Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської райдержадімінстрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], є бабусею малолітньої дитини [PERSON] [INFO]. ЇЇ донька, [PERSON], в 2014 році залишила місце проживання, перестала піклуватись про свого сина [PERSON] та залишила його без нагляду. З цього часу її онук проживає разом зі нею та її чоловіком [PERSON], знаходиться на їхньому утриманні, що підтверджується Актами Боярської міської ради від 26.01.2012р., 03.03.2012р., 19.02.2013р., 15.01.2016р. та довідкою Виконавчого комітету Боярської міської ради №141 від 19.01.2016 р. Відповідач не хотіла забирати свого сина з пологового будинку, але позивач забрала звідти онука разом з дочкою. Через деякий час після народження сина відповідач почала самовільно залишати місце проживання та не повертатися додому, займатись бродяжництвом, вести аморальний спосіб життя характеристика від 15.01.2016р.). В цей час коли відповідач була відсутня за її сином доглядала позивач з чоловіком. У зв'язку з неможливістю встановити місце знаходження відповідача (лист Києво-Святошинського відділу поліції від 28.03.2016р. та висновок Києво-Святошинського відділу поліції від 28.03.2016 р.) Позивач звернулася до комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON]. Розглянувши звернення позивача комісія встановили за доцільне позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 січня 2016 року, встановлено, що для дитини створені належні умови проживання, малолітня дитина [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла- садок) «Берізка» (довідка від 14.01.2016р. №10). Тому просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Встановити постійне місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з Позивачем та її чоловіком. Стягнути з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі % частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила лише позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Просила слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомила. Представник орган опіки та піклування у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської райдержадміністрації в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяву згідно якої просили розглянути справу без їх участі. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], є бабусею малолітньої дитини [PERSON] [INFO]. ЇЇ донька, [PERSON], в 2014 році залишила місце проживання, перестала піклуватись про свого сина [PERSON] та залишила його без нагляду. З цього часу її онук проживає разом з нею та її чоловіком [PERSON], знаходиться на їхньому утриманні, що підтверджується Актами Боярської міської ради від 26.01.2012р., 03.03.2012р., 19.02.2013р., 15.01.2016р. та довідкою Виконавчого комітету Боярської міської ради №141 від 19.01.2016 р. Відповідач не хотіла забирати свого сина з пологового будинку, але позивач забрала звідти онука разом з дочкою. Через деякий час після народження сина відповідач почала самовільно залишати місце проживання та не повертатися додому, займатись бродяжництвом, вести аморальний спосіб життя характеристика від 15.01.2016р.). В цей час коли відповідач була відсутня за її сином доглядала позивач з чоловіком. У зв'язку з неможливістю встановити місце знаходження відповідача (лист Києво-Святошинського відділу поліції від 28.03.2016р. та висновок Києво-Святошинського відділу поліції від 28.03.2016 р.). Позивач звернулася до комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON]. Розглянувши звернення позивача комісія встановили за доцільне позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]., що підтверджується висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 21.04.2016 року. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 січня 2016 року, встановлено, що для дитини створені належні умови проживання, малолітня дитина [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла- садок) «Берізка» (довідка від 14.01.2016р. №10). Як вбачається з матеріалів справи відповідач від виконання своїх обов'язків виражається у тому, що вона з дитиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для утримання ним освіти. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснено у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина [PERSON], [INFO], зокрема: не бере участі у вихованні, не забезпечує необхідні умови для життя, матеріально не утримує. Враховуючи викладене, а також те, що на даний момент малолітній [PERSON], [INFO] проживає з позивачем, яка займається його вихованням, суд вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем було надано достатньо переконливих доказів, які свідчать, щодо невиконання відповідачем батьківських обов'язків у повному обсязі відносно малолітньої дитини. Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання дітей та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо свогосина, не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved