Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про вселення, покладення обов'язку не чинити перешкод в користуванні житловим будинком. Позивачка вказує на те, що відповідно до договору дарування частки домоволодіння від 28.07.2014 року їй на праві власності належить 21/100 частка домоволодіння [ADDRESS] в м.Миколаєві. Іншими співвласниками домоволодіння є [PERSON] - 61/300 частки, [PERSON] - 61/300 частки, [PERSON] - 61/600 частки, [PERSON] - 18/100 часток, [PERSON] - 61/600 частка. Посилаючись на те, що в житловому будинку проживає відповідачка [PERSON], яка перешкоджає її вселенню до будинку, позивачка просила суд вселити її до домоволодіння по [ADDRESS] в м.Миколаєві, яке складається з житлових будинків літ.А-1 та літ.Б-1 та зобов'язати відповідачку не перешкоджати їй у користуванні ним. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов. Просила про його задоволення. Відповідачка проти позову [PERSON] заперечувала частково. Вказувала на те, що вона не заперечує, щоб позивачка вселялася до житлового будинку літ.А-1 в домоволодінні, вказуючи на те, що попередньому співвласнику 21/100 частки - дідусеві позивачки [PERSON], саме в ньому і була визначена його частка. Проте, вона не згодна з тим, що позивачка має право користування будинком літ.Б-1 в домоволодінні, оскільки цей будинок вона збудувала разом зі своїм чоловіком, за власні кошти, та власними силами. Своїми коштами вони з ним поліпшили майно. Позивачка ж в цьому участі не приймала. До того ж, вона не має реального наміру проживати в будинку. Третя особа [PERSON] посилалася на те, що позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 28.07.2014 року, належить 21/100 частка домоволодіння [ADDRESS] Іншими співвласниками домоволодіння є [PERSON] - 61/300 частки, [PERSON] - 61/300 частки, [PERSON] - 61/600 частки, [PERSON] - 18/100, [PERSON] - 61/600 частка. Як слідує з договору дарування частки домоволодіння від 28.07.2014 року, технічного паспорту на житловий будинок, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно в цілому вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 53,4 кв.м та житлового будинку літ.Б-1, загальною площею 41,5 кв.м, житловою площею 26,7 кв.м та господарських споруд. Як пояснили сторони в судовому засіданні в спірному домоволодінні, а саме в житловому будинку літ.Б-1 проживає відповідачка [PERSON], яка не надає згоду на вселення до будинку позивачки та перешкоджає позивачці користуватися ним. Зазначені обставини стали підставою для звернення [PERSON] до правоохоронних органів у серпні 2014 року з відповідною заявою. В судовому засіданні при розгляді справи відповідачка також заперечувала проти вселення позивачки до житлового будинку літ.Б-1, наполягаючи на тому, що остання не має права користуватися ним. Таким чином, суд вважає, що права позивачки як співвласника домоволодіння, що закріплені в ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК України, використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд порушені відповідачкою, а тому приходить до висновку, що її позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved