Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON](далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON](далі - відповідач 1), [PERSON](далі - відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований та проживає з 1986 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка була отримана його батьком [PERSON] на підставі ордеру №Г 288900, виданого [INFO] року на сім'ю з чотирьох чоловік: [PERSON], [PERSON] - дружину, [PERSON] - сина, [PERSON] - сина. Квартиру не приватизували. Батьки та брат померли. Згідно довідки форми 3 про місце реєстрації та склад сім'ї в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON] - невістка, [PERSON] - племінниця. З 2004 році [PERSON] разом з донькою в квартирі не проживають, на підтвердження чого складено акт від 30.07.2008 року про перевірку паспортного режиму. 08.02.2010 року Відділом Державної Виконавчої Служби Шевченківського Районного Управління Юстиції у м. Києві була видана Постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КП «Діброва» боргу на користь КП «Діброва», який позивач погасив в повному обсязі, на підтвердження чого є постанова про зняття арешту з майна боржника від 17.04.2012 року. Більше 13 років відповідачі в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують. Позивач зазначає, що хоче оформити на себе особовий рахунок, проте доки відповідачі зареєстровані в квартирі - цього зробити не може. Тому позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] та позбавити її права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою; визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] та позбавити її права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, стягнути з них судові витрати. 12.02.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про виклик свідків, заявою про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 12.02.2018 року справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, додатково зазначивши, що відповідачі більше 13 років в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, повідомив, що хоче оформити на себе особовий рахунок, проте доки відповідачі зареєстровані в квартирі - цього зробити не може. У судове засідання відповідачі не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися, як вбачається з довідки форми 20, за закінченням встановленого строку зберігання, оголошеннями про виклик від 10.04.2018 року на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву не надали. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, ордер №Г 288900 на жиле приміщення, за адресою: [ADDRESS] видано [PERSON] [INFO] року, на підставі рішення виконкому від 22.11.1976 року №449 на сім'ю з чотирьох чоловік: [PERSON], [PERSON] - дружину, [PERSON] - сина, [PERSON] - сина (а.с. 16). Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Відповідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» №02/10/02-1960 від 16.08.2017 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онука (а.с. 14). Відповідно листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 14.03.2018 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 60). Як вбачається з актів від 15.08.2017 року, 03.09.2017 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] в квартирі зареєстровані, проте з 2004 році не проживають (а.с. 12-13). З 2004 році [PERSON] та [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають, на підтвердження чого складено акт від 30.07.2008 року, 21.05.2010 року, 29.06.2010 року (а.с. 18-20). Позивач зазначає, що більше 13 років відповідачі в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, у зв'язку з чим виник борг, на підтвердження чого надає постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2010 року та постанову про зняття арешту з майна боржника від 17.04.2012 року у зв'язку з повним погашенням позивачем боргу (а.с. 21-22). Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] понад один рік, суд дійшов висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved