Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У квітні 2014 році [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Олександрійської міської ради та [PERSON] про визнання частково незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на земельну ділянку. Позов обґрунтовує тим, що порушено право встановлення в натурі та погодження меж суміжної земельної ділянки, про які позивач довідалася лише отримавши зустрічну позовну заяву [PERSON] у справі №1118/3105/12. Позивач не мала інформації про факт приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, хоча погодження меж земельних ділянок з суміжними власниками та землекористувачами законодавством віднесено до числа обов'язкових етапів приватизації землі, тому просить: визнати незаконними та скасувати п. 5 рішення Олександрійської міської ради №751 від 17.07.2008 року, яким [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 648,00 м2, у тому числі площею 648,00 м2 земель одно- та двоповерхової житлової забудови, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №424784 від 01.07.2009 року, виданий [PERSON] на підставі рішення Олександрійської міської ради №751 від 17.07.2008 року; стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнали у повному обсязі та вказали, що недійсність акту не тягне за собою визнання недійсним державного акту на земельну ділянку. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наведені обставини фактично визнаються сторонами, що згідно рішення Олександрійської міської ради №751 від 17.07.2008 року, [PERSON] передається земельна ділянка площею 648.00 кв. м. (у т.ч. площею 648.00 кв.м. земель одно- та двоповерхової житлової забудови). 01 липня 2009 року видано державний акт на право власності н земельну ділянку [PERSON], що вона є власником земельної ділянки площею 648.00 кв.м.. яка знаходиться по [ADDRESS]. Право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання державного акта, який посвідчує право власності, зареєстрованого у міській раді. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж в натурі та одержання державного акта про право власності на землю забороняється. Судом встановлено, що процедуру приватизації земельної ділянки Олександрійською міською радою проведено з дотриманням порядку, передбаченого ст. ст. 12, 118, 119, 120 ЗК України. Однак, встановлено, що в акті щодо встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки від 24.07.2008 року за заявою [PERSON] міститься підпис [PERSON], як власника земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] від 25.03.2008 року, хоча дійсний власник на момент підписання акту (березень-липень 2008 року) є позивач - [PERSON]. У судовому засідання [PERSON] визнала той факт, що свідомо надавала відомості землевпорядній організації, які не відповідали дійсності, тобто не узгоджувала межі земельних ділянок із справжнім власником - [PERSON], так як остання знаходилася за межами України. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. З огляду на те, що порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України, то із вимог закону вбачається, що для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Згідно вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Детально дана процедура врегульована Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376. Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року із змінами, технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками землі і землекористувачами. Відповідно до п. б ч.2 ст. 198 ЗК України, погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, за звичай для відновлення меж земельних ділянок, що вже перебувають у користуванні особи. Такі зйомки проводяться найчастіше в процесі підготовки матеріалів для приватизації або передачі в оренду відповідної земельної ділянки. У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови , якщо вони озвучені. Слід зазначити, що оскарженню підлягають акти влади, які не відповідають закону, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо уникала погодження меж на підставі Законодавства України з власницею будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійсними; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Суді дійшов висновку, що відновлення стану земельної ділянки можливе шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до змісту ст. 12 ЗК України до повноважень місцевих рад в галузі земельних відносин віднесено надання фізичним та юридичним особам земельних ділянок в користування та у власність, надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення документів на приватизацію земельних ділянок та інші. Статтею 119 ЗК передбачено право громадян, які добросовісно, безперервно користуються земельними ділянками понад 15 років, але не мають документів про право на них, вправі звернутися до місцевої ради з клопотанням про передачу цих земельних ділянок їм у власність. Статтею 118 ЗК України визначено, що громадини, зацікавлені у передачі їм земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні для ведення особистого селянського господарства, подають до органу місцевого самоврядування заяву, в якій вказують бажані розміри та зазначають мету призначення використання земельної ділянки. В місячний строк по такій заяві відповідною місцевою радою повинно бути прийняте відповідне рішення. Відмова в задоволенні заяви може бути оскаржена судовому порядку. Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Стаття 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Крім того, Земельний кодекс України передбачає різні підстави набуття земельних ділянок у приватну власність або у постійне користування громадянами і юридичними особами, зокрема шляхом безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності у разі приватизації. Згідно ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Суд дійшов висновку, що питання про приватизацію цих земельних ділянок, а також про умови приватизації в кожному конкретному випадку вирішуються органами державної виконавчої влади чи місцевого самоврядування, що наділені повноваженнями розпоряджатися землями державної і комунальної власності. Постановою Верховної Ради України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» від 13 березня 1992 року затверджені форми державних актів: на право колективної власності на землю, на право приватної власності на землю, на право постійного користування землею. Зі змісту форм цих державних актів зрозуміло, що вони стосуються земельних ділянок, переданих у колективну чи приватну власність громадянам відповідними радами. Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 213, 308 ЦПК України цивільний спір вирішується судом на засадах змагальності та диспозитивності. Кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Суд дійшов висновку, що [PERSON] мала погоджувати межі земельної ділянки з [PERSON], яка була власником присадибної земельної ділянки. [PERSON] не відмовляла щодо узгодження меж, її не поставили до відома. Підпис на акті від 27 липня 2008 року міститься не власника [ADDRESS], а іншої особи. Таким чином, до землевпорядної організації та Олександрійської міської ради були подані [PERSON] неправдиві відомості про узгодження меж. Олександрійська міська рада не наділена повноваженнями щодо перевірки власників житлових будинків та їх підпису щодо погодження меж земельних ділянок, тому рішення органу місцевого мсамоврядування прийнято без законних підстав. Отже, позовна вимога щодо визнання недійсним державного акту підлягає задоволенню, так як площа земельної ділянки, яка вказана у державному акті не узгоджувалася із власником суміжної земельної ділянки. Згідно статті 15 ЦПК визначено, що суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, сімейних, земельних чи інших прав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач довела той факт, що є порушення її прав, як власника землі з боку відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved