Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який в частині вартості спільного майна, мотивувала вимоги тим, що 05 березня 1994 року вона вперше уклала шлюб з відповідачем, шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області за актовим записом № 06. У шлюбі від відповідача народжено дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. 08 серпня 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано Липоводолинським районним судом Сумської області. За період спільного проживання у шлюбі, протягом 20 років, спільними трудовими зусиллями та грошовими затратами вони з відповідачем набули у спільну сумісну власність майно загальною вартістю 179060 грн., а саме: подрібнювач зерна ДКУ - 1800 грн., газову плиту «Веста» - 2500 грн., кухонний куток - 500 грн., палас (3х4м) - 300 грн., електродриль - 150 грн., трактор «МТЗ-80», 1986 року випуску - 35890 грн., плуг трьохкорпусний - 6750 грн., холодильник «Снайга» - 2500 грн., хлібопічку - 900 грн., супутникову антену - 600 грн., диван, 2 крісла і 2 пуфики - 1500 грн. (м'яку частину), бензокосу «Тример» - 700 грн., килим (2х3 м) - 200 грн., пральну машину «Сатурн» - 400 грн., бензопилу «Темп» - 1000 грн., тракторну 5-ти колісну гребку - 5100 грн., водяний електронасос вартістю 200 грн. Також за період подружнього життя з відповідачем на подвір'ї житлового будинку вони за спільні кошти та спільною працею побудували: 1. прибудову до основного будинку, площею 75,5 кв.м. (незавершене будівництво) з придбаних на спільні грошові кошти, будівельних матеріалів: цегла силікатна в кількості 4500 шт., блоки об'ємом 4 куб.м., шифер; 2. сарай розміром 2,80 м. х 16 м. з червоної цегли (бувшої у використанні), вкритий шифером (бувшим у використанні); 3. яму для зберігання буряків, розміром 2,80 м. х 4 м. х 1,80 м., викладеного цеглою (бувшою у використанні); 4. літній душ (баню) розміром 1,5 м. х 1,5 м., викладеного цеглою (бувшою у використанні), із середини обкладеної плиткою; 5. огорожу (паркан) із плоского шифера, розміром 1,25 м. х 3 м.; 6. огорожу (паркан) із шиферу (13 шт.), розміром 1,25 м. х 1,75 м.; 7. шифер 8-ми хвильовий в кількості 8 шт., всього на загальну вартість 79060 грн. У 2014 року, у період перебування у шлюбі з відповідачем, на земельній ділянці площею 4,28 га ними спільно вирощено та зібрано врожай гречки, вагою 7,707 тон, вартістю 94800 грн. (станом на день розгляду справи в суді). Пізніше, відповідач самовільно продав зібраний спільний врожай гречки 2014 року, а отримані кошти привласнив собі, без урахування інтересів інших членів сім'ї. Посилаючись на неможливість вирішення у позасудовому (добровільному) порядку спору про поділ вищеназваного спільно нажитого з відповідачем майна, [PERSON] просила суд: 1.виділити їй, із спільного майна подружжя в натурі та визнати за нею право власності на холодильник «Снайга» вартістю 2500,00 грн., хлібопічку вартістю 900,00 грн., килим (2x3м) вартістю 200,00 грн., супутникову антену вартістю 600,00 грн., бензокосу «Тример» вартістю 700,00 грн., електронасос водяний вартістю 200,00 грн., пральну машину «Сатурн» вартістю 400,00грн.; 2. виділити відповідачу [PERSON], із спільного майна подружжя в натурі та визнати за ним право власності на газову плиту «Веста» вартістю 2500,00 грн., подрібнювач зерна ДКУ вартістю 1800,00 грн., бензопилу «Темп» вартістю 1000,00 грн., електродриль вартістю 150,00 грн., палас (3x4м) вартістю 300,00 грн., кухонний куток (куток, стіл і 2 стільці) вартістю 500,00 грн., диван, 2 крісла і 2 пуфики вартістю 1500,00 грн., гребку тракторну 5-ти колісну вартістю 5100,00 грн., плуг трьохкорпусний вартістю 6750,00 грн., прибудову (незавершене будівництво), площею 75,5 кв.м., до основного будинку, розташовану за адресою, [ADDRESS]; сарай розміром 2,80м х 16м. з червоної цегли б/в, вкритий шифером б/в; яму для зберігання буряків розміром 2,80м х 4м х 1,80м, викладену цеглою б/в; літній душ (баня) розміром 1,5м х 1,5м, викладений цеглою б/в, із середини обкладений плиткою; огорожу (паркан) із плоского шиферу,розміром 1,25м х3м; огорожу (паркан) із шиферу (13 шт.), розміром 1,25м х 1,75м, шифер 8-ми хвильовий в кількості 8 шт., що загальною вартістю 79060,00 грн., залишити за ним 1/2 частку вартості самовільно розібраного та проданого ним по частинах трактора «МТЗ- 80», 1986 р.в., в розмірі 17945,00 грн., залишити за ним 1/2 частку вартості самовільно проданого ним врожаю гречки кількістю 7,704 т, в розмірі 49400,00 грн.; 3.стягнути із відповідача [PERSON], на її користь компенсацію у сумі 250,00 грн. замість її 1/2 частки вартості кухонного кутка (куток, стіл і 2 стільці), 750,00 грн. компенсації замість її 1/2 частки вартості дивана, 2-х крісел і 2-х пуфиків, 2 550,00 грн. компенсації замість її 1/2 частки вартості гребки тракторної 5-ти колісної, 3 375,00 грн. компенсації замість 1/2 частки вартості плуга трьохкорпусного, 39530 грн. компенсації замість її 1/2 частки вартості прибудови (незавершеного будівництва) площею 75,5 кв.м. до основного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; сараю розміром 2,80м х 16м. з червоної цегли б/в, вкритого шифером б/в; ями для зберігання буряків розміром 2,80м х 4м х 1,80м, викладеної цеглою б/в; літнього душу (бані) розміром 1,5м х 1,5м, викладеного цеглою б/в, із середини обкладеного плиткою; огорожі (паркан) із плоского шиферу,розміром 1,25м х 3 м; огорожі (паркан) із шиферу (13 шт.), розміром 1,25м х 1,75м,шиферу 8-ми хвильового в кількості 8 шт., що розташовані на подвір'ї біля житлового будинку, 17945,00 грн. компенсацію замість її 1/2 частки вартості самовільно розібраного та проданого відповідачем без її участі по частинах їхнього спільного трактора «МТЗ-80», 1986 р.в., 49400,00 грн. компенсацію замість її 1/2 частки вартості самовільно проданого відповідачем без її участі їхнього спільного врожаю гречкикількістю 7,704 т. У судовому засіданні позивачка підтримала уточнений нею позов в повному обсязі та суду пояснила проте, що за період 20-річного подружнього життя з відповідачем вони придбали за спільні кошти таке майно: трактор МТЗ-80, 1986 року випуску, вартістю 35890 грн. (2011 року придбання); плуг трьохкорпусний (у 2012 році), вартістю 6750 грн.; гребку 5-колісну, вартістю 5100 грн. (2014 року придбання); подрібнювач зерна ДКУ (2013 року придбання); газова плита «Веста» (1998 року придбання); кухонний куточок (2006 року придбання) (стіл, 4 табуретки, куточок з ДСП, відповідач користується куточком та 2 табуретками, а вона столом та 2 табу1/2ретками); палас 3х4 м (1998 року придбання); електродриль (2010 року придбання); холодильник «Снайга» (2012 року придбання), хлібопічку «Zelmer» (2014 року придбання); супутникову антену з тарілкою та декодером (2014 року придбання); у 2004 році придбано диван, 2 крісла, 2 пуфіки (диваном та двома пуфиками користується вона за новим місцем проживання в смт. Липова Долина, а відповідач користується 2 кріслами); бензокосу «Тример» (2013 року придбання), килим 2мх3м (1997 року придбання); електронасос (2011 року придбання); пральну машину «Сатурн» (2012 року придбання); бензопилу «Темп»; 5000 цегли (2005 року придбання); 120 листів шиферу, а також збудували у 2005 році - саж, баню (2010 року будівництва), погріб (2005 року будівництва), туалет (2004 року будівництва), паркани із цегли і шиферу, всього загальною вартістю згідно з висновком спеціаліста на суму 79060 грн. Усе спільне майно придбавалося за рахунок ведення домашнього господарства (утримувались для продажу поросята, свиноматки, оброблялося два земельні паї відповідача та пай позивачки (від продажу гречки та інших сільськогосподарських культур щороку отримувалися значні кошти), утримувалися корови (з 2003 року утримувалися 3 дійні корови), відповідач періодично працював у період спільного проживання у фермера [PERSON] як різноробочий, а вона постійно господарювала вдома та практично вела домашнє господарство. Уточнила, що станом на 03 вересня 2014 року у їхньому господарстві утримувалося 15 голів поросят (1 свиноматка, віком 3 роки (вартістю 5000 грн.), 6 голів поросят, 1 річного віку (приблизно по 3000 грн. кожна), 8 голів поросят віком по 2 місяці (по 400 грн. за кожну голову), 20 голів курей, 3 голови гусей, а також у 2013 році їх домогосподарство отримувало такі доходи: 48000 грн. від продажу врожаю гречки, продаж 2 поросят вартістю 500 грн., продано одного бичка вартістю 1800 грн., по 1600 грн. на місяць протягом півроку відповідач отримував як зарплату по основному місцю роботи, 12000 грн. за рік від удоїв молока; а у 2014 році від удоїв молока отримано 12000 грн., від продажу свиней 12000 грн., у 2013 року від удоїв молока отримано також 12000 грн., від продажу свиней 12000 грн., у червні 2014 році - продано одну корову за 4500 грн., окремо продано телятко і телиця за 3200 грн. Підтвердила, що майно, яке не порушується питання про поділ у даному позові, між нею та відповідачем в позасудовому порядку добровільно поділене (це домашня худоба, птиця тощо). Відповідач уточнений позов визнав частково, погодившись на фактично відбувшийся поділ спільно нажитого за період шлюбу з позивачкою майна, та переважно з його вартістю, та в обґрунтування заперечень суду пояснив про те, що трактор МТЗ-80 не є власністю ні його, ні його колишньої дружини, технічний паспорт оформлений на ім'я гр. [PERSON], добудова до будинку у виді сажу, житлової частини та того, що відображено на фотокартках зводилась спільними зусиллями як за рахунок червоної цегли, яка розбиралася із старої колгоспної ферми і господарства його померлої бабусі (1000 цегли бувшої у використанні та 15 кубів битої цегли), так і за рахунок придбаної нової цегли (6 пачок по 720 шт. селікатних цеглин, вартістю 4800 грн.), нового шиферу та цементу, який ним особисто придбався та завозився для будівництва. Восени 2014 року (кінець серпня-початок вересня) ним було зібрано спільний з позивачкою врожай гречки загальною вагою 4250 тон, які він тимчасово зберігав на причепі трактора і практично відразу в тому ж місяці продав по 3,30 грн. за 1 кілограм (документальні підтвердження врожайності та ваги проданої гречки у нього відсутні), спільні кошти на посівні заходи витрачалися в період перебування з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, хоча вона значної трудової участі в її вирощувані не приймала. Гребка п'ятиколісна на даний час, як об'єкт поділу, відсутня, він придбавав її у борг за позичені кошти, вона використовувалася для згортання сіна влітку 2014 року, а після розлучення позивачка забрала корів собі і вона в його господарстві стала не потрібною, а тому він її повернув тій особі, у якої позичав гроші на її придбання, не повернувши їх в повному обсязі на час виникнення спору з позивачкою (підтвердив, що документи про її придбання ним у нього відсутні). Для сплати компенсації за 1/2 частину всього спільного неподільного майна у нього відсутні гроші і він не згоден на зарахування будь-яких грошових коштів на депозитний рахунок суду і не має наміру робити все це. Уточнив, що він не згодний із завищеною вартістю газової плити «Веста» вартістю в 2500 грн., так як вона придбана у 1998 році та її дійсна ціна з урахуванням зносу (поява значної кількості іржі на ній) дорівнює приблизно 500-600 грн.; вартість будівельних матеріалів на зведення прибудови до будинку, сараю, ями, шиферу, бані, огорож парканів, вказана позивачкою у акті оцінки як нових, без урахування їх зносу і часу будівництва, що значно завищує вартість цих прибудов, які насправді в сільській місцевості стільки не коштують. Дослідивши матеріали справи і докази, зібраній у ній, заслухавши сторін, допитавши свідків, оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає позов [PERSON] частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на нижченаведене. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 05 березня 1994 року по 02 вересня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі від відповідача позивачка народила дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] (а.с.12,13,14,15). З акту обстеження домоволодіння від 03 вересня 2014 року та додатку до цього акту вбачається, що у результаті огляду домогосподарства, розташованого в [ADDRESS], у комісійному складі та в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] виявлена фактична наявність наступного майна: подрібнювача зерна ДКУ (2013 рік придбання); газової плити «Веста» (1998 рік придбання); кухонного куточка (куток, стіл і 2 стільці) (2006 рік придбання); паласу (3х4) (1998 рік придбання); дриль (2010 року придбання); крісел 2 штуки (2004 року придбання); 15 голів поросят; 20 голів курей; 3 голів гусей; однієї собаки, трактору МТЗ-80, 1986 року випуску; плугу трьохкорпусного (2012 року придбання); основного будинку, кухні, погрібу, колодязя, сараю, які подаровані попереднім власником у 2003 році [PERSON]; прибудови до основного будинку, орієнтованою площею 75,5 м2; сажу (сараю); паркану шиферного. У тексті акту сторонами зафіксована згода на те, яке майно фактично знаходиться за тимчасовим місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS], а саме: холодильник «Снайга» (2012 року придбання); хлібопічка (2014 року придбання); супутникова антена (2010 року придбання); диван і два пуфики (2004 року придбання); бензокоса «Тример» (2010 року придбання); кухонний куток (стіл і дві табуретки) (2006 року придбання); килим (2х3) (1997 року придбання); електронасосос в колодязь (2011 року придбання); дві корови 5 і 9 років; 13 голів поросят; 11 голів курей; один собака; три коти; шифер - 8 штук; пральна машина «Сатурн» (2012 року придбання) (а.с. 16-18,19-20). З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії III-CМ № 045195 від 22 березня 2002 року вбачається, що [PERSON], яка мешкає в с. Берестівка Липоводолинського району Сумської області, на підставі розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації від 20 березня 2002 року № 128 передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,48 га, яка розташована на території Берестівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.32). Згідно з актом про передачу та прийом земельних часток (паїв) в натурі від 06 березня 2007 року головою Берестівської сільської ради Слатвицькою Л.П. в присутності начальника районного відділу земельних ресурсів Ромась М.І., за участю фахівця ДП «Сумський інститут землеустрою» [PERSON] передано земельні ділянки площами 5,41 та 5,37 га власникам [PERSON] і [PERSON] відповідно для самостійного використання (паї [NUMBER], [NUMBER]) (а.с.33). З довідки, виданої виконавчим комітетом Берестівської сільської ради від 09 вересня 2014 року № 482 вбачається, що в домогосподарстві [PERSON], [PERSON] в [ADDRESS], на земельних паях сіялися слідуючі культури: 2008 рік - озима пшениця - 8,12 га, 2009 рік - озима пшениця - 8,12 га, 2010 рік - ячмінь - 8,12 га, 2011 рік - гречка - 4,06 га, озима пшениця - 4,06 га, 2012 рік - гречка - 4,06 га, озима пшениця - 4,06 га, 2013 рік - гречка - 8,12 га, озима пшениця - 4,28 га, 2014 рік - озима пшениця - 8,12 га, гречка - 4,28 га (а.с. 34). Висновком приватного підприємства «РОМЕНЕКС-Л» № 270 про вартість майна, складеного 14 листопада 2014 року за результатами досліджень згідно з розрахунком, вартість земельних поліпшень, проведених за час спільного проживання гр. [PERSON] та гр. [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], може складати 79060 грн. 00 коп.; вартість, придбаних за час спільного проживання гр. [PERSON] та гр. [PERSON] речей, може складати: трактора МТЗ - 80 - 35890 грн. 00 коп., плугу трикорпусного - 6750 грн. 00 коп., гребки тракторної - 5100 грн. 00 коп. (а.с. 105-114). Сторони під час попереднього судового засідання та в ході розгляду даної справи по суті під звукозапис судового засідання визнали ті обставини, що між ними існує спір про поділ саме нижченаведеного майна з відповідними індивідуальними ознаками, та за взаємною згодою визначили їх вартість. Зокрема, сторонами визначили, що: - холодильник «Снайга», білого кольору, 2012 року придбання, по ціні дорівнює 2500 грн. (фактично перебуває у володінні позивача); - хлібопічка марки «Зелмер», сіро-чорного кольору, 2014 року придбання, по ціні дорівнює 900 грн. (фактично перебуває у володінні позивача); - килим, 2мх3м, червоно-чорного кольору, 1997 року придбання, по ціні дорівнює 200 грн. (фактично перебуває у володінні позивача); - диван, два крісла та два пуфики, темнокоричневого кольору, 2004 року придбання, по ціні дорівнює 1500 грн. (позивач користується диваном та двома пуфиками, а відповідач двома кріслами); - супутникова антена з тарілкою і декодером, сірого кольору, 2010 року придбання, по ціні дорівнює 600 грн. (фактично перебуває у володінні позивача); - бензокоса «Тример», чорного кольору, 2013 року придбання, по ціні дорівнює 700 грн. (фактично перебуває у володінні позивача); - пральна машина «Сатурн», 2012 року придбання, білого кольору, по ціні 400 грн. (фактично перебуває у володінні позивача); - листи азбестоцементні (8-хвильові), сірого кольору, в кількості 8 шт., 2007 року придбання, по ціні за 1 шт. розміром 40 грн., всього на суму 320 грн. (фактично перебуває у володінні відповідача); - подрібнювач зерна ДКУ, сірого кольору, 2013 року придбання, по ціні дорівнює 1400 грн. (фактично перебуває у володінні відповідача); - електродриль світлосинього кольору, 2010 року придбання, по ціні дорівнює 150 гривень (фактично перебуває у володінні відповідача); - бензопила «Темп», синього кольору, 2010 року придбання, по ціною дорівнює 1000 грн. (фактично перебуває у володінні відповідача); - палас на підлогу, 3мх4м, світлокоричневого кольору, 1998 року придбання, по ціні 100 грн. (фактично перебуває у володінні відповідача); - кухонний куточок (меблевий куточок, стіл та 4 табуретки), 2006 року придбання, світлокоричневого кольору, по ціні дорівнює 500 грн. (позивач користується столом та двома табуретками, відповідач м'яким куточком та двома табуретками); - плуг трьохкорпусний, червоно-чорного кольору, 2013 року придбання, по ціні дорівнює 6750 грн. (фактично перебуває у володінні відповідача). При цьому, суд приймав до уваги ті твердження щодо вартості, кількості та часу придбання спірного майна, які висловлювалися сторонами під час попереднього судового засідання та розгляду справи по суті при визначенні вказаних показників за взаємною згодою саме на день розгляду справи в суді, які безпосередньо зафіксовані на звукозапис судового засідання, оскільки вони відповідають дійсному погодженому і безпосередньому волевиявленню сторін, а ніж відомості, які вказувались у позові та запереченнях сторін. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступних норм законів та висновків. При проведенні поділу спільного майна в натурі між сторонами, суд виходить з норм ст.ст.26 ч.2, 29 КЗпШС, ст.ст. 69,71 СК України, та враховує те, що, з одного боку, позивачка проживає окремо від відповідача в смт.Липова Долина та у неї наявні вимушені потреби по самостійному облаштуванню орендованого житла і побуту в нових умовах, при відсутності офіційної роботи та отриманні лише доходів від ведення добровільно розділеної з відповідачем частини домашнього господарства; а ,з іншого боку, відповідач продовжує проживати в сільській місцевості в с.Берестівка Липоводолинського району Сумської області, є власником двох земельних ділянок (паїв), користується трактором та навісним обладнанням до нього для обробітку землі, має постійне місце роботи на день розгляду справи в суді і відповідно офіційний дохід, самостійно веде домашнє господарство добровільно розділене з позивачкою та він є більш організаційно-технічно пристосованим для господарювання на землі в с.Берестівка. Ці обставини, життєво сформовані інтереси та умови проживання сторін суд приймає до уваги при обранні виду та кількості майна, яке необхідно передати кожній із сторін при поділі його в натурі. Відступаючи в силу ч.2,3 ст.70 СК України від принципу рівності часток колишнього подружжя у спільно нажитому майні, суд сукупно враховує нижченаведені істотні обставини відносно кожної зі сторін. Так, по-перше, позивачка не має постійної роботи, мешкає окремо від відповідача в смт. Липова Долина в орендованому житлі, є розлученою, веде домашнє господарство (утримує худобу, птицю тощо), діти мешкають у період навчання окремо від батьків, у вихідні та святкові дні переважно проживають з матір'ю в смт.Липова Долина, відвідуючи свого батька (відповідача по справі), вона протягом тривалого часу до розлучення з відповідачем займалася веденням домашнього господарства та виховання дітей, тобто, як жінка, є більш пов'язана із домашнім побутом, який їй складно облаштувати через відсутність постійної роботи, власного житла і підтримку двох дітей у період їх навчання. По-друге, відповідач є законним володільцем трактора МТЗ-80, 1986 р.в., має постійну офіційну роботу, мешкає окремо від позивачки та дітей в с.Берестівка Липоводолинського району Сумської області, є розлученим, є власником двох земельних паїв і має матеріальну можливість придбати необхідні для облаштування власного домашнього побуту та ведення домашнього господарства відповідне майно (так як має постійну роботу, техніку, яка здатна приносити доходи та обробляти дві земельні ділянки), а також самостійно веде домашнє господарство, утримує худобу, добровільно поділену з позивачкою. Разом з цим, окремо слід зазначити про те, що: - позивачка не довела дійсну вартість газової плити «Веста», коричневого кольору, 1998 року придбання, на час розгляду справи, і сторони не узгодили між собою вартість цієї речі ні на день розгляду спору в суді, ні, як неподільної речі, на день виникнення спору чи експертним шляхом. Тому без визначення вартості цієї речі суд не може провести поділ цього майна в натурі з його передачею одній із сторін по справі з відповідним обрахуванням пропорції в грошовому еквіваленті для тієї чи іншої сторони спору. З огляду на це, в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, жодна зі сторін не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації для її сплати іншій стороні за цю річ, що дозволило б суду передати цю річ тій особі, яка внесла зазначені кошти. При цьому, суд вважає, що ця неподільна річ є об'єктом права спільної сумісної власності сторін в силу ст.22 КЗпШС з урахуванням часу її придбання. Тому після узгодження між сторонами вартості чи її визначення експертним шляхом останні не позбавлені можливості вирішити спір щодо цієї речі в позасудовому чи судовому порядках; - позивачка не довела те, що гребка тракторна 5-ти колісна, дійсно придбавалася за спільні кошти у період шлюбу з відповідачем (тобто те, що ця річ є об'єктом права спільної сумісної власності), не надавши документальних підтверджень придбання цієї речі у 2014 році на ім'я одного із подружжя, дійсної вартості такої покупки (чеків, квитанцій, технічної документації тощо). Крім цього, ні у основному комісійному акті наявності спільного майна подружжя від 03 вересня 2014 року, ні в додатку до нього від 09 вересня 2014 року зазначена рухома річ на момент визначення сторонами наявності спірних речей, фактично в домогосподарстві була відсутня. За таких обстави, суд вважає, що при фактичній відсутності цієї речі у сторін на час виникнення спору станом на початок вересня 2014 року і на день розгляду справи в суді, і відсутності у жодної з них документальних підтверджень часу і вартості її придбання, та при невизнанні відповідачем цієї речі об'єктом права спільної сумісної власності, поділ такої речі в натурі в силу ст.ст.60,69 КЗпШС, ст. 22 ч.1 СК України є неможливим. Сторони також не надали суду будь-яких доказів в обґрунтування придбання вказаної речі за позичені у певної фізичної особи гроші в борг та виключно для задоволення потреб сім'ї [PERSON] при веденні домашнього господарства; - з огляду на зазначені вище норми законів трактор МТЗ-80, 1986 року випуску, синього кольору, державний номер [NUMBER], суд також не відносить до об'єкту права спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя, оскільки даний об'єкт в порушення п.3 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2009 року № 694, неперереєстрований на ім'я жодної зі сторін по справі в період їх перебування у шлюбі і станом на 03,09 вересня 2014 року, попередньо не був знятий з реєстрації на ім'я гр. [PERSON] в Путивлівському РІ ДТН Сумської області (а.с.74,75,156). Вимогу про сплату частки позивачки у платі за фактичне користування зазначеним трактором у період часу з 2011 року по вересень 2014 року [PERSON] в межах заявленого позову не порушувалось; - сторони обопільно визнали обставини про те, що у 2014 році на земельному паї, належному на праві приватної власності відповідачу, площею 4,28 га, розташованого на території с. Берестівка Липоводолинського району Сумської області, була посіяна за спільні кошти гречка та під час ведення позивачкою домашнього господарства з відповідачем (з понесенням витрат на придбання паливно - мастильних матеріалів за спільні кошти подружжя і використання насіння гречки, зібраного сторонами спору в якості врожаю у 2013 році), а тому врожай гречки з огляду на положення ч.2 ст.60 СК України, слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Факт засівання сторонами у 2014 році гречки на земельній ділянці площею 4,28 га також підтверджено довідкою виконавчого комітету Берестівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 09 вересня 2014 року (а.с.34). Визначаючи розмір зібраного врожаю гречки, суд виходить з таких висновків: - позивачка не довела суду відповідними засобами доказування дійсної ваги зібраного наприкінці серпня-напочатку вересня 2014 року спільного з відповідачем врожаю гречки. При цьому, суд не приймає в якості належного доказу довідку управління АПР Липоводолинської РДА про середню врожайність гречки по району та по Берестівській сільській раді, оскільки показники зазначені в них, є достатньо відносними даними, які залежать від ряду факторів, які пов'язуються із обробітком конкретної земельної ділянки в сільській місцевості та способами вирощування врожаю (це залежить від якісних показників ґрунту на певній земельній ділянці перед її засіванням, характеристик посівного матеріалу, способу посіву, удобрення ґрунту при посіві, підживлення сільськогосподарської культури при її вирощуванні, наявності чи відсутності певних втрат при зборі врожаю тощо), а тому ці документальні дані через їх необ'єктивність позбавляють суд можливості визначитися із точною кількістю зібраного відповідачем врожаю; такі відомості також відсутні у акті та додатку до нього, складених станом на 03,09 вересня 2014 року (а.с.16-18-20,35,102). Інших доказів, які б сукупно підтверджували обсяг зібраного врожаю і місця його зберігання, позивачка суду не надала; - відповідач під час розгляду даної справи по суті визнав ту обставину, що наприкінці серпня - на початку вересня 2014 року він власними силами з використанням орендованого комбайну зібрав спільний з позивачкою врожай гречки вагою 4250 кг. Позивачка погодилась з таким мінімальним обсягом зібраного врожаю, однак стверджувала те, що його розмір за її розрахунками має складати саме 7704 кг. гречки. Проте, з огляду на вищевказані мотиви суд приймає наведені відповідачем дані як фактичне підтвердження врожайності гречки, так як позивачкою не спростовано наведені [PERSON] відомості іншими доказами (зокрема, не доведено, що фактичні показники ваги вирощеної гречки є значно більшими від названих відповідачем). Визначаючи вартість зібраного врожаю та вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вартості вказаного вище майна, суд враховує фактичну відсутність врожаю гречки 2014 року, як станом на 03 і 09 вересня 2014 року в [ADDRESS], так і на день вирішення даної справи в суді. Також приймає до обрахунку вартість гречки, яка максимально наближена до її дійсної вартості на час розгляду справи, оскільки відповідачем в обґрунтування власних заперечень щодо продажу гречки саме у вересні 2014 року по ціні 3 грн. 30 коп. за 1 кг. не надано належних і допустимих доказів цьому, а факт продажу гречки та її фактична вартість здачі категорично заперечувалась позивачкою, яка пояснювала про те, що гречка зберігалася відповідачем на території с. Берестівка і могла бути продана у грудні 2014 року - січні 2015 року після збільшення закупівельної ціни, при цьому своєї згоди на її продаж вона не надавала. Через неактивну позицію сторін по справі у доказуванні ними вказаних обставин, суд згідно з вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України, не маючи процесуальних повноважень по збору доказів в цивільному процесі, був позбавлений можливості перевірити вказані доводи відповідними засобами доказування (зокрема, з показань свідків чи наданих сторонами документів з'ясувати обставини щодо часу, місця зберігання та продажу гречки відповідачем тощо, хоча така можливість сторонам роз'яснювалась судом в ході розгляду даної справи по суті). За таких обставин, суд приймає в якості належного доказу вартості товарної гречки її ціну станом на 01 січня 2015 року в розмірі 8 грн. за 1 кг. (а.с.167), так як відповідач у власних запереченнях не довів іншої вартості гречки на час розгляду справи по суті (зокрема, не довів якому суб'єкту підприємницької діяльності чи фізичній особі збув вищевказаний розмір врожаю гречки, якими ринковими цінами він керувався та коли в дійсності відбувся продаж гречки врожаю 2014 року), фактично використавши зазначене майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя. Ураховуючи також те, що відповідач не заперечував факту розпорядження ним самостійно без погодження своїх дій з позивачкою щодо врожаю гречки, і на день розгляду справи в суді його поділити не представляється можливим через його фактичну відсутність у жодної зі сторін, вважаючи, що в реалізованому відповідачем майні є й частка позивачки, як співвласника, то суд з огляду на фактичну відсутність цього майна, внаслідок його збуту, і позицію відповідача, викладену в поясненнях, в цій частині, розглядає такі твердження [PERSON] в якості згоди на сплату компенсації 1/2 частини вартості зібраного врожаю гречки в розмірі 17000 гривень (8,00 грн. вартості 1 кг гречки х 4250 кг. зібраної відповідачем гречки : 2 = 17000 грн.). Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне провести поділ спільного майна сторін в натурі наступним чином: позивачці виділити в натурі холодильник «Снайга», хлібопічку марки «Зелмер», килим, 2мх3м, диван, два крісла та два пуфики, супутникову антену, бензокосу «Тример», пральну машину «Сатурн», листи азбестоцементні (8-хвильові) 8 шт., подрібнювач зерна ДКУ, поклавши обов'язок на [PERSON] передати дану річ позивачці, кухонний куточок (меблевий куточок, стіл та 4 табуретки), поклавши обов'язок на [PERSON] повернути позивачці меблевий куточок для сидіння та два стільці-табуретки для забезпечення комплектності цього майна, всього майна на загальну суму 9020 грн.; а відповідачу виділити в натурі електродриль, бензопилу «Темп», палас на підлогу, 3м.х4м., плуг трьохкорпусний, всього майна на загальну суму 8000 грн. З приводу поділу прибудови до основного будинку, сараю, ями для зберігання буряків, літнього душу, огорож, розташованих в [ADDRESS], суд зазначає наступне: Указані вище об'єкти збудовані на невідведеній у встановленому порядку для цієї мети земельній ділянці, без розробленого і затвердженого в установленому порядку проекту забудови, без прийняття їх в експлуатацію (прибудова до основного будинку площею 75 кв.м., на відміну від інших об'єктів, є очевидно незавершеним будівництвом, всередині якого не проведені оздоблювальні роботи, не встановлено вікон, дверей тощо) (а.с.53 фото №2, 119-120), тобто в силу ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом (будівлями) і відповідно до ч. 2 ст.331 ЦК України ці будівлі не набувають статусу об'єкта нерухомості. При цьому, сторони погоджено дійшли до згоди про те, що: 1. прибудова до основного будинку, площею 75 кв.м. з фундаментом, була зведена ними у 2008 році з використанням найменувань будівельних матеріалів, зазначених у відомостях, кошторисах, доданих до висновку оцінщика про вартість майна № 270 від 14 листопада 2014 року та додатково визначених сторонами (силікатна біла цегла, цегла червона, що не враховано оцінювачем) (а.с.105-141); 2. сарай, розміром 2,80 м. х 16 м. з червоної цегли бувшого у використанні з фундаментом, вкритий шифером бувшим у використанні, зведений сторонами у 2006-2007 роках; 3. яма для зберігання буряків, розміром 2,80 м. х 4 м. х 1,80 м., викладена цеглою бувшою у використанні, зведена сторонами у 2005 році; 4. літній душ, розміром 1,5 м х 1,5 м, з цегли бувшої у використанні, із середини обкладений плиткою з фундаментом, зведений сторонами у 2009 році; 5. дві огорожі з шиферу та цегли, зведені сторонами у 2005 році. При цьому суд виходить з того, що: - вищевказані будівлі не мають статусу самостійних об'єктів нерухомості і відповідно об'єктів спільної сумісної власності подружжя, а тому їх поділ (в тому числі, із виплатою 1/2 частини компенсації при незаявленні позову [PERSON] з підстав, визначених ст.365 ЦК України) є юридично неможливим; - кількість будівельних матеріалів, використаних при будівництві вищезазначених споруд визначена спеціалістом - оцінщиком і відображена у додатках до висновку про вартість майна № 270 від 14 листопада 2014 року (а.с. 105-141), проте відсоткова готовність цих об'єктів як незакінчених будівництвом споруд не визначено ні оцінщиком, ні експертним шляхом, та сторонами є недоведеною; - відповідач не визнав факту спільного з позивачкою зведення вищевказаних будівель як об'єктів права спільної сумісної власності подружжя і не погодився на виплату компенсації половини вартості 1/2 частини позивачки в цьому майні, а тому з огляду на норми ст.331 ЦК України, до завершення будівництва і здачі нерухомості в експлуатацію з проведенням державної реєстрації прав на неї, особи, які здійснили таке будівництво, вважаються власниками матеріалів, обладнання тощо, використаних ними у процесі її створення. При цьому, з огляду на викладені вище доводи сплата компенсації 1/2 частини вартості позивачки у цих будівлях є невірно обраним нею способом захисту її права; - сторони не дійшли згоди щодо остаточної вартості та кількості будівельних матеріалів, обладнання (як придбаних ними за спільні кошти в період шлюбу, так і додатково завезених сторонами бувших у використанні матеріалів), використаних для зведення прибудови площею 75,5 кв.м, сараю, ями для зберігання бур'яків, літнього душу та огорож. Під час розгляду даної справи по суті позивачка називала визначену нею кількість будівельних матеріалів та їх вартість по найменуваннях, а відповідач з такими твердженнями не погоджувався, зазначаючи, що частина будівельних матеріалів у виді цегли червоної, блоків тощо отримувалась ним із частини майнового паю та із розібраного домоволодіння його родички, заперечуючи вартість матеріалів, визначених оцінщиком. Сторони суду не довели, яка точна кількість і вартість нових будівельних матеріалів тощо, і яка кількість і вартість бувших у використанні матеріалів і облаштувань була використана ними при зведенні вищевказаних будівель. Таких відомостей не містить наданий суду висновок про вартість майна, складений оцінювачем 14 листопада 2014 року, оскільки в ньому визначена кількість будівельних матеріалів, облаштувань і робіт за ринковими цінами на день його складання без урахування і розмежування часу зведення поліпшень, фактичного зносу матеріалів і в залежності від цього визначення і вартості таких матеріалів, облаштувань. Пояснення сторін в цій частині, показання свідка [PERSON] (спільного сина сторін) щодо кількості завезеної і використаної цегли та цегляних блоків, суд не розглядає як належні і допустимі докази в підтвердження цих обставин, оскільки в силу ст. 59 ч.2 ЦПК України такі факти мають підтверджуватись або документально (чеками-квитанціями про придбання тих чи інших будівельних матеріалів, актами прийому-передачі майна в рахунок виділення частини майнового паю тощо), або експертним шляхом через призначення судом за клопотанням сторін відповідних товарознавчих та будівельно-технічних експертиз, чому сторонами в межах розгляду даної справи не вчинено, хоча судом роз'яснювались процесуальні умови та порядок доказування таких фактів. З урахуванням цих обставин, суд не має процесуальної можливості задовольнити цю вимогу позивачки навіть частково, визначивши ідеальні частки кожної із сторін у будівельних матеріалах і облаштуваннях, використаних на зведення зазначених вище споруд. З огляду на викладене вище, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову в цій частині взагалі. Разом з цим, позивачка не позбавлена процесуальної можливості в межах трирічного строку позовної давності пред'явити до відповідача позов про стягнення з нього на її користь половини компенсації вартості, використаних матеріалів на зведення зазначених вище споруд (за згодою [PERSON] її сплатити), або про визнання права власності на 1/2 частину таких матеріалів тощо. Довід відповідача про те, що він під час перебування у шлюбі з позивачкою спільно набув більшу кількість майна, яке підлягає поділу між ними, суд вважає непереконливим, оскільки без пред'явлення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] у даній справі суд позбавлений процесуальної можливості встановити збільшений обсяг спільно нажитого майна, з'ясувати наявність дійсного спору щодо нього і провести поділ цього майна в натурі між сторонами, що було роз'яснено головуючим по справі відповідачу та останнім не реалізовано до початку розгляду даної справи по суті. Доводи сторін про те, що під час поділу майна слід враховувати борги подружжя, суд розглядає як недоведені відповідними засобами доказування, оскільки ні позивач, ні відповідач не надали суду письмових доказів наявності боргів перед третіми особами, які виникли в інтересах сім'ї і те, що за отримані кошти позивач чи відповідач придбавали будь-яке майно, щодо поділу якого в подальшому виник спір. У ході розгляду даної справи, головуючим по справі неоднократно виносилось на обговорення сторін питання щодо обопільного ініціювання сторонами пропозицій по умовам мирової угоди з метою позасудового вирішення даного спору, однак сторони не пішли на взаємні поступки один одному і не винесли на визнання суду жодних взаємоузгоджених умов по ній, і кожна зі сторін займала категоричну позицію щодо підтримання уточнених первісних позовних вимог і висловлених заперечень проти позову або висловлювалися пропозиції, які розглядалися іншою стороною, як цілком неприйнятні. При проведенні розподілу судових витрат по справі, суд виходить з того, що пред'явлений [PERSON] позов, задоволено частково в обсязі 25 % від заявленого, а тому на підставі ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідача пропорційно необхідно стягнути сплачений при зверненні позивачки до суду судовий збір в розмірі 340 грн. 20 коп. (а.с.1). Витрати в розмірі 1300 грн. за складання за ініціативою позивачки висновку про вартість майна, складеного оцінювачем ПП «Роменекс-Л», в силу ст.79 ч.2 п.4, ч.1 ст. 86 ЦПК України не є судовими витратами і не підлягають частковому стягненню з відповідача (а.с.104).

Outcome: partial