Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У жовтні 2018 року керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» звернувся з позовною заявою до Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області, [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання недійсним рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. На обґрунтування позову прокурор зазначав, що в ході проведення перевірки встановлено, що розпорядженням рішенням Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області сьомої сесії 24 - го скликання від 29.09.2003 року затверджено технічну документацію по передачі земельної ділянки загальною площею 53,07 га у власність та виготовлення державного акта на право власності на землю громадянам згідно списку. У тому числі відведено земельну ділянку у приватну власність [PERSON] площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яку вподальшому відчужила право власності на земельну ділянку [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу № 3081 від 03.08.2004 року та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] серії [NUMBER] . Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 25.06.2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, [PERSON] лісництвам та Ржищівському [PERSON] для ведення лісового господарства» передано Козинському лісництву у тому числі в межах Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області у постійне користування 121,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства. Прокуратура вважає, що Великодмитровицька сільська рада Київської області перевищила надані їй законом повноваження та прийняла рішення від 29.09.2003 року, яким передала у приватну власність спірну земельну ділянку площею 2 га без встановлення належного органу, що уповноважений розпоряджатись спірною землею, а тому позивач просить визнати недійсними вищевказані рішення та витребувати спірні земельні ділянки на користь держави. Загалом прокурор просив: визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право; визнати недійсним рішення сьомої сесії Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області 24 - го скликання від 29.09.2003 року «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок у власність та виготовлення державних актів» в частині передачі земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства у власність [PERSON] ; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ДП «Київське лісове господарства» земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 2 га. та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір. 13 листопада 2018 року винесено ухвалу\~про\~прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у цивільній справі та проведення розгляду за правилами загального позовного провадження. 21 січня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор Тарасенко А.С. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки набуття у власність відповідачем спірної земельної ділянки було проведено з порушенням норм чинного законодавства та призвело до вибуття з державної власності та користування земельної ділянки значного розміру, що було виявлено при перевірці в 2017 році, що рішенням Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області від 29.09.2003 році передано спірну земельну ділянку у власність [PERSON] площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому [PERSON] відчужила право власності на земельну ділянку на користь [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу укладений 03.08.2004 року. Спірна земельна ділянка відповідно листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» накладається на квартал 107 виділ 12 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство». Вказані обставини підтверджують те, що державне підприємство фактично позбавлено права користування спірною земельною ділянкою, а рішенням сільської ради було незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки, у зв`язку з тим, що розпорядженням Обухівської РДА №333 від 25.06.2003 року передано у постійне користування Козинському лісництву землі лісового фонду для ведення лісового господарства у тому числі в межах Великодмитровицької сільської ради. Спірна земельна ділянка не відноситься до земель комунальної власності, а до державної і перебували в користуванні державного підприємства «Київське лісове господарство» та обслуговувались з державного бюджету. Орган місцевого самоврядування незаконно прийняв рішення щодо ділянки, яка фактично їй не належить. Відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, що не огороджена, не освоєна, без межових знаків, однак вилучення з державної власності ділянки відбулось незаконно, суспільний інтерес переважає права власності, також просила поновити строки позовної давності. Представник Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань суду не подав. Представник державного підприємства «Київське лісове господарство» Рибак Р.В. в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду пояснення, в якому просив позов задовольнити в повному обсязі та визнати пропущений строк позовної давності з поважних причин. Представник відповідача\~Великодмитровицької\~сільської\~ради Обухівського\~району\~Київської\~області Божко\~С.П.\~в судове засідання не з`явився, подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача Корзаченко В.М. проти позову заперечив в повному обсязі та зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими і неправомірними, що не підлягають задоволенню, надав відзив зазначивши, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, питання про скасування такої реєстрації права власності перед судом не ставиться. Первісне безвідплатне відчуження майна здійснено державою шляхом прийняття рішень державними органами, те що майно вибуло з власності ДП «Київське лісове господарство» поза його волею не ґрунтується на законі, оскільки прокурором до матеріалів позовної заяви не додано належних доказів перебування спірної ділянки у власності чи у користуванні господарства, а додані до заяви копії рішень так і не були реалізовані та не вказували і не підтверджували передачу конкретних земельних ділянок та дату підписання актів передачі. Великодмитровицькою сільською радою Обухівського району Київської області під час прийняття рішення сьомої сесії 24 скликання від 29.09.2003 року прийнято з дотриманням на той час чинного законодавства. За наявними матеріалами лісовпорядкування 2003 року у кварталі 107 налічувалось лише 12 виділів, а не 15, як вказано у відповіді. На сьогодні у відділі Обухівського району ГУ Держгеокадастру у Київській області немає конкретних відомостей щодо площі виділів, кварталів, а також їх місцезнаходження, відсутні дані про дату передачі земельних ділянок лісництву, підтверджуючі документи з картографічними матеріалами. Спірна земельна ділянка не була намічена для передачі Козинському лісництву ДП «Київський лісгосп», відповідно картографічних матеріалів наданих сільською радою на адвокатський запит. Також на адвокатський запит щодо надання документів, які б свідчили про наявність у їх розпорядженні актів приймання-передачі земель лісового фонду колишнього КСП «Вітчизна» у кількості 93 га, розміщених на землях Великодмитровицької сільської ради до земель лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» у 2000-2003 роках з картографічними матеріалами чи договору оренди, наявної технічної документації або проекту відводу для передачі в оренду земельних ділянок або документів про передачу їх у постійне користування, затверджених відповідно законодавства, ДП «Київське лісове господарство» надало лише копію акту прийому-передачі земель фонду Великодмитровицької сільської ради від 05.01.2005 року у постійне користування Козинському лісництву для ведення лісового господарства та чомусь не містила картографічних матеріалів із зазначенням місцезнаходження земельних ділянок, що передавались та давали можливість ідентифікувати конкретні земельні ділянки. Так як у розпорядженні Великодмитровицької сільської ради картографічні матеріали є в наявності та містяться в технічній документації по корегуванню проекту формування території і встановлення меж сільської ради розробленої Інститутом землеустрою УААН у 2002 році затверджено рішенням Київської обласної ради від 18.09.2003 року, де зеленим кольором відмічено земельні ділянки, що намічені для передачі у користування Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство» та у січні 2005 року передані. Після передачі яких директор господарства [PERSON] звернувся до сільської ради щодо виготовлення проекту відводу на земельні ділянки лісового фонду та рішенням 31.03.2005 року Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області надано дозвіл на розробку проекту відведення на земельні ділянки лісового фонду в постійне користування ДП «Київське лісове господарство». Окрім фрагментів з публічної кадастрової карти України лісовпорядкування 2003 року та 2014 року, а також даних про ліси у межах населених пунктів по кварталу 107 Козинського лісництва у ВО «Укрдержліспроект» відсутня будь-яка інша технічна документація, а також з відповіді на запит вбачається, що в межах населених пунктів лежать лише виділи 10,11 та 12 кварталу 107, а виділ 15 лісовпорядкування 2014 року знаходиться за межами села. Не встановлено жодного документа, що підтвердив факт реального перебування у власності чи в користуванні Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство» земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , яка знаходиться у межах села Малі Дмитровичі Обухівського району Київської області в адміністративних межах Великодмитровицької сільської ради до моменту її передачі у власність [PERSON] Прокуратура намагається незаконно з надуманих підстав та з пропуском строків давності забрати спірну земельну ділянку у законного власника та добросовісного набувача [PERSON] та витребувати на користь ДП «Київське лісове господарство» у власності, оренді чи користуванні якого спірна земельна ділянка ніколи не була. Органами прокуратури нічого не заважає щоквартально перевіряти законність рішень усіх органів місцевого самоврядування, а також звертатись до суду з позовом в межах строків позовної давності, за таких обставин починаючи з 29.09.2003 року для прокурора почався перебіг строку щодо вимог про визнання недійсним рішення сьомої сесії 24 скликання Великодмитровицької сільської ради та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, однак позов поданий 02.10.2018 року, а саме за межами трирічного строку позовної давності, прокурором поважності причини пропуску строку звернення до суду не наведено, тому є всі підстави для застосування самостійної вимоги та відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв, клопотань суду не подала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що відповідачка є її рідною сестрою, в період з 2000 по 2005 рік була сільським головою Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області. Земельні ділянки видавали всім громадянам хто звертався з заявою, а вже рішенням сільської ради надавались ділянки. На той період у 2002-2003 року інститут землеустрою проводив інвентаризацію земельних ділянок, також в цей період відбувались зміни в законодавстві, а саме в Земельному кодексі України та в законі України «Про землеустрій», тому всі землекористувачі були нанесені на карту, що знаходились на території сільської ради. Після розпаювання КСП «Вітчизна» землі перейшли до сільської ради, всі користувачі земельних ділянок занесені до карти, а землі, що не були занесеними були землями запасу і виділялись всім бажаючим, по заяві. Спірна земельна ділянка не була віднесена до земель лісового фонду, це галявина на якій випасали худобу та на якій ніколи не було лісу, а також не відносилась до природоохоронної зони. Також на сесії сільської ради в 2005 році землі, які нанесені на карті передали до лісового фонду та підписував головний лісничий, який в подальшому звернувся до прокуратури через незнання де яка земельна ділянка знаходиться. Помилка її як сільського голови полягає в тому, що в акті передачі не зазначено карту, як додаток до акту, який в подальшому зник. Передача спірної земельної ділянки [PERSON] була законною, земельна ділянка була в межах сільської ради. Щороку з боку прокуратури були перевірки на законність винесення рішень сільської ради, відповідно яких завжди вказувались порушення. Інститутом землеустрою карта та проект формування виготовлялось в декількох екземплярах, один з яких знаходився в земельному відділі, інший у сільській раді, якщо були якісь порушення начальник земельного відділу не підписував та обласне управління не погодило, вся інформація вносилась в бази даних. Незрозуміло чому відбулись накладки земельних ділянок, оскільки тричі їздила до укрдержпроекту та держлісгоспу, а також особисто обходила земельні ділянки, оскільки є місцевою, на сільських городах людей утворились квартали. Вислухавши прокурора, представника відповідача, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Великодмитровицькою сільською радою Обухівського району Київської області рішенням сьомої сесії ХХІУ-го скликання від 29.09.2003 року затверджено технічну документацію по передачі земельної ділянки загальною площею 53,07 га у власність та виготовлення державного акта на право власності на землю громадянам згідно списку. У тому числі було відведено земельну ділянку у приватну власність [PERSON] площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 11.11.2003 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 866. Надалі, [PERSON] (зміна прізвища з « [PERSON] » згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 02.12.2003 року) відчужила право власності на земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3081 від 03.08.2004 року. Під час розроблення технічної документації земельні ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER] . 22.11.2004 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] серії [NUMBER] від Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88077232 від 25.05.2017 року [PERSON] реєстрацію права власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснювала. 15.09.2000 року рішенням Обухівської районної ради № 126.11.ХХІІІ погоджено передачу земель лісового фонду, що перебували в постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили свою діяльність в результаті реформування, до земель державного лісового фонду та надання їх у постійне користування Київському державному лісогосподарському об`єднанню «Київліс», у тому числі за рахунок лісовкритих площ КСП «Вітчизна» загальною площею 93 га. 25.01.2001 року рішенням Київської обласної ради № 264-15-ХХІІІ уповноважено районні ради Київської області протягом 2001 року вирішувати питання щодо надання земель лісового фонду, які знаходяться за межами населених пунктів і вивільнені внаслідок реформування колективних сільськогосподарських підприємств у тимчасове користування для спеціального використання на умовах оренди строком до 10 років спеціалізованими лісогосподарськими підприємствами згідно з додатком, у тому числі за рахунок земель Обухівського району Київської області площею 2127 га. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 333 від 25.06.2003 року передано у постійне користування Козинському лісництву землі лісового фонду для ведення лісового господарства, у тому числі в межах Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області, розроблено проект організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО «Київліс». Відповідно до листа Державного підприємства «Київське лісове господарство» № 02-301 від 06.04.2017 року встановлено, що земельна ділянка з кадастром номером [NUMBER] відведена у приватну власність за рахунок земель лісогосподарського призначення (квартал 107 Козинського лісництва). Листом ДП «Київське лісове господарство» № 2-718 від 12.09.2017 року повідомлено, що вказана земельна ділянка розташована в кварталі 107 виділ 12 (згідно матеріалів лісовпорядкування 2003 року) та обліковується за ДП «Київський лісове господарство» із 2003 року, була зарахована до земель лісогосподарського призначення із земель КСП. Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства, земельна ділянка кварталу 107 виділу 12 характеризується як галявина. Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» № 287 від 31.05.2017 року земельна ділянка з кадастром номером [NUMBER] накладається на квартал 107 виділ 12 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується фрагментом з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу № 107 Козинського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 року. З листів ДП «Київське лісове господарство» № 02-301 від 06.04.2017 року та №02-718 від 12.09.2017 року, планово-картографічних матеріалів - фрагменту кадастрової карти, планшету №8 (квартал 107 виділ 12 лісовпорядкування 2003 року), плану лісонасаджень 2003 року, вбачається, що набута [PERSON] , згідно оспорюваного рішення та державного акту земельна ділянка розміщена на землях лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство». Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Нормами ст. 6 Лісового кодексу України визначено, що всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому. За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі\~лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, за якою громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки\~лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. В той же час, ч. 1 ст. 57 даного Кодексу передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у приватну власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України в державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»,\~ст. 31 Лісового кодексу України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема передачу у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними. Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені\~ст. 27 Лісового кодексу України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 гектар, що перебувають у державній власності. За ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України Кабінет вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю,\~ багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки\~ природоохоронного,\~ оздоровчого,\~ рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Отже, вилучення земельних лісових ділянок площею більше 1 га, а також зміна їх цільового призначення, відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Відповідно до частини другої\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 25.06.2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування [PERSON] , [PERSON] лісництвам та [PERSON] для ведення лісового господарства» передано, зокрема, Козинському лісництву у тому числі в межах Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області у постійне користування 121,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства. Відповідно листа Державного підприємства «Київське лісове господарство» № 02-301 від 06.04.2017 року встановлено, що земельна ділянка з кадастром номером [NUMBER] відведена у приватну власність за рахунок земель лісогосподарського призначення (квартал 107 Козинського лісництва). Листом ДП «Київське лісове господарство» № 2-718 від 12.09.2017 року повідомлено, що вказана земельна ділянка розташована в кварталі 107 виділ 12 (згідно матеріалів лісовпорядкування 2003 року) та обліковується за ДП «Київський лісове господарство» із 2003 року, була зарахована до земель лісогосподарського призначення із земель КСП. Згідно проекту організації та розвитку лісового господарства, спірна земельна ділянка кварталу 107 виділу 12 характеризується як галявина. Відповідно до листа Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» № 287 від 31.05.2017 року земельна ділянка з кадастром номером [NUMBER] накладається на квартал 107 виділ 12 Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується фрагментом з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу № 107 Козинського лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 року. Стаття 57 Лісового кодексу України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства. Відповідно до ч. 1 цієї статті (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до\~Земельного кодексу України. Аналогічне положення міститься й у\~статті 20 Земельного кодексу України. Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. В порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України рішенням Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області передано у власність громадянам землі лісогосподарського призначення загальною площею 53,07 га, в тому числі відведено земельну ділянку у приватну власність [PERSON] площею 2 га для ведення селянського господарства, що розташована в кварталі 107 Козинського лісництва виділ 12, що підтверджується листами ДП «Київське лісове господарство» №2-718 від 12.09.2017 року, ВО «Укрдержліспроект» від 31.05.2017 № 287, а також фрагментом з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу №107. Статтею 21 Земельного кодексу України передбачено наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Так,\~порушення порядку\~встановлення та\~зміни цільового\~призначення земель\~є підставою\~для:\~визнання недійсними\~угод щодо\~земельних ділянок; відмови\~в державній\~реєстрації земельних\~ділянок або\~визнання реєстрації\~недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Отже, рішенням Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області від 29.09.2003 року прийнято усупереч ст. 19 Конституції України, ст. ст.\~ 20,\~ 55, 56, 84, 149 ЗК України. Крім того, надання спірної земельної ділянки у приватну власність для особистого селянського господарства відбулась з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок. Частиною першою\~статті 155 ЗК України\~передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку, що Великодмитровицька сільська рада Обухівського району Київської області при наданні у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок лісогосподарського призначення площею 53,07 га\~ в адміністративних межах Великодмитровицької сільської ради Обухівського району Київської області вийшла за межі своїх повноважень, а отже її рішення сьомої сесії ХХІУ- го скликання від 29.09.2003 року є незаконним. Таким чином, позовні вимоги загалом ґрунтуються на законі, обставини, покладені в основу позову знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, дослідженими судом доказами підтверджується незаконність вибуття спірної земельної ділянки із власності держави та незаконність набуття права власності на них відповідачем, тому позовні вимоги по їх суті доведені належними і допустимими доказами. При цьому заперечення відповідача суд вважає непереконливими і недоведеними в частині доводів щодо законності набуття права власності відповідачем земельної ділянки за рахунок земель лісового фонду, оскільки протилежне доводиться поданими прокурором належними і допустимими доказами, а поданими відповідачем доказами доводи позову не спростовані. Однак, під час судового розгляду справи представник відповідачів подав заяви про застосування строків позовної давності. Суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності з таких підстав. Статтею 361\~Закону України «Про прокуратуру»\~та частиною другою\~статті 45 ЦПК України\~передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої\~статті 45 ЦПК України). Статтею 361\~Закону України «Про прокуратуру»\~та статтею 56 ЦПК України\~передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній\~ чи\~ іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів\~ держави, необхідність їх захисту, визначені\~ законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень\~ передбачених ст. 185 цього\~ Кодексу. Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у\~статті 57 ЦПК України. Згідно із частиною першою\~статті 57 ЦПК України\~органи та інші особи, які відповідно до\~статті 56 цього Кодексу\~звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Стаття 256 ЦК України\~визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність\~це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). В постанові Верховного суду України від 01.07.2015 року сказано, що: прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду. Відповідно п. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки\~ щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду. Визначення початку відліку позовної давності міститься у\~статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК України\~за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. За змістом\~ст. 261 ЦК України\~для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої\~статті 261 ЦК України\~містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. В Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі 6-152цс14 говориться про те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли державний орган, дізнався про порушення свого права, а не з моменту проведення прокуратурою перевірки. Посилання прокурора в заяві про те, що трьохрічний строк позовної давності щодо\~ вимог\~ про\~ визнання недійсним вищевказаних рішень органу місцевого самоврядування пропущено з поважних причин,\~ оскільки Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і ДП «Київське лісове господарство» на\~ захист порушених прав держави до суду не зверталось, у прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю цих органів, оскільки у вказаних правовідносинах строк позовної давності починається, коли державний орган дізнався про порушення свого права, тобто з моменту, коли спірна земельна ділянка вибула з державної власності, тобто із моменту видачі Державного акту, а саме 11.11.2003 року. Строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2016 році. Відповідно до частини третьої, четвертої\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положення\~ст.257 ЦК України\~щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51). Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Так, згідно зі\~ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~(в\~редакції,\~що\~діяла\~на час\~прийняття\~оспорюваного\~рішення),\~державний\~\~контроль\~за використанням\~та\~охороною\~земель усіх\~категорій\~та\~форм власності\~здійснює\~центральний\~орган виконавчої\~влади,\~який\~забезпечує\~реалізацію державної\~політики\~у\~сфері нагляду\~(контролю)\~в\~агропромисловому\~комплексі. Державний\~контроль\~за\~дотриманням вимог\~законодавства\~України\~про охорону\~земель\~здійснює\~центральний орган\~виконавчої\~влади,\~який\~забезпечує\~реалізацію державної\~політики\~із\~здійснення державного\~нагляду\~(контролю)\~у\~сфері\~охорони навколишнього\~природного\~середовища,\~раціонального\~використання,\~відтворення\~і\~охорони природних\~ресурсів. Моніторинг родючості ґрунтів земель сільськогосподарського призначення та агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення проводить центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Враховуючи, що прокурором при зверненні до суду із позовною заявою пропущено строк позовної давності, а представник відповідача по справі просить застосувати цей строк, суд вважає, що в позові слід відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed