Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що після смерті їх матері [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на 11/25 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Заповіту щодо спадкового будинку спадкодавиця не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є вони, [PERSON] та [PERSON] У встановлений законом термін вони звернулась до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадкове майно нотаріус їм відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Оскільки спадкодавець набув право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, інші спадкоємці за законом відсутні, вони спадщину прийняли, але не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважають своє право порушеним. Тому просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме на 11/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, житловою площею 30,7кв.м., загальною 54,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 06 січня 2011 року. У судове засідання позивачі не зявилися. Направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов. У судове засідання представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та третіх осіб та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 06 січня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК №202317, виданого виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. На час відкриття спадщини спадкоємцем за законом були [PERSON] та [PERSON]. Померла [PERSON] була матір`ю для позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Боярською міською радою Києво-Святошинського району Київської області серія V-БК №368659. Померла [PERSON] була матір`ю для позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Боярським міськвиконкомом Києво-Святошинського району Київської області серія VІ-БК №366852. За життя [PERSON] заповіту щодо належного їй майна не склала. Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог\~ст.1261 Цивільного кодексу України\~у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив. З матеріалів спадкової справи до майна померлої 06 січня 2011 року [PERSON] вбачається, що 03 лютого 2011 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON], [PERSON] на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,м.Боярка, вул. Паркова, буд.14 було відмовлено у звязку з тим, що померла [PERSON] не завершила процедуру реєстрації права власності на спадковий житловий будинок у відповідних органах, що підтверджується постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1397/02-31 від 03 серпня 2016 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 1991 року,виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської нотаріальної контори, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 11/25 частин житлового будинку,що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,м.Боярка, вул. Паркова,14, що належало останній на підставі договору дарування, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 30 грудня 1983 року за реєстровим №5452, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації за №2707. Будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 597,0 кв.м. та має розмір жилої площі загалом 51,8 кв.м. Біля житлового будинку знаходяться душ «В», сарай літ «Д»,вбиральня «Е», огорожа. 16 жовтня 2013 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради» на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №14 по вул. Парковій в м.Боярка, відповідно до якого загальна площа якого складає 54,5 кв.м., житлова 30,7 кв.м. З наданої експлікації приміщень до плану житлового будинку значаться також господарські будівлі і споруди, а саме житловий будинок А, сарай літ. Б, літній душ літ. В, теплиця літ. Ж, огорожа 1-4. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №73930885 від 25 листопада 2016 року вбачається, що 03 червня 2009 року за [PERSON] ,спадкоємицею якої була [PERSON], зареєстровано право власності на 11/25 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, м.Боярка, вул. Паркова. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру (1993 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках.\~ Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення До 1995 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в той же час, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~та\~Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до пункту 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було. При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Відповідно до\~статті 58 Конституції України\~нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (\~ст.1268 ЦК України). На підставі наданих документів суд вважає доведеним, що право власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Боярка, вул. Паркова, 14, виникло в [PERSON] За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачі спадкове майно прийняли так як, протягом шестимісячного строку подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачі не можуть через відсутність реєстрації права власності на будинок за померлим [PERSON] За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за [PERSON], [PERSON] необхідно визнати право власності на 11/25 частин спадкового житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Outcome: approved