Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У квітні 2014 року позивачі звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили стягнути з Виконавчого комітету Полтавської міської ради на свою користь по 20 000 грн. морального відшкодування кожному. На підтвердження своїх вимог вказувала, що 21.01.2012 року [PERSON], який працював суддею Полтавського районного суду Полтавської області, разом зі своїм старшим сином [PERSON] загинули в дорожньо-транспортній пригоді. [PERSON] був першим у черзі суддів, які потребують поліпшення житлових умов, разом зі своєю сім'єю, однак своє право на покращення житлових так і не реалізував. З членів сім'ї [PERSON], які потребують поліпшення житлових умов, з 4-х осіб залишились тільки позивачі - молодший син та дружина. Однак рішенням виконкому міської ради № 74 від 19 квітня 2012 року їх взагалі було виключено з пільгової черги суддів та членів їх сімей, які потребують покращення житлових умов. Усвідомлення того, що довгоочікувану квартиру, про яку мріяла сім'я [PERSON], вони так і не отримають, спричинило їм найвищу міру душевних страждань, та погіршення загального стану здоров'я. Право сім'ї на покращення житлових умов позивачі відстоювали в судовому порядку. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2012 року по справі № 1622/13782/2012 їхні позовні вимоги про визнання незаконним рішення виконкому міської ради та поновлення в черзі суддів, які потребують покращення житлових умов, були задоволені в повному обсязі: рішення виконкому міської ради № 74 від 19 квітня 2012 року визнано протиправним, а [PERSON] та [PERSON] було поновлено до пільгової черги суддів та членів їх сімей, які потребують покращення житлових умов. Суд апеляційної та касаційної інстанції залишили у силі рішення суду першої інстанції. Внаслідок незаконних дій відповідача [PERSON] отримала ІІ групу інвалідності, а [PERSON] у досить юному віці зазнав сильного душевного болю та страждань, приймає кардіологічні препарати. Позивачі вважають, що вина відповідача доведена рішенням суду, а тому він має нести цивільну відповідальність та компенсувати їм спричинені своїми незаконними діями моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач заперечував проти позову та вказував, що позивачами не надано жодного належного доказу на підтвердження вчинення виконавчим комітетом Полтавської міської ради дій або бездіяльності, спрямованої на порушення прав позивачів, наслідком яких було б порушено право позивачів, які не є суддями, на поліпшенняїх житлових умов. Окрім того у відповідності до приписів ст.ст. 30, 87 Бюджетного кодексу України видатки на судову владу, забезпечення здійснення правосуддя, зміцнення матеріально-технічної бази судів здійснюються виключно з державного бюджету України. Нормами законодавства України, ст. 44 Закону України «Про статус суддів» та в подальшому ст. 132 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», не передбачено існування в органів місцевого самоврядування України обов'язку щодо забезпечення позивачів благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири або будинку. Позивачі надали пояснення по справі та вказали, що у позовній заяві йдеться не про обов'язок Виконавчого комітету Полтавської міської ради забезпечити їх житлом,а про безпідставне, протиправне виключення з пільгової черги суддів, які потребують покращення житлових умов. Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримували в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтаві від 26 грудня 2012 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до Виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі відділу обліку та розподілу житла, за участю третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавські області, про визнання незаконним рішення виконкому міської ради та поновлення в черзі суддів, які потребують покращення житлових умов були задоволені в повному обсязі:визнано рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виключення [PERSON] з квартирного обліку при місцевій Раді у складі сім'ї з чотирьох чоловік з пільгового списку суддів, які потребують покращення житлових умов, протиправним, дане рішення скасоване та поновлено позивачів у пільговому списку суддів, які потребують покращення житлових умов. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції залишене без змін. Уточнено резолютивну частину рішення суду першої інстанції посиланням на рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 74 від 19 квітня 2012 року, визнано протиправним та скасовано у частині, що стосується перебування на квартирному обліку сім'ї [PERSON]. За наслідками розгляду касаційної скарги Виконавчого комітету Полтавської міської ради ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України 27 листопада 2013 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтави ради від 03.04.2014 року № 41 «Про затвердження протоколу Пр/3-04/2 на Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2012 року засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчом комітеті міської ради від 31.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] поновлено в пільговому списку суддів, які потребують покращення житлових умов. На підставі Акту № 934 огляду у МСЕК [PERSON] встановлено другу групу інвалідності з 16.05.2012 року. У період з 10.05.2013 року по 19.05.2013 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу загострення захворювань, діагностованих протягом двох останніх років, а саме: ішемічної хвороби серця, стенокардія стабільна, ІІ-а функціонального класу, кардіосклероз атеросклеротичний, неповна а-v блокада І ступеня, стадія субкомпенсації; гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня з вестибуло-атактичним синдромом. У період з 25.02.2014 року по 07.03.2014 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у зв'язку з погіршення стану здоров'я протягом двох тижнів, що перебували госпіталізації, з діагнозом деформуючи остеоартроз з переважним ураженням колінних, гомілково-ступневих суглобів ІІ степеню. Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, стенокардія напруження ІІ-а функціональний клас І, цукровий діабет ІІ типу стадія субкомпенсації. Стаття 56 Конституції України передбачає відшкодування моральної шкоди у разі заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з правилами ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень п. п. 3. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2012 грудня 2012 року рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 74 від 19 квітня 2012 року визнано протиправним в частині, що стосується перебування на квартирному обліку сім'ї [PERSON]. Суд вважає, що моральні страждання, які позивачі перенесли через втрату близьких людей, посилилися внаслідок незаконних дій виконавчого комітету Полтавської міської ради, які полягали у незаконному виключенні їх з пільгової черги суддів та членів їх сімей та порушенні цивільних прав. [PERSON], якій вже було встановлена друга група інвалідності, через хвилювання зазнала ще більшого погіршення стану здоров'я. Суд вважає, що розмір морального відшкодування є в повній мірі відповідним розміру завданій шкоди, позов є обґрунтованим та підлягає повному задоволенню. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved