Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У зв`язку з тим, що на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2014 року вона є власником будинку [ADDRESS] , своє право вона зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 29242080 від 10 листопада 2014 року, проте вільно користуватись і розпоряджатись своїм майном не може, оскільки до вказаного житла самовільно заселились її батьки, яких рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2013 року було позбавлено батьківських прав і які до сьогоднішнього дня ведуть аморальний спосіб життя та погрожують їй, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні приватним будинком шляхом примусового виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що з дитинства вона проживала у баби. Коли її баба померла, вона проживала до 16 років в рідної тітки. Після того, як її батьків було позбавлено батьківських прав через систематичне зловживання алкогольними напоями та невиконання батьківських обов`язків, вона потрапила до будинку сімейного типу і проживала у цьому закладі до 19 років. Два її рідних брати також проживали у цьому будинку сімейного типу. В 2014 році вона отримала правовстановлюючі документи на будинок, успадкувавши дане майно після смерті баби. Батьки поселились у будинок самовільно, проте вона не ставила дотепер питання про їх виселення через жалість до них. Її матір, відповідачка [PERSON] , свого часу написала їй розписку, що в разі продовження зловживання алкогольними напоями, її буде виселено, проте батьки не змінили свого способу життя. Зазначила також, що звернулась з позовом до суду через своїх братів, яким потрібно десь жити після повноліття. У те, що біологічні батьки припинять пити і зміняться, вона уже не вірить, адже коли померла її тітка і вона приїхала до свого будинку, то її матір була знову п`яна. При вимозі покинути будинок, її батьки неодноразово їй погрожували підпалом даного житла. Виходячи з цього, позов підтримує і просить його задоволити повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала і пояснила, що в 2011 році згоріла їхня з чоловіком хата, а у 2012 році у них забрали дітей. Її сестра [PERSON] хотіла бути опікункою дочки [PERSON] , позивачки по справі, і продати хату, яку [PERSON] успадкувала після смерті баби. Вони з чоловіком самовільно заселились у хату, що належить їхній дочці для того, щоб решта дітей не були на вулиці. Просить в позові відмовити і залишити її проживати у хаті дочки, оскільки в них немає іншого житла і їм немає де проживати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що їхня хата повністю згоріла і через це вони з дружиною поселились у будинок дочки. Він провів електроенергію до будинку, зробив підлогу, полагодив ґанок. Іншого житла він не має, просить в позові відмовити і залишити його проживати у хаті дочки. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачка [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2014 року. Своє право власності на даний будинок [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 29242080 від 10 листопада 2014 року. Технічний паспорт на будинок також видано на ім`я [PERSON] . Як вбачається з довідки Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 140 від 17 липня 2018 року, відповідачі проживають у будинку [ADDRESS] без реєстрації. Згідно листа Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області № 4719/201-01-2016 від 09 червня 2016 року на звернення [PERSON] щодо виселення з її будинку батьків, що самовільно заселились туди, їй рекомендовано звернутись до суду для врегулювання цивільно-правових відносин. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У статті 150 ЖК України вказано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частина 1 статті 116 ЖК України передбачає, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У частині 3 статті 116 ЖК України зазначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки судом встановлено, що відповідачі самоправно поселились у будинок позивачки і вони це підтвердили у судовому засіданні, у даному житлі вони не зареєстровані і, за словами позивачки, систематично погрожують їй підпалом будинку у разі їх виселення, продовжують зловживати алкогольними напоями, добровільно не виконують вимогу власниці будинку залишити дане житло, або припинити зловживати спиртними напоями, чим порушуються права власниці будинку, то суд вважає, що вимога позивачки про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні приватним будинком шляхом примусового виселення без надання іншого житлового приміщення підлягає до задоволення. Суд приймає до уваги доводи відповідачів про те, що після пожежі в їх будинку, їм немає де проживати і відноситься з розумінням до цієї ситуації, але пожежа сталась досить давно, відповідачі могли за значний час відремонтувати хоча б частину згорілого будинку, щоб мати де проживати. Але вони цього не зробили, продовжують зловживати спиртними напоями. Проживати в будинку біологічної дочки вони не мають права, оскільки рішенням Рівненського районного суду 05 лютого 2013 року позбавлені батьківських прав відносно дочки [PERSON] і синів [PERSON] і [PERSON] . Тобто, на даний час вони не є членами сім`ї позивачки. Отже, суд вважає, що в наявності є порушення права позивачки, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову з відповідачів належить стягнути судовий збір, як це передбачено ст.141 ЦПК України і сплата якого була відстрочена позивачці. Судовий збір необхідно стягнути з відповідачів у половині необхідної до сплати суми, тому що стягнення судового збору солідарно не передбачено.

Outcome: approved