Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що є власником житла, в якому відповідачі зареєстровані, але не проживають з листопада 2013р. У судовому засіданні позивач був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідачі у встановленому порядку повідомлялись про час і місце судового розгляду, до суду не з'явились вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.391 ч.1 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.395 ч.1 п.2 ЦК України, речовим правом на чуже майно є право користування (сервітут). Стаття 405 ч.1 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ст.406 ч.1 п.4 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання квартири з торгів від 07.11.2013р., виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2158. Придбана нею квартира була предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 19.05.2008р., укладеного між АКБ «Форум» та відповідачем [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] Миколаївського міського нотаріального округу, реєстровий №862. З копії довідки ОСББ «Наш Дом» від 13.03.2014р. вбачається, що за вказаною адресою проживали та є зареєстрованими відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], але з листопада 2013р. вони в квартирі не проживають, витрат по її утриманню не несуть. Суд вважає доведеним той факт, що відповідачі, будучі зареєстрованими за вищезазначеною адресою, не проживають там тривалий час. Враховуючи той факт, що право користування спірною квартирою набуто відповідачами [PERSON], [PERSON] як членами сім'ї власника, але ж з дня відчуження квартири вказане право власності припинилося, отже з цього дня припинена обставина, яка була підставою встановлення сервітуту, відтак з цього моменту припинено і саме право користування (сервітут) з підстав ст.406 ч.1 п.4 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі, втративши право власності на спірне житло втратили і право користування ним, яке вже є власністю позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу також присуджуються з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved