Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» про поновлення реєстрації в квартирі. Свої вимоги мотивують тим, що 12 серпня 2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін», та ТОВ «Досконалий друк, Дизайн, Дистрибуція» був укладений договір №6-КЛ про надання фінансового кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція» між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» 28 вересня 2011 року був укладений іпотечний договір, предметом іпотеки якого є квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Посилаючись на те, що зазначена квартира була незаконно переоформлена з неї на ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін», яке в подальшому продало квартиру ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг», беручи до уваги те, що представники відповідача незаконно проникли до спірної квартири та перешкоджають позивачам користуватися зазначеною квартирою та зняли їх з реєстрації у квартирі, [PERSON] та [PERSON] просили поновити їх реєстрацію у спірній квартирі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити у повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» не є суб'єктом владних повноважень і не має повноважень щодо реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні. Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 12 серпня 2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін», та ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» був укладений договір № 6-КЛ про надання фінансового кредиту (а.с. 5-9). На забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» між [PERSON] і ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» 28 вересня 2011 року був укладений іпотечний договір (а.с. 14-16). Відповідно до зазначеного договору іпотеки предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін» було продано ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» квартиру [ADDRESS] (а.с. 35-38). Згідно п. 5.2. договору купівлі-продажу на момент підписання цього договору квартира є вільною від речей та від зареєстрованих (прописаних) осіб. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що на час придбання вищезазначеної квартири в ній ніхто не був зареєстрований. На даний час власником квартири [ADDRESS] є відповідач, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.10.2013 року, дану обставину не заперечував представник позивача у судовому засіданні. Обґрунтовуючи позов позивачі посилалися на незаконність продажу вказаної квартири та просили поновити їх реєстрацію у квартирі. Вказували на те, що у порушення норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» їх було знято з реєстрації у спірній квартирі, що згодом стало формальним приводом для обмеження їх житлових прав, оскільки представники ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» вторглися до квартири всупереч встановленому законом порядку, без рішення суду про вселення, про виселення, без залучення державних виконавців, належного повідомлення зацікавлених сторін про наявність судового рішення, надання терміну для добровільного виконання рішення суду. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. За положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Способи захисту порушених цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до закону власник має право в судовому порядку: за наявності підстав передбачати можливість порушення його права іншого особою - вимагати заборони вчинення нею дій, які можуть порушувати його право власності, або вчинення певних дій для запобігання такого порушення, а якщо дії, що порушують його право власності вчинено, відновлення становища, що існувало до порушення, відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ст.ст.16, 386 ЦК України); витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України); витребувати своє майно, що було відчужено особою, яка не мала на це право, від особи, яка набула його безоплатно за правочином або від недобросовісного набувача у будь-якому разі, а від добросовісного набувача, який набув майно за оплатним договором, у тому разі, коли майно: було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, або вибуло з їх володіння не з їх волі. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ст.388 ЦК України). При цьому вимоги про витребування майна не пов'язуються з обов'язковим поєднанням їх з вимогами про визнання недійсним договору, за яким набуто майно, і їх пред'явлення не залежить від того первісним чи наступним є набувач. Гроші та цінні папери не можуть бути витребувані від добросовісного набувача (ст.389 ЦК України); вимагати захисту права власності від порушень його, не пов'язаних з позбавленням володіння - усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). При вказаних обставинах позивачами обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки останній не відповідає способам захисту, визначеним ст. 16 ЦК України, чи іншим способам, що встановлені законом, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Крім того, згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Також, процедура реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і знаття з реєстрації місця проживання та місця перебування встановлені Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012 року. Відповідно до п. 1.3 Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами, секторами ДМС, що є реалізацією владних управлінських функцій зазначеними суб'єктами владних повноважень. Як вбачається з позовної заяви позивачі заявляють вимогу про поновлення їх реєстрації у квартирі до ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг». Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Ураховуючи те, що відповідно до чинного законодавства реєстрація місця проживання особи здійснюється виконавчими комітетами відповідних рад, а ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» не є суб'єктом владних повноважень і не має повноважень щодо реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, суд дійшов висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку,що позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed