Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У жовтні 2015 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір № б/н від 06.11.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним Договором не виконала, тому станом на 18.10.2015 року заборгованість відповідача з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, з урахуванням штрафу відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова), складає 14 973 (чотирнадцять тисяч девятсот сімдесят три) грн. 21 коп. Представник позивача просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 1218 грн. У судове засідання представник позивача не зявився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не заявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заперечення проти позовних вимог та заяву, в якій просила застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідність до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 259 ЦК України передбачає можливість збільшення за домовленістю сторін строку позовної давності, про це має бути укладено письмовий договір. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2/1,5 % на місяць. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки строк дії картки, виданої за вищевказаним договором становить до березня 2009 року (а.с. 9). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у звязку із неналежним виконанням своїх зобовязань за Договором у відповідача перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 18 жовтня 2015 рік становить 14\~973 (чотирнадцять тисяч девятсот сімдесят три) грн. 21 коп., яка складається із: -заборгованості за відсотками 3357,00 грн.; -заборгованості по комісії за користування кредитом 6180,54 грн.; -пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг 4246,47 грн.; -штрафу (фіксована частина) 500 грн.; -штрафу (процентна складова) 689,20 грн. Також, із розрахунку заборгованості вбачається, що по даному Договору 30 травня 2008 року відповідачем здійснено останній платіж на картку у розмірі 250 грн. Будь-яких платежів по сплаті заборгованості відповідачем не здійснювалося. Таким чином, з цього дня, тобто із 29.05.2008 року позивач довідався про порушення свого права, в результаті чого розпочався відлік позовної давності, який суд вважає закінчився 29 травня 2011 року. Із даним позовом до суду позивач звернувся 30 жовтня 2015 року, тобто більше як через три роки з моменту порушення прав позивача. З огляду на викладені обставини, взявши до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності та врахувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed