Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У жовтні 2018р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з 15.02.1998р., який на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.08.2016 року було розірвано. За період шлюбу у них народилося троє дітей: донька [PERSON] , 1998р.н., яка на даний час є повнолітньою, донька [PERSON] , [INFO] , яка також є повнолітньою та син [PERSON] , [INFO] Зазначила, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, працює будівельником в м. Києві, має автомобіль та нерухомість в м. Києві, тобто стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати сина, однак останній ухиляється від покладеного на нього обов`язку. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто. Окрім того зазначила, що в даний час розмір аліментів не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років з липня 2018р. складає 1944грн., який встановлено в 2018р. відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018рік». Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.07.2017р. у справі №147/295/17 ухвалено стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 31.03.2017р. і до досягнення [PERSON] повноліття. З виконавчим листом позивачка звернулась до Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, де рішення виконувалось до 27.06.2018р., та було незаконно закінчено постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018р. Також зазначила, що з липня 2018р. фактично не утримує аліментів на утримання сина, на даний час виникла потреба у збільшенні розміру аліментів на утримання сина у зв`язку із здорожчанням життя, збільшення вікових потреб сина, необхідністю його навчання, особистого духовного та фізичного розвитку. У зв`язку з чим просила суд винести рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., який підлягає індексації відповідно до закону щомісячно до повноліття сина. 05.03.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Додатково пояснили, що старша донька досягла повноліття, та наразі аліменти на меншу дитину не сплачуються. Матеріальний стан позивачки погіршився, збільшились ціни, дитина потребує більших затрат, а тому вважають, що є підстави для збільшення розміру аліментів на меншу дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду від 22.08.2016р. розірвано (а.с. 6-7). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим 21 січня 2010 року (а.с. 5). Згідно довідки №1548 від 10.10.2018р. до складу сім`ї [PERSON] входять: дочка [PERSON] , 1998р.н., дочка [PERSON] , 2000р.н. та син [PERSON] , 2010р.н. (а.с. 9). Виконавчий лист №147/295/17 було видано 04 липня 2017 року (а.с.10). Старшим державним виконавцем Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Савченко С.О. 27.06.2018р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що рішення згідно виконавчого листа виконано в повному обсязі (а.с. 11). У подальшому [PERSON] подано скаргу на дії та рішення державного виконавця Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Савченко С.О. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.03.2019р. по справі № 147/295/17 визнано неправомірною та скасовано постанову від 27.06 2018 року про закінчення виконавчого провадження №54428848, винесену старшим державним виконавцем Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Савченко С.О. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Тростянецького районного суду від 02.07.2017 року до 3000 грн., посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналогічні правові позиції міститься і в постановах Верховного суду від 04 липня 2018 року № 536/1557/17 та від 12 вересня 2018 року № 459/2181/17. Слід відзначити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів визначеного судовим рішенням. Звертаючись до суду із вимогами про збільшення розміру аліментів, [PERSON] та її представником не додано жодного доказу на підтвердження погіршення її матеріального стану, збільшення вікових потреб сина, збільшення витрат на його навчання, особистого і духовного та фізичного розвитку. Також позивачем не надано доказів про покращення матеріального стану відповідача. Будь-яких заяв чи клопотань від позивача про витребування доказів, до суду не надходило. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено факту істотного покращення матеріального становища платника аліментів чи погіршення її матеріального становище та здоров`я. Посилання лише на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину саме по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Тому суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] у зв`язку з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Окрім того, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області із відповідною заявою про індексацію аліментів, які стягуються на підставі рішення суду від 02.06.2017р. Також, у позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Тому підстави для відшкодування [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3310 грн. відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення відповідачем по справі судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed