Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача , в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з останнього на його користь: - суму коштів депозиту, накопичувальних і невиплачених процентів боргу 222258,83 грн.; - 4167,64 грн. суму процентів 22,5% на суму невиплачених процентів; - суму втрат від знецінення невиплачених грошей в сумі 3% річних 566,30 грн. за період невиплаченої суми боргу та по індексу інфляції суму 5340,36 грн.; - витрати на послуги адвоката в розмірі 1000 грн.; - моральну шкоду в розмірі 35000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 12.12.2013 між ним та ПАТ «Терра Банк» було укладено договір банківського вкладу № ДБ -110593:980 з виплатою процентів щомісячно депозит «Батьківський», відповідно до умов якого позивач передав, а банк прийняв на депозитний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 191 000 грн. на строк 370 днів з 12.12.2013 до 17.12.2014, з виплатою процентів щомісячно в розмірі 22,5% річних. Позивач вказує, що з липня 2014 року по день звернення до суду йому не виплачуються проценти за договором банківського вкладу. У зв'язку з тим, що відповідач порушує взяті на себе зобов'язання щодо виплати процентів за договором банківського вкладу просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.12.2013 між [PERSON] та ПАТ «Терра Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ДБ-110593:980 з виплатою процентів щомісячно депозит «Батьківський» на строк з 12.12.2013 по 17.12.2014. Відповідно до п.п.1.1., 1.2. договору банківського вкладу, банк приймає від вкладника грошові кошти та зобов'язується виплатити вкладнику суму вкладу та нараховані проценти на умовах та в порядку, які передбачені цим договором. Договір засвідчує зобов'язання банку зберігати залучені грошові кошти, виплатити дохід у встановлений договором строк, та право вкладника отримати у визначений договором строк суму вкладу і процентів за ним. У відповідності до п.п. 2.1., 2.3., 2,4 договору банківського вкладу, вкладник розміщує в банку на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 191 000 грн. на строк 370 днів з 12.12.2013р. до 17.12.2014р. Процентна ставка за вкладом становить 22,50 % річних, які банк нараховує щомісячно на рахунок № [NUMBER]. Внесення грошових коштів позивачем на рахунок № [NUMBER] в розмірі 191 000 грн., підтверджується квитанцією № 150569 від 12.12.2013р. 06.03.2015 позивачу було виплачено банківський вклад у розмірі 191000 грн. 06.08.2015 року звернувся до начальника відділення № 7 ПАТ «Терра банк» [PERSON] із заявою про виплату відсотків передбачених договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад ( депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, як і розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Встановлено, що Постановою Національного банку України від 15.07.2014 № 415/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «ТЕРРА БАНК» шляхом призначення куратора» на період з 16.07.2014 - 31.12.2014 було призначено куратора. В подальшому, постановою НБУ від 06.08.2014 № 463/БТ ПАТ «ТЕРРА БАНК» було віднесено до категорії проблемних. 21.08.2014 Правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 518 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 було прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», згідно якого в ПАТ «ТЕРРА БАНК» з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 по 22.11.2014. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 строк здійснення тимчасової адміністрації подовжено до 22.12.2014р. На підставі постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014р. № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію», згідно з яким з 24.12.2014 розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» [PERSON]. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, та яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, випливає, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Таким чином, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 1.12 глави 1 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.12 №2 та згідно із Постановою Правління Національного Банку України від 23.12.2014 №831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК», кредитори ПАТ «ТЕРРА БАНК» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до ПАТ «ТЕРРА БАНК. ПАТ «ТЕРРА БАНК» приймало вимоги кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб інформації про прийняте рішення щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації неплатоспроможного банк) (Публікація у газеті Голос України №251 (6001) від 27.12.2014), а саме: в період з 27.12.2014 по 26.01.2015 включно. 21.04.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ТЕРРА БАНК» (протокол №093/15). Відповідно п.12.13 глави 12 розділу VI Положення, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію Банку не задовольняє вимог кредиторів Банку, якщо вимоги не надійшли протягом установленого строку. 19.01.2015 позивачем було подано до банку заяву про включення до реєстру кредиторів. Відповідно до довідки від 15.07.2015 № 15.07.2015/3-ЗГ вимоги позивача у розмірі 11709,21 грн. (нараховані відсотки за період дії тимчасової адміністрації) акцептовані та визначена черговість - 4. Тобто в межах встановленої законом процедури задоволено вимоги позивача як кредитора щодо виплати йому нарахованих відсотків за договором банківського вкладу, а тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про їх стягнення. Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди встановленою законом є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, разом з тим при вирішенні спору по суті судом таким обставин встановлено не було, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Одночасно позивачем заявлялась вимога про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, а саме на послуги адвоката в розмірі 1000 грн. Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що за наслідком розгляду спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у позові, то відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. Крім того, зазначені витрати документально не підтверджені та не доведені. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed