Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.2009 року, але на час його укладення відповідачі в ній були зареєстровані , а тому, відповідно до п.11 договору купівлі-продажу, повинні були знятись з реєстрації упродовж 14 днів з моменту нотаріального посвідчення останнього. Разом з тим, вказані зобов`язання, відповідачі не виконали, скасувати свою реєстрацію у зазначеному жилому приміщенні в добровільному порядку відмовляються, що тягне за собою для позивачки понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала письмову заяву, в якій вимоги позову підтримала, просила розглянути справу в її відсутність, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надсилали. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачів було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.08.2009 року, за реєстраційним номером №2444. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.08.2019 року №04-04/9631, у зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (в довідці про склад сім`ї дата народження вказана як [INFO] ). Відповідно до акту про непроживання громадян за місцем реєстрації від 02.09.2019 року, складеного головою правління ОСББ «Дніпровський квартет», [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2016 року, оскільки виїхали на постійне проживання у Росію. Відповідачі є колишніми співвласниками цієї квартири та, у відповідності із договором купівлі-продажу від 22.08.2006 року, розпорядились на власний розсуд своїми частками належного їм на праві власності майна, відчуживши їх на користь нового власника - [PERSON] .. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , є колишніми співвласниками цього жилого приміщення, їх право припинилось відповідно до умов договору купівлі-продажу, в зв`язку з переходом права власності до іншого власника - [PERSON] .. Добровільно скасувати свою реєстрацію у відповідному будинку відповідачі відмовляються. За таких обставин, та відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, [PERSON] , як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею прав користування та розпорядження майном. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідачка суду не надала. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, суд вважає, що останніх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , усунувши таким чином перешкоди у розпорядженні та користуванні [PERSON] своєю власністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved