Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] року померла його баба [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/5 частини житлового будинку, позначеного літерою «А», ганок, позначений літерою «а», ганок, позначений літерою «а1», сарай, позначений літерою «Б», літня кухня, позначена літерою «В», погріб, позначений літерою «В/під», гараж, позначений літерою «Г», прибудова сарай, позначений літерою «г», душ, позначений літерою «Д», літня кухня, позначена літерою «Е», прибудова, позначена літерою «е», колодязь, позначений літерою «К», огорожа 1-3, який розташований по [ADDRESS] та яке відносилось до категорії колгоспних дворів. Після смерті баби він, як спадкоємець за законом, спадщину прийняв, однак оформити своє право на спадщину на частину житлового будинку не в змозі, у зв'язку з відсутністю зареєстрованого права власності за померлою [PERSON] У зв'язку з чим йому нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Інакше, як в судовому порядку, захистити своє право позивач не в змозі, а тому звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснили, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON]., оскільки його батько помер ще до смерті баби, а інші спадкоємці спадщину не прийняли та на неї не претендують. Просили задовольнити позов у повному обсязі та залишити судові витрат за позивачем. Представник відповідача Тульчинської міської ради обєднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він не заперечує проти позову [PERSON] та просить розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10 травня 2008 року виконкомом Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.18). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2009 року встановлено факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являлись однією і тією ж особою, а саме [PERSON], померлою [INFO] року, яка була бабою [PERSON] (а.с.21). Відповідно до довідки № 237, виданої Тульчинською міською радою об'єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області 07 квітня 2017 року, на день смерті [INFO] року [PERSON] проживала спільно з [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно відповіді КП «Тульчинське МБТІ» від 15.02.2017 року, адресованої нотаріусу, судом встановлено, що станом на 31.12.2012 року згідно архівних даних право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.22). Про відсутність реєстрації права власності на вище вказане будинковолодіння свідчить також наявна в матеріалах справи копія технічного паспорта від 15 березня 2012 року. Так, в графі «власник» відсутні відповідні відомості (а.с. 24-25). Згідно висновку про вартість майна від 30.03.2017 року, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 110,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] складає 46853 грн. Ринкова вартість 1/5 частини вище вказаного будинку складає 9371 грн. (а.с.11). Згідно довідки №216, виданої Тульчинською міською радою об'єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області 29 березня 2017 року, встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів і був зареєстрований в погосподарській книзі № 5 за особовим рахунком [NUMBER]. Станом на 15 квітня 1991 року до членів цього двору входили: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Вказаний вище факт підтверджується також рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року, згідно якого за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] року діда [PERSON] визнано право власності на 1/5 частину житлового будинку№ [ADDRESS]. Згідно даного рішення також встанволено, що земельна ділянка, на якій розташований спадковий будинок, знаходиться в користуванні позивача [PERSON] (а.с.14-16). З дослідженої в ході судового розгляду копії спадкової справи № 812/2008, відкритої після смерті [INFO] року [PERSON], судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті баби прийняв, оскільки звернулася з відповідною заявою до нотаріуса у передбачений законом строк та 25.04.2009 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), майновий пай та грошовий вклад, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину та прийняли її після смерті [PERSON] з матеріалів спадкової справи не встанволено. Постановою державного нотаріуса Тульчинської держнотконтори № 164/07-31 від 27.02.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю зареєстрованого права власності в КП «Тульчинському МБТІ» за померлою [PERSON] (а.с.9). Вирішуючи даний спір, суд розмежовує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. В даному випадку до спадкування підлягають застосуванню норми ЦК України, оскільки судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця [PERSON]. відкрилась після набуття ним чинності. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз даних законодавчих норм дає підстави зробити висновок про те, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житлові будинки, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом за умов, якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Виникнення права власності на будинки споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З досліджених доказів, суд приходить до висновку, що право власності на спірний будинок виникло у спадкодавця до набрання чинності ЦК України, а тому при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно застосуванню підлягає законодавство, діюче на час виникнення цього права, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, закону України «Про власність», закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанови Ради міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в УРСР», Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966 року, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом вказаного нормативного акта, а також Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частина 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року визначала, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, зокрема на статус будинку, який є спадковим майном, як колгоспного двору, та склад цього двору станом на 15.04.1991 року, до якого входили: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], виходячи із рівності часток членів колгоспного двору, суд приходить до висновку, що станом на день відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право власності на 1/5 частину будинку [ADDRESS] Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні позивачем доведено факт прийняття ним спадщини після смерті баби [PERSON], а також не встановлено того, щоб хтось інший із спадкоємців прийняв спадщину після неї, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та вважає можливим задовольнити позов, оскільки в оформленні спадкових прав позивачу нотаріусом відмовлено і в інший спосіб своє право він захистити не в змозі. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного та

Outcome: approved