overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, які проживають з ним та знаходиться на його утриманні. В позовній заяві вказав, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) матері, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], від 06.07.2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], від 01.11.2007 року) та [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.03.2011 року). Згідно довідки, виданої Нововоронцовською селищною радою ю Нововоронцовського району Херсонської області від 06.10.2014 року за № 1456, діти проживають біля батька і знаходяться на його утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та у відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. зв'язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним, з однієї сторони, та відповідачем - з другої, 25 червня 2014 року був укладений у простій письмовій формі договір позики, за якими відповідач взяла у нього у борг 25 000 грн. Посилаючись на те, що на теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо повернення суми боргу не виконала,позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики у розмірі 25000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.,витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 25 червня 2014 року відповідач взяв у борг у позивача грошову суму у 25 000,00 грн., про що написано відповідну розписку. Неодноразово на адресу відповідача надсилалися претензії, в яких позивач пропонував виконати зобовязання та повернути боргу у сумі 25000,000 грн. протягом 10 робочих днів. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та порядку, що встановлені договором. Оскільки у встановлений в договорі строк відповідач не повернув грошові кошти за договором позики укладеного в простій письмовій формі в повному обсязі, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526, 545, 611, 612 ЦК України. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, то у задоволенні цих вимог слід відмовити за недоведеністю. Також, не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки такий вид відповідальності не передбачений ні положеннями договору, ні нормами діючого законодавства України, що регулюють дійсні правовідносини сторін; до того ж позивач взагалі не довів суду спричинених йому душевних страждань. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1418 грн. 78 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 20.07.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 13 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 20303,39 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 20303,39 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, додатково в заяві пояснила, що пеня відповідачу не нараховувалась. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає,\~ позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 20.07.2011 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 13 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних. Згідно з представленим розрахунком станом на 30.09.2014 р. заборгованість складає 20\~303,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом 13\~186,25 грн., заборгованість за відсотками 5\~274,12 грн., заборгованість з комісії 400,00 грн., штрафи 500,00 грн. (фіксований), 943,02 (процентна складова). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості в межах яких проводиться зазначена операція, а згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості\~ із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики. Від цього позовні вимоги про стягнення штрафів в сумі 1443,02 грн. не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 20.07.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 13 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 20303,39 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 20303,39 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 20.07.2011 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 13 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 20303,39 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач проси суд визнати за ним право власності на гараж літ.А-1, що розташований за адресою:[ADDRESS], загальною площею 43,8 кв.м. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 29.02.1996 року № 65/4 [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального гаражу по [ADDRESS]. Вищезазначений гараж було побудовано з дотриманням всіх встановлених санітарних, будівельних, протипожежних, архітектурних норм та правил. У зв?язку з тим, що земельна ділянка, на якій знаходиться побудований гараж не надавалась [PERSON] в оренду, або будь-якій іншій особі, відповідно до ч. 10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності а бо фізичній чи юридичній особі. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, а відповідно до положень ч. 5 вказаної норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач проси суд визнати за ним право власності на гараж літ.Б-1, що розташований за адресою:[ADDRESS] загальною площею 45,6 кв.м. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 29.02.1996 року № 65/5 [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального гаражу по [ADDRESS] Вищезазначений гараж було побудовано з дотриманням всіх встановлених санітарних, будівельних, протипожежних, архітектурних норм та правил. У зв?язку з тим, що земельна ділянка, на якій знаходиться побудований гараж не надавалась [PERSON] в оренду, або будь-якій іншій особі, відповідно до ч. 10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності а бо фізичній чи юридичній особі. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, а відповідно до положень ч. 5 вказаної норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому посилаються на те, що 06.11.2012 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] засуджений до позбавлення волі за скоєння злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 185, ч. 2, 185 ч. 3 КК України. Позивач є потерпілою стороною по кримінальній справі. При розгляді кримінальної справи позивач не подав своєчасно цивільний позов. Просили стягнути з відповідача на користь позивача 4666 грн. завданої шкоди. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представник позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 06.11.2012 року, який набрав законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2 - 185 ч.2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 15 ч. 2 - 185 ч. 3 КК України та призначено покарання. З вироку суду вбачається що [PERSON] викрав належне ДЦПО майно на загальну суму 4666 грн., а саме: ПК «Новігатор», принтер «Epson» та гардина. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. У судовому засіданні знайшло підтвердження завдання матеріальної шкоди позивачу внаслідок кримінального правопорушення, яке вчинено відповідачем Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи те, що шкода, завдана позивачу кримінальним правопорушенням була підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 12 липня 1987 року Дзержинським виконкомом Донецької області, актовий запис № 196. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони разом не проживають, неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору у сторін не має, неповнолітніх дітей від шлюбу не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 16 липня 2014 року виконавчим органом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис № 24. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони разом не проживають, неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, в подальшому в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Належно повідомлений через засоби масової інформації - газету «Урядовий кур'єр» №192 від 17 жовтня 2014 року відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору у сторін не має, неповнолітніх дітей від шлюбу не має.

Outcome: approved