Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У квітні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Вознесенівський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що він з 18.07.1994 працював у ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», остання посада керівник групи інформаційних систем відділу інформаційних технологій. 29.11.2017 його звільнено з посади за згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Факт і строки трудових правовідносин з відповідачем підтверджуються записами в трудовій книжці. При звільненні відповідач не в повному обсязі виплатив йому заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 10097,00 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, позивач просив стягнути на його користь компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 67313,40 грн., а також компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Також, у звязку з протиправними діями відповідача та порушенням прав позивача при звільненні, [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Наголошував на стягненні з відповідача на його користь, крім іншого, витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Зауважив, що відповідач перерахував на його імя заборгованість по заробітній платі в розмірі 10097,00 грн., у звязку з чим він відмовляється від вказаної позовної вимоги. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов також підтримала. Зазначила, що [PERSON] перераховано заборгованість по нарахованій, але не виплачені заробітній платі, в розмірі 10097,00\~грн., у звязку з чим, позивач відмовляється від вказаної позовної вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на раніше наданий відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи. Зазначив, що заборгованість по нарахованій, але не виплаченій при звільненні заробітній платі, [PERSON] перерахована у грудні 2018 року, а відтак вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Зауважив на тому, що інші позовні вимоги позивачем та його представником не обґрунтовані, не надано розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки та не надано доказів завдання моральної шкоди та на підтвердження витрат на правову допомогу, а відтак у задоволенні вказаних вимог також необхідно відмовити. Представник третьої особи Вознесенівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції до суду не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову суду не надавав. Суд, зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], згідно з записом в трудовій книжці, з 18.07.1994 працював у Публічному акціонерному товаристві «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (а.с. 6-10). Наказом № 02-222/к від 28.11.2017 позивача звільнено 29.11.2017 за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Того ж дня, [PERSON] ознайомився з наказом, отримав трудову книжку та зазначив, що претензій не має (а.с. 12). Факт і строки трудових правовідносин з відповідачем підтверджуються записами в трудовій книжці та копією наказу про звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено у ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до копії розрахункового листка за листопад 2017 року, [PERSON] нараховано до виплати 10097,00 грн., однак вказана сума при звільненні сплачена йому не була (а.с. 11). Згідно з копією платіжного доручення № 628 від 07.12.2018 та платіжної відомості від 22.03.2019, вищевказана сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] перерахована 07.12.2018. Зазначене у судовому засідання підтверджував як позивач з його представником, так і представник відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, вимога позовної заяви про стягнення з ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 10097,00 грн. задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь [PERSON] компенсації за невчасно виплачену заробітну платну в сумі 67313,40 грн., слід зазначити наступне. Позивачем не доведено існування порушення встановлених строків виплати заробітної плати та не обґрунтовано вказаної оспорюваної суми, відтак вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь [PERSON] компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, необхідно вказати наступне. Хоча позивачем\~і не\~надано відповідного\~детального розрахунку\~суми середнього заробітку, суд,

Outcome: partial