Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Відповідач, ДП «АМПУ»), треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація ДП «АМПУ», голова Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін А.М.про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала в ДП «АМПУ» на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи. Відповідачем 01.04.2015 року було видано наказ № 105-к 3-2про припинення трудового договору з позивачем на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Підставами для звільнення є наказ ДП «АМПУ» № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» від 23.01.2015р., повідомлення № 02-03/23від 26.01.2015р., подання № 02-03/97від 10.03.2015р., лист № 14 від 23.03.2015р. Позивач вважає звільнення з роботи незаконним з тих підстав, що відповідач, видавши наказ від 23.01.2015 року № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» вирішив питання про зміну умов трудового договору позивача, який є членом виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», з порушенням вимог ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не отримав з цього питання попередньої згоди профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Крім того, наказ №18-к в порушення Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ» не був завізований головою профспілкового комітету. Також профспілкова організація за результатами розгляду подання Відповідача про надання згоди на звільнення Позивача з роботи не надала такої згоди, про що було направлено лист № 14 від 23.03.2015р. При звільненні Відповідач також порушив строки видачі трудової книжки та розрахунку, оскільки фактично трудову книжку та виписку з наказу про звільнення отримав лише 07.04.2015р. Від незаконних дій Відповідача, як вказує Позивач, йому заподіяно моральної шкоди. З урахуванням викладеного, позивач просила визнати недійсним наказ ДП «АМПУ» №105-к 3-2«Про припинення трудового договору»від 01.04.2015 року; поновити [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ»; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ»; визнати недійсним запис № 15в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. В процесі розгляду справи було залучено третю особу - голову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна А.М.. В судовому засіданні представник третьої особи Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ»А.М.[PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи - голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін А.М.- Сидоренко Д.О. в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши суду, що з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України було прийнято рішення щодо переміщення робочих місць з м.Києва до м.Одеси. В рамках здійснення таких заходів 23.01.2015 року було видано наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці». Крім того, представник відповідача вказав на те, що законодавством України не передбачено погодження наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників з профспілковою організацією або її виборними органами. Також представник відповідача пояснив, що листом від 23.03.2015 № 14 року профспілкова організація ДП «АМПУ» повідомила відповідача, що не надає згоду на звільнення позивача за п.6 ст.36 КЗпП України, при цьому, жодних обґрунтувань щодо надання згоди на звільнення позивача у своєму листі не вказала. Представник третьої особи Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав пояснення по суті позовних вимог, де зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та неправомірними, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю, а також просив розглядати справу без його участі. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представників третіх осіб. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 23.01.2015 року головою ДП «АМПУ» був прийнятий наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників». Даний наказ був прийнятий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м.Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства. Так, оскаржуваним наказом було вирішено провести в апараті управління ДП «АМПУ» зміни в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м.Київ, пр-т. Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1. У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними в п.1 оскаржуваного наказу, було вирішено перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м.Київ, пр-т.Перемоги, 14 до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1. Відповідно до вказаного наказу на службу управління персоналом було покладено обов'язок ознайомити під особистий підпис всіх працівників служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, робочі місця яких за посадами визначені за адресою м.Київ, пр-т.Перемоги, 14, з цим наказом та повідомленням про наступну зміну істотних умов, а у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством. На виконання п.3 наказу ДП «АМПУ» № 18-К від 23.01.2015 року позивача [PERSON], яка працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, було повідомлено про відповідні зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці (повідомлення №02-03/23 від 26.01.2015р., про яке позивача було ознайомлено 04.02.2015р. під особистий підпис), про що остання не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. При цьому за змістом ч.1 та ч.2 вказаної статті Кодексу переведення працівника в іншу місцевість відбувається за його згодою. Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2012 року у справі N 6-59цс12. Як вбачається з тексту наказу №18-к від 23.01.2015р. зміна в організації виробництва і праці та зміна істотних умов праці працівників ДП «АМПУ» проводиться з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, в результаті чого і прийнято рішення щодо переміщення робочих місць з м.Києва до м.Одеса. Суд в даному випадку приходить до висновку, що в ДП «АМПУ» відбулась зміна в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць певних працівників апарату Управління підприємства з м.Києва на м.Одесу. Доводи позивача, що наказ №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» суперечить вимогам ч.2 ст.252 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Отже, є виключні підстави погодження з виборним профспілковим органом, серед яких, відсутнє погодження наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників. Правових підстав для застосування вказаної норми Кодексу саме до наказу №18-к, на незаконність якого позивач посилається як на підставу позову, судом в даному випадку не встановлено. Щодо посилання Позивача на те, що наказ №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» на стадії проекту не був погоджений та завізований головою профспілкового комітету, що суперечить Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ», затвердженому Наказом ДП «АМПУ» від 23.07.2014р. №155, судом встановлено, що до підпункту 2 пункту 1 вказаного наказу щодо візування проектів розпорядчих документів з питань управління персоналом були внесені зміни наказом від 26.12.2014р. №283. Після внесення змін вказаний підпункт Порядку викладено в редакції, яка містить чіткий перелік питань, з яких проекти розпорядчих документів потребують візування певних служб, в тому числі і голови профспілкового комітету. Необхідність погодження всіх проектів розпорядчих документів з питань управління персоналом даним Порядком (зі змінами) не передбачена, а також на відміну від попередньої редакції не міститься посилання про необхідність візування проектів документів «…інших питань з особового складу, організації праці…». Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наказ відповідача №18-к, на який позивач посилається як на підставу позову, містить зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці, про що є достатні на те обґрунтування. Згідно п.6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Як зазначалось вище, відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. ДП «АМПУ» було направлено до Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» подання № 02-03/97 від 10.03.2015р. про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Листом від 23.03.2015 року № 14 Первинна профспілкова організація повідомила, що не надає згоди на звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, при цьому жодних обґрунтувань щодо не надання згоди на звільнення позивача у своєму листі фактично не вказала. В листі було зазначено лише про те, що подання ДП «АМПУ» щодо надання згоди на звільнення позивача з роботи було направлено до закінчення встановленого трудовим законодавством двомісячного строку протягом якого працівники мають надати згоду або відмову від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, а також про те, що у провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом працівників підприємства про визнання наказу відповідача №18-к незаконним. Жодних інших обґрунтувань відмови у наданні згоди на звільнення позивачки з посиланням на норми законодавства у листі профспілкової організації не зазначено. Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічні положення також передбачені ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». 01.04.2015 року відповідачем був виданий наказ № 105-к 3-2 про звільнення[PERSON] (позивача) з посади провідного юрисконсульта на підставі п.6 ст.36 КЗпП України з 06.04.2015р. у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. При цьому судом встановлено, що позивач як до дня видання наказу - 01.04.2015р., так і до дня фактичного звільнення - 06.04.2015р., не надала своєї згоди на роботу у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.6 ст.36 КЗпП України при відсутності обґрунтованої відмови первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» відповідає чинному трудовому законодавству України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнати недійсним наказу ДП «АМПУ» № 105-к 3-2 від 01.04.2015 року «Про припинення трудового договору» та поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ». Оскільки, позовні вимоги про визнання недійсним запису № 15 в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed