Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У жовтні 2017 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] і просить відібрати у них малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та передати дітей під опіку органу опіки та піклування для влаштування на навчання у державний заклад. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що у сім»ї [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS] проживають двоє малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Станом на 25 вересня 2017 року діти не приступили до навчання у загальноосвітніх школах міста, що є грубим порушенням права дитини на освіту, передбаченого ст.53 Конституції України. Зазначає, що батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Оскільки відповідачі не вживають заходів щодо забезпечення здобуття дітьми освіти, порушують права дітей на освіту, що свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов»язків, тому для захисту права малолітніх дітей на освіту, просить відібрати дітей від відповідачів без позбавлення їх батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі й просить позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що дійсно на даний час діти не відвідують жоден із навчальних закладів міста. Зазначив, що він не проти аби діти навчались у школі, однак не може переконати у цьому дружину, яка боїться віддавати дітей у школу через проблеми у розвитку старшого сина, а також через конфлікт, який виник у неї з представниками управління освіти. Вважає, що дітям буде краще вдома, а їх вилучення з сім»ї та поміщення до державного закладу може призвести до психологічної травми. Також вказав, що вживає усіх заходів для переконання дружини про необхідність відвідування дітьми навчального закладу. Зазначив, що на даний час поки діти не відвідують школу їх навчає [PERSON] Відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з»явилась, направивши письмові заперечення проти позову, у яких просить в задоволенні позову відмовити через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У запереченнях відповідачка визнала ту обставину, що її діти не відвідують жоден із навчальних закладів міста. Вказала, що таке навчання, яке здобували її діти у школі ні їй, а ні дітям не потрібно, на даний час вона прикладає усіх зусиль для навчання дітей і в змозі навчати їх сама, оскільки має вищу освіту. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідачі разом із малолітніми дітьми проживають у [ADDRESS]. З 13 лютого 2017 року по даний час малолітні діти відповідачів не відвідують загальноосвітні навчальні заклади м. Старокостянтинів Хмельницької області. Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: свідоцтвом про одруження відповідачів, свідоцтвами про народження малолітніх дітей відповідачів, довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 10.11.2017 року про склад сім»ї [PERSON], повідомленням управління освіти виконкому Старокостянтинівської міської ради від 23 жовтня 2017 року про те, що з 13 лютого 2017 року [PERSON] та [PERSON] не відвідують навчальні заклади м. Старокостянтинів, протоколом наради при начальнику управління освіти виконкому Старокостянтинівської міської ради від 27 лютого 2017 року, актом з»ясування причин відсутності на заняттях у ЗОШ №3 [PERSON] та [PERSON], складеним 24 лютого 2017 року комісією у складі представників ЗОШ №3, довідкою служби у справах дітей виконкому Старокостянтинівської міської ради від 15 вересня 2017 року про проведення бесіди з [PERSON] щодо влаштування дітей на навчання у загальноосвітній заклад. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У пунктах 2-5 частини першої ст.164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз»ясень, даних у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради [PERSON] пояснив, що в цілому відповідачі піклуються про дітей, будь-яких претензій до них щодо виконання ними батьківських обов»язків не має, за винятком того, що [PERSON] та [PERSON] не забезпечують здобуття дітьми повної загальної середньої освіти. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 13 листопада 2017 року відібрання у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та влаштування дітей на навчання до державного закладу є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Судом встановлено, що відповідачі піклуються про дітей, забезпечують їх усім необхідним, діти охайні та доглянуті, виховуються в любові обох батьків. Обставина, на яку посилається позивач, як на підставу для відібрання дітей у відповідачів без позбавлення батьківських прав - незабезпечення здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, при належному виконанні відповідачами інших батьківських обов»язків, не можна розцінювати як ухилення відповідачів від виконання батьківських обов»язків. Крім того, позивачем не спростовано твердження відповідачів про те, що [PERSON] особисто займається навчанням дітей. З врахуванням викладеного, суд рахує можливим не погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо наявності підстав для відібрання дітей у відповідача без позбавлення батьківських прав, оскільки таке не відповідає інтересам дітей. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed