення, тобто, скола на диску, суд надходить до висновку про те, що так як відповідач, взявши на себе відповідальність за цілісність та збереженість відправлення, повинен відшкодувати завдану позивачу шкоду за пошкоджене відправлення, що дорівнює його оголошеній вартості у сумі 1 750,00 грн. (7 000,00 грн. - оголошена вартість : 4 - кількість місць вантажу), про що зазначено у п. 7.2.2 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень. Крім того, виходячи із заявлених позовних вимог та на підставі п. 7.2.4 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень відповідач повинен додатково сплатити позивачу, як фізичній особі, штраф у розмірі 24,23 % від суми відшкодування (компенсації), що становить 424,03 грн. (24,23 % від 1 750,00 грн.). Доводи відповідача не скасовують зазначених висновків суду. Докази в розрізі ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. В частині вимог позивача про стягнення на його користь грошових коштів у розмірі повторної вимушеної металізації машинного диску в розмірі 4 900,00 грн. та грошових коштів в розмірі повторної вимушеної відправки в розмірі 325,00 грн. (а.с. 21, 22), суд вважає за необхідне зазначити наступне. На думку суду, що документів на підтвердження понесених витрат позивачем не надано. Наявні в матеріалах справи на а.с. 21 лист ФОП [PERSON] від 15.11.2017 року (чи 2018 року, містить нерозбірливі виправлення) на суму 4 900,00 грн. та ЕН № 59000304952101 від 21.12.2017 року (а.с. 22) судом до уваги не приймаються, оскільки не є належними доказами, які б підтверджували реальні здійснення оплат саме у зазначених позивачем розмірах, зокрема, 4 900,00 грн., так як не є первинними бухгалтерськими документами, згідно яких можливо було б встановити розмір сплат та їх спосіб, та здійснення відправлення саме з приводу металізації диску. До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористався та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних йому для обґрунтування останньої. Тому, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд надходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Позивач посилається на те, що протиправна поведінка відповідача призвела до позбавлення його можливості користуватись його автомобілем, використання громадського транспорту, через що він запізнювався на ділові зустрічі. Виникла ситуація завдала йому глубоких душевних хвилювань, головних болей, додаткових витрат на пігулки, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 3 000,00 грн. Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати йому відповідач як компенсацію заподіяної ним йому моральної шкоди. Разом з тим, вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. не містить жодного обґрунтування в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру завданої моральної шкоди. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. При подачі позову на захист прав споживача позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судового збору суд покладає на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial