Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. З відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі з 21.08.2015 року, від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка посилалася на те, що сім`я фактично розпалась та існує лише юридично. Причинами розпаду сім`ї є різні погляди на сімейне життя та обов`язки, непорозуміння, психологічна несумісність і небажання покращити сімейні відносини. В сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми та припинили шлюбні відносини. На даний час шлюб існує формально і надалі зберігати його немає сенсу. Просила шлюб з відповідачем розірвати. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 14.02.2020 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено, шлюб між сторонами було розірвано. Ухвалою суду від 26.06.2020 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 01.12.2020 року в судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що після подання позову про розірвання шлюбу взаємовідносини з відповідачем погіршилися. Коли відповідач приходить до дитини за їхнім місцем проживання то постійно влаштовує сварки, з його боку лунають погрози. Відповідач говорить, що поки вона його дружина то він може робити з нею, що завгодно. Відповідач постійно її принижує, а одного разу коли вона попросила його забрати особисті речі із квартири де вона проживає з дочкою в м. Києві, він вдарив її кулаком в обличчя, розбив ніс та верхню губу - все це відбувалось в присутності дитини. За цим фактом вона звернулася до поліції, що підтверджується витягом із ЄРДР, який вона надає суду. Також позивачка зверталася до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів, вже є судове рішення, і це ще більше погіршило відносини між ними. Позивач непокоїться про своє життя та здоров`я, оскільки відповідач погрожує розправою та тим, що доведе її до психічного зриву. Він говорить, що в суді він вже все вирішив, що її справу будуть слухати три роки. Її хтось перестріне на вулиці та розправиться з нею, що він прийде до неї на роботу та обіллє її зеленкою, що він прийме заходи щоб її звільнили з роботи, що поліція з ним лише проведе бесіду та нічого йому не зробить. За таких умов позивачка переконана, що примирення неможливе, просила позов задовольнити, судові витрати просила залишити за собою. Відповідач двічі в судові засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, просив відкласти розгляд справи на інші дати. На адресу суду направив відзив, в якому зазначив, що позов не визнає, просив надати строк для примирення шість місяців та відмовити позивачці у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21.08.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1217, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до наданого позивачкою суду Витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2019 року Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві зареєстровано кримінальне провадження за заявою [PERSON] за правовою кваліфікацією ст.125 КК України за фактом тілесних ушкоджень, спричинених їй [PERSON] . Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім`ї не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Такі її доводи є переконливими та відповідачем не спростовані. Протягом перебування даної справи у суді - більше одного року з урахуванням ухвалення заочного рішення, примирення між сторонами не досягнуто. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між ними має бути розірваний. Судовий збір необхідно залишити за позивачкою згідно з її заявою, занесеною до протоколу судового засідання. На підставі викладеного та

Outcome: approved