Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

У квітні 2015 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя не склалося, у сторін відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, вказала, що розірвання шлюбу відповідає її волі та інтересам, однак питання щодо місця проживання дитини між сторонами не врегульовано, а тому, просила суд разом вирішити питання про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] від 29 квітня 2015 року відкрито провадження у справі. Відповідач [PERSON] 03 грудня 2015 року подав до Оболонського районного суду м. Києва зустрічну позовну заяву. 03 грудня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та його об`єднано з первісним позовом. (т.1, а.с. 69-71). У зустрічному позові [PERSON] просить суд визнати місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року суддю Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] звільнено з посади судді за її заявою про звільнення за власним бажанням. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Шумейко О.І. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини залишено без розгляду (т. 2, а.с.55-57). Розпорядженням №79 від 10.04.2017 року, оскільки у судді Шумейко О.І. закінчився п`ятирічний термін здійснення повноважень судді, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Тітова М.Ю. В судовому засіданні 04.07.2017 року представником позивача за первісним позовом - [PERSON] було подано заяву про зміну позовних вимог, в яких позивач просила суд розірвати шлюб та встановити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за місцем її фактичного проживання (т.2, а.с.77-79) Частковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між сторонами розірвано, продовжено провадження в частині невирішних вимог ( т.2, а.с.179- 180). Розпорядженням №52 від 13.05.2019 року суддя Тітов М.Ю. 11.05.2019 року відрахований зі штату суддів Оболонського районного суду м.Києва у зв`язку із призначенням на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, у зв`язку з чим протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом з представник позовні вимоги первісні підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] з представником в судове засідання призначене на 03.10.2019 на 12 год. не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що свідчить розписка [PERSON] (т. 4 а.с.73) В судове засідання призначене на 16.12.2019 на 15 год. відповідач та його представник повторно не з`явилися. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача, який в судове засідання не з`явився повторно без поважних причин, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України». В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності та просили прийняти рішення в інтересах дитини, направили на адресу суду відповідні висновки. Суд вважає за можливе провидити розгляд справи за відсутності нез`явившихся осіб. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 03 липня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис №750 (т. 1, а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.8), яка на даний час проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] . Зареєстрована [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Частковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано (т.2, а.с.179- 180). Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За результатами висновку психоемоційного стану малолітньої [PERSON] складеного Міжнародним гуманітарним центром «Розрада» від 30.12.2015 року вбачається, що враховуючи вік та стать дитини, її психоемоційний стан та рекомендації психологів про те, що дитині до 6-ти років не рекомендується розлучення з мамою, рекомендують визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Вишгородської РДА Київської області від 25.01.2016 року №7-20/177, Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської РДА Київської області, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , оскільки мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків: створила належні умови проживання дитини, дбає про здоров`я, її повноцінний розвиток, матеріально утримує доньку. Стосунки дитини з мамою теплі, довірливі, позитивні (т.1, а.с.217). Як пояснювала позивач в судовому засіданні справа розглядається в суді з 2015 року, в 2016 р. вона разом з дитиною проживала в м.Вишгороді, а тому вказана служба і надавала висновок. З висновку Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 04.01.2016 року №104-15 вбачається, що Оболонська РДА у м. Києві, як орган опіки та піклування, не може рекомендувати визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] з одним із батьків. Вказують, що дитина однаково добре ставиться до обох батьків, вони мають однаково важливе значення для [PERSON]. Також зазначають, що дитина та обоє батьків зареєстровані за однією адресою, тобто мають право користування даним житлом. (т.1 а.с.223-225). Позивач [PERSON] надала суду акт перевірки житлових умов від 04.12.2017 квартири в якій вона на даний час проживає разом з дитиною з якого убачається, що [PERSON] в повній мірі виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання своєї малолітньої доньки. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та відпочинку. (т. 2 а.с.102) Відповідно до Висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №126 від 13.12.2016 року, виявлено високий рівень прихильності малолітньої [PERSON] до мами, дівчинка потребує її уваги, турботи та любові, з нею вона почуває себе безпечно та комфортно. Визначається прихильність і до найближчих родичів, зокрема бабусі [PERSON] , дідуся [PERSON] , дідуся [PERSON] , тітки [PERSON] , тітки [PERSON] , хрещеної [PERSON] . У дівчинки сформований образ батька, вона його визнає та ідентифікує, проявляє до нього почуття образи та люті. В результаті проведеного психологічного обстеження з`ясовано, що у відношенні до нього у [PERSON] діагностовано надмірну тривогу, дистанціювання та небажання зустрічатись та спілкуватись.(т.2, а.с.165-166). Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, яка звикла до умов проживання саме з матір`ю, оскільки спір вирішується в суді з квітня 2015 р. і весь цей період дівчинка проживає з мамою, її моральний та психологічний стан, суд дійшов висновку визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її фактичного проживання.

Outcome: approved