Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У зв'язку з тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2014 року, і цей шлюб було розірвано рішенням Рівненського районного суду від 27 жовтня 2015 року, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач не надає допомоги на утримання дитини, хоча є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а саме по 1000 гривень щомісячно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, наведених в позовній заяві, і суду пояснила, що за весь час, відколи розірвано шлюб, відповідач лише один раз перерахував їй кошти в сумі 350 гривень. Будь-якої іншої допомоги (продукти харчування, одяг) не надавав. Вона йому не перешкоджає спілкуватися з дитиною, але коли він приходить п'яний та пізно, то вона його до дитини не пускає. Дитина часто хворіє, потрібні кошти на лікування, вона ж отримує допомогу при народженні дитини в сумі 860 гривень, їй самій важко утримувати дитину, тому вимушена звертатися до суду з даним позовом і просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Причину неявки він суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Подав заперечення на позов, в яких просить слухати справу за його відсутності, з участю його представника. В запереченнях вказує, що він ніде не працює, надавав добровільно допомогу на дитину, тому повністю усвідомлюючи свій батьківський обов'язок згідний сплачувати аліменти в сумі 400 гривень щомісячно. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, за участю його представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що відповідач не працює, тому зможе сплачувати аліменти в сумі 400 гривень. Після розлучення він один раз перерахував кошти по пошті, а щомісяця надавав позивачці на руки від 100 до 300 гривень. Крім того, купував одяг, продукти харчування. Позивачка не дає відповідачу можливості спілкуватися з дитиною, тому він вимушений був звертатися до правоохоронних органів. Чи звертався відповідач до Органу опіки і піклування з цього приводу, йому не відомо. Враховуючи думку відповідача, просить позов задоволити частково і стягнути аліменти в сумі по 400 гривень щомісячно. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2014 року по 27 жовтня 2015 року. Цей шлюб було розірвано рішенням Рівненського районного суду від 27.10.2015 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, але добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців не має, однак не надає допомоги на утримання сина в добровільному порядку, тому суд вважає, що з нього мають бути стягнуті аліменти на утримання дитини. Однак, враховуючи доводи позивачки, відповідача в запереченнях і його представника в судовому засіданні, суд вважає, що позов має бути задоволений частково і стягненню підлягають аліменти в розмірі по 750 гривень щомісячно. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує наведені вище обставини в їх сукупності, також береться до уваги матеріальний стан позивачки і дитини та матеріальний стан відповідача, стан здоров'я дитини і стан здоров'я відповідача, а також мінімальний розмір аліментів, який встановлено ст.182 Сімейного кодексу України. На думку суду, відповідач має можливість працевлаштуватися і надавати допомогу на утримання дитини. Сума, яка визначена в рішенні суду є реальною для стягнення в даному регіоні і буде достатньою для належного утримання дитини, тим паче, що дитина часто хворіє, а питання про стягнення додаткових витрат на лікування дитини позивачка не ставить. Суд критично оцінює доводи відповідача в запереченнях і його представника в судовому засіданні стосовно того, що відповідачу важко буде сплачувати аліменти в значній сумі, оскільки він не працює. Те, що відповідач не працює, живе за рахунок своїх батьків, суд не може взяти до уваги, не може це поставити в заслугу відповідачу, оскільки він за станом здоров'я може працювати, при бажанні може працевлаштуватися, однак не працевлаштовується, так як йому так жити простіше, перекласти свій обов'язок по утриманню дитини на плечі позивачки і її батьків. На переконання суду, вказуючи, що згідний сплачувати аліменти в сумі 400 гривень, відповідач не повністю усвідомлює свій батьківський обов'язок по утриманню дитини в даний час, коли значна інфляція, йде значне здороження продуктів харчування, дитячого одягу, ліків і т.ін. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.367 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір, як це передбачено ст.88 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved