Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором поставки на загальну суму 5445, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконання своїх зобов'язань у відповідача утворилась заборгованість перед ПП «Віжес» в сумі 5445 грн. В подальшому ПП «Віжес» відступило позивачу своє право вимоги до відповідача. У зв'язку з відмовою відповідача добровільно виконати умови договору поставки та сплатити заборгованість, позивач звернувся за захистом до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суд визнав неповажними. В попередніх судових засіданнях вони заперечували проти позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2010 року між відповідачем та ПП «Віжес» укладено договір поставки товару. Відповідно до накладних № 17330 від 19.03.2013 року, № 18533 від 20.03.2013 року та № 21561 від 27.03.2013 року підприємство поставило відповідачу товар (продукти харчування) на загальну суму 5445 грн. Відповідач поставлену продукцію не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. В подальшому ПП «Віжес» відступило позивачу своє право вимоги до відповідача на підставі договору від 03.07.2014 року. На час розгляду справи докази повернення грошових коштів відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі. Частиною 1 ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що належними та допустими доказами було доведено те, що відповідач не виконав свого зобов'язання за договором поставки, на час розгляду справи грошові кошти позивачу, який правомірно набув право вимоги, не повернуті, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором поставки в сумі 5445 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved