Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради та згідно уточненої позовної заяви просила: -встановити факт постійного проживання по день смерті померлого [INFO] року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом однією сім'єю з [PERSON], [INFO] з квітня 2008 року до моменту смерті [PERSON], тобто до [INFO] року; -визначити [PERSON], [INFO], додатковий строк тривалістю шість місяців від дня набрання законної сили рішенням суду, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] з квітня 2008 року проживали разом однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. Факт проживання відповідача в даній квартирі з квітня 2008 року підтверджується довідкою № 15-27 від 07.09.2014 року (випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) ОСББ Світлий». Позивач в офіційному шлюбі ні з ким іншим не перебувала. Її офіційний чоловік [PERSON], помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.05.2002 року серії [NUMBER]. А тому згідно вимог ч. 1 ст. 104 СК України, шлюб був припинений з моменту смерті її чоловіка. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.01.2014 року, серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, в якій [PERSON] мешкала з [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Факт проживання відповідача в даній квартирі з квітня 2008 року підтверджується довідкою випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) виданою 2014 року ОСББ Світлий» Позивач вважає, так як вона постійно мешкала в зазначеній квартирі зі спадкодавцем, то фактично прийняла спадщину, а тому не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а звернулася лише для отримання свідоцтва право на спадщину за законом. Крім того, в зв'язку з похилим віком і хворобами вона не взмозі була звернутися до нотаріуса. Однак, при зверненні до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик\~Л.О. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини і для підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем в судовому порядку. У листопаді 2016 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмила Олександрівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марина Олексіївна, по якому просила: - визнати спадщину після смерті [PERSON], що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, житловою 30,5 кв.м., що належала йому на праві власності - відумерлою. - визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1856, видане 24.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. на ім'я [PERSON], як спадкоємця після смерті [PERSON] - недійсним. -визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], серія та номер: 2097, укладений 29.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON], засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М. О. - недійсним. -витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, житловою 30,5 кв.м. Яка обґрунтована тим, що [INFO] року [PERSON] (надалі по тексту [PERSON], спадкодавець), який був самотньою людиною, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], помер. Після померлого [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке складається з 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 грудня 2004 року. 10.12.2014 року Приморським районним судом було ухвалено заочне рішення по справі № 522/20024/14-ц, яким встановлено факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] з 2008 року до моменту смерті спадкодавця, визнано [PERSON] спадкоємцем першої черги спадкування за законом до майна померлого [PERSON], визначено [PERSON] додатковий строк терміном два місяці для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. 24.12.2014 року на підставі вищевказаного заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1856, на ім'я [PERSON], як спадкоємця після смерті [PERSON], на квартиру [ADDRESS] та ухвалено рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 18285860 29.12.2014 року квартира була продана [PERSON] громадянину Німеччини - [PERSON] за договором купівлі-продажу, серія та номер: № 2097, засвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2014 року, яким [PERSON] незаконно визнана спадкоємцем першої черги спадкування за законом до майна померлого [PERSON], скасоване, у тому числі на підставі того, що [PERSON] не проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто не мала права на спадкування. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1856, видане 24.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. на ім'я [PERSON], як спадкоємця після смерті [PERSON], є недійсним відповідно до положень статі 1301 ЦК України. Оскільки спірне майно вибуло з володіння територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради поза її волею, договір купівлі-продажу, укладений 29.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] та засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О., є недійсним відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України. Ухвалою суду від 24.11.2016 року під головуванням судді Шенцевої О.П. відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 10.07.2017 року було залучено до участі в якості співвідповідача [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 23.05.2018 року, під головуванням судді Шенцевої О.П. було об'єднано в одне провадження цивільну справу № 522/22441/16-ц за позовом Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмила Олександрівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марина Олексіївна про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна, яка знаходиться у провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П., зі справою № 522/20024/14-ц за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка знаходиться у провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Бойчука А.Ю., та слухати їх в одному провадженні у судді Бойчука А.Ю. Прокурор Шивцова С.А. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, позов Одеської міської ради підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] підтримав, позов Одеської міської ради не визнав. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, позов Одеської міської ради не визнав. Представник Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно зі Свідоцтвом про право власності від 27.12.2004 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], загальною площею 60,1 кв.м. 10.12.2014 року Приморським районним судом було ухвалено заочне рішення по справі № 522/20024/14-ц, яким встановлено факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] з 2008 року до моменту смерті спадкодавця, визнано [PERSON] спадкоємцем першої черги спадкування за законом до майна померлого [PERSON], визначено [PERSON] додатковий строк терміном два місяці для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. 24.12.2014 року на підставі вищевказаного заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1856, на ім'я [PERSON], як спадкоємця після смерті [PERSON], на квартиру [ADDRESS] та ухвалено рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 18285860. 29.12.2014 року вищевказана квартира була продана [PERSON] громадянину Німеччини - [PERSON] за договором купівлі-продажу, серія та номер: № 2097, засвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. 28.07.2016 року Приморським районним судом м. Одеси заяву прокуратури Одеської області про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року скасовано, справу № 522/20024/ 14-ц призначено до нового розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2016 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.10.2017 року, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2016 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до положень ст. ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю - спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно роз'яснень викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї тощо. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі - Закон) визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону). Згідно з підпунктами 1.6., 8.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077, ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб в Україні здійснюється територіальними підрозділами ДМС України та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних. Реєстраційний облік ведеться у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України. Відповідно до роз'яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Крім того, згідно з вказаним листом, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 також передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надана до суду копія паспорту громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки, ОСББ «Світлий», виданої у вересні 2014 року № 15-27, [PERSON] [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з квітня 2008 року. Проте, у матеріалах справи, відсутні належні докази, які підтверджують факт проживання [PERSON] по день смерті померлого [INFO] року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом однією сім'єю з квітня 2008 року, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат тощо. Суд вважає, що докази надані позивачем, а саме лист приватного нотаріуса Рубінчик Л.О. № 358/01-16 від 09.10.2014 року щодо поданої [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не є доказом їх спільного проживання та ведення спільного господарства, тому що спадкова справа заводиться нотаріусом на підставі заяв (претензій), перелік яких зазначений у п. 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, поданих нотаріусу особисто або надісланих поштою (телеграмою) будь-якою заінтересованою особою. Разом з тим, суд не вважає належним доказом, що підтверджує факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією родиною, пояснення свідка [PERSON], допитаного судом за клопотанням позивача. Отже, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту проживання однією родиною, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов'язків з [PERSON] Тому в суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки факт проживання позивача однією родиною з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з квітня 2008 року не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, п. 4.14 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинного на час виникнення спірних відносин) встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктами 1, 2 глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Отже, позивачем не доведено жодним належним допустимим достовірним та достатнім доказом факту постійного проживання по день смерті померлого [INFO] року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом однією сім'єю з [PERSON], [INFO] з квітня 2008 року. З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що звернення позивача до суду з вимогою про визначення додаткового строку [PERSON] для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є передчасним, оскільки оформлення спадкових прав здійснюється виключно у нотаріальному порядку в разі підтвердження права на спадкування, у даному випадку після встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Зі спадкової справи, копія якої наявна в матеріалах справи вбачається, що з часу смерті спадкодавця жодна особа, крім [PERSON], із заявою до нотаріальної контори про вступ у спадщину не зверталася, у [PERSON] відсутні спадкоємці за заповітом і за законом, у зв'язку з чим, квартира [ADDRESS] є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Одеси за заявою Одеської міської ради. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вже зазначалося, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2014 року, яким [PERSON] визнана спадкоємцем першої черги спадкування за законом до майна померлого [PERSON], скасовано. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 1856, видане 24.12.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. на ім'я [PERSON], як спадкоємця після смерті [PERSON], є недійсним відповідно до положень статі 1301 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами 1 та 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 1257 ЦК України передбачено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Отже, позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого позивачу, підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже, оскільки спірне майно вибуло з володіння територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради поза її волею, договір купівлі-продажу, укладений 29.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON], засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О., є недійсним, а майно - двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 50,1 кв.м, житловою 30,5 кв.м. підлягає витребуванню з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved