Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виселення останнього з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 22.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно умов якого банк надав йому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 69 000,00 Євро строком до 21.08.2032 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 23.08.2007 року уклади договір іпотеки, відповідно якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. Позивач зазначає, що свої зобов'язання по кредитному договору виконав в повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють помешкання добровільно у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення. Банк письмову вимогу про добровільне виселення направляв, проте відповідачі житлове приміщення не звільнили. ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового приміщення, та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що свідчить про наявність підстав для розгляду даної справи у його відсутність у заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 56,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», рішення вступило в законну силу 06.07.2011 р. Судом встановлено, що 23.08.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, який відповідач належним чином не виконував та має заборгованість. В забезпечення виконання кредитного договору сторони 23.08.2007 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку квартиру [ADDRESS].(а.с.15-19). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 56,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», рішення вступило в законну силу 06.07.2011 р. (а.с. 21-24) Письмовою вимогою відповідач добровільно не виселився.(а.с. 25-26) Із наявної у матеріалах справи довідки за формою №3, виданою Філією №808 Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми дітьми відповідача, і права власності на вказаний предмет іпотеки не мають. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України-звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної житлової квартири. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дії банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9 , ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Що стосується позову в частині зняття відповідачів із реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, то в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити виходячи з наступного. Позивач не пред'являв позов до територіального органу державної міграційної служби України про зняття відповідачів із реєстраційного обліку. Такий орган не приймав участь в розгляді справи. Тому суд позбавлений можливості зобов'язати такий орган зняти із реєстрації відповідачів. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про виселення. Оскільки відповідачі підлягають виселенню із займаного ними житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення на підставі рішення суду, то це є підставою для зняття з реєстрації відповідачів відповідно до вищеназваного Закону. З урахуванням всіх обставин справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial