Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина та стягнути з нього на її користь аліменти на його утримання у розмірі 1 / 4 частини від його заробітку (доходів), починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У останньому судовому засіданні уточнила вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця. В обґрунтування вимог зазначає, що 02.09.2006 р. уклала шлюб з відповідачем, від якого мають сина. Шлюб розірвано рішенням суду від 15.11.2013 р. Фактично шлюбно-сімейні стосунки між нею та відповідачем припинилися це до народження сина. Вони з відповідачем мешкали в будинку, який належав його батькам, у м. Ужгороді. [PERSON] вів аморальний спосіб життя, приймав наркотичні засоби, постійно на декілька днів уходив з дому, вчиняв сварки, виносив з дому всі грошові кошти. Це стало причиною розірвання відносин, і у квітні 2011 р. вона переїхала до своїх батьків у м. Харків. Згодом вона дізналася, що вагітна. 15.12.2011 р. народила сина, [PERSON] З пологового будинку відповідач її не забирав, взагалі ніколи не бачив дитини. У судове засідання щодо розірвання шлюбу також не з'явився, спору між ними щодо визначення місця проживання дитини не було. Відповідач не підтримує жодних відносин з нею та сином, зовсім не бере участі у вихованні та розвитку дитини, не проявляє ніякого бажання спілкуватися та зустрічатися з ним, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не утримує. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров'ям сина, його утриманням займається вона особисто, також допомагають її батьки. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання жодного разу не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи. Ухвалу про відкриття провадження у справі, пакет документів і повістку отримав, отримав також повістку про виклик у судове засідання на 02.06.2016 року, вподальшому уся кореспонденція, яка направлялася на його адресу поверталася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до довідки дільниці № 65 КП «Жилкомсервіс» від 21.04.2015 р. № 272, позивач та її дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до листа № 09-07-463 від 13.04.2016 р. Харківської дирекції поштамт-центру поштового зв'язку № 1 надходження поштових переказів на ім'я [PERSON] від [PERSON] за період з листопада 01.10.2015 р. по 01.04.2016 р. в оплаті не значаться (а.с. 42). Позивач займає посаду старшого лаборанта кафедри хірургічної стоматології у Харківській медичній академії післядипломної освіти, має стабільну заробітну платню (а.с. 15). Із інформації, наданої адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19», малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом фахівців з народження по теперішній час. За результатами огляду фахівців, дитина здорова. За малолітнім доглядає мати, рекомендації лікарів виконує. Батько станом здоров'я сина не цікавиться, до поліклініки не звертався (а.с. 11). У висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 02.08.2016 р. № 452, як представника органу опіки та піклування, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 41). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Батько разом з дитиною не проживає, не турбується про стан здоров'я дитини, та її духовний і фізичний розвиток, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку сина, покладених на нього відповідно до ст.ст.155, 164 СК України. У цій частині вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських справ, підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі по 800 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 166 СК України, відповідно до якої, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, який передбачений ст. 180 СК України. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Оскільки, дитина проживає із позивачем, знаходиться на її утриманні і потребує матеріальної допомоги, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач не скористався своїми процесуальними правами і надав суду відомостей про свй матеріальний стан, суд вважає за можливе стягнути з нього на утримання дитини аліменти у розмірі 800 грн. щомісяця. У разі зміни матеріального положення сторін вони не позбавлені можливості вирішувати питання про збільшення або зменшення розміру аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial