Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є колишнім працівником банку, до свого звільнення із займаної посади відповідач неодноразово повідомлявся про необхідність звільнити кімнати у гуртожитку, який належить на праві власності банку. Такі вимоги були [PERSON] проігноровані. Відповідач був поселений до кімнати у гуртожитку на підставі розпорядження заступника голови правління банку, жила площа надана тимчасово та без права прописки, ордер на заселення не видавався. За таких обставин, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право проживання в приміщенні гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, буд. 34-В, кім. 401, усунути перешкоди у здійсненні права власності ПАТ «Промінвестбанк» своїм майном шляхом виселення [PERSON], [PERSON], неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] із вказаної кімнати гуртожитку. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що [PERSON], як працівник банку, був поселений до кімнати гуртожитку з дозволу адміністрації на підставі відповідного розпорядження, яке фактично є ордером на заселення. Відповідач пропрацював у банку більше ніж 10 років, потім був звільнений у звязку із скороченням штату працівників. Відтак, відповідач не підлягає виселенню з кімнату гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Від відповідача [PERSON] на адресу суду також надійшли заперечення на позов. Служба у справах дітей Оболонської РДА про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. На підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1996 року позивач набув право власності на житлову будівлю, в якій розташований гуртожиток, за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, буд. 34-В. (а.с. 12-15) 11 листопада 1996 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду механіка по експлуатації вантажопідйомних механізмів складської бази в смт.Бортничі. Профспілковим комітетом Промінвестбанку надано згоду на поселення [PERSON] в кімнату № 401, склад родини 4 особи, що підтверджується випискою з протоколу № 33 засідання Профспілкового комітету ПІД України від 12 грудня 1997 року. За розпорядженням завідуючого гуртожитком Промінвестбанку України від 22 грудня 1997 року родині [PERSON] з 4-х осіб дозволено поселення в кімнату № 401 гуртожитку. (а.с. 7) Згідно з наказом ПАТ «Промінвестбанк» від 10 грудня 2012 року № 4484 [PERSON] звільнено з займаної посади у звязку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 62) Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. У відповідності до ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. За приписами ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Примірне положення про гуртожитки затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208, за пунктом 44 якого громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Громадяни можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення також на підставах, передбачених частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 116 Кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, позивач є власником будівлі гуртожитку, в кімнаті якого проживають відповідачі, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON] та їхні неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання законним вселення в службове жиле приміщення, зобовязання видати ордер про надання жилої площі та забезпечити облік та реєстрацію за місцем проживання. Згідно з ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді вказаної справи судами було встановлено, що у [PERSON] відсутній ордер на вселення у кімнату гуртожитку, який би дав право йому та членам його сімї на проживання у спірному жилому приміщенні, що дає підстави вважати, що [PERSON] неправомірно вселився до вказаного жилого приміщення та безпідставно в ньому проживає. [PERSON] було відомо та він погодився на вселення до гуртожитку тимчасово та без взяття на реєстраційний облік, на момент вселення він був прописаний в гуртожитку за адресою: м. Київ, пр. Лісний, 12-А. [PERSON] та їх неповнолітні діти вселились до гуртожитку в кімнату, яку займав [PERSON] в якості членів його родини без будь-якого рішення власника гуртожитку. (а.с. 45, 56) Відтак, відповідачі проживають у кімнаті гуртожитку без належної правової підстави. Такий факт встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, та звільнений від доказування в порядку, передбаченому ст. 61 ЦПК України. Також судом встановлено, що на час розгляду справи усі відповідачі зареєстровані в [INFO], яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] Зазначені обставини вказані відповідачами у своїх запереченнях на позов та частково підтверджені представником відповідача у судовому засіданні. Отже, виселення неповнолітніх дітей відповідачів із кімнати гуртожитку не порушить права та інтереси дітей, оскільки вони забезпечені житлом. Таким чином, позовні вимоги щодо усунення позивачу перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спірною кімнатою у гуртожитку шляхом виселення відповідачів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право проживання у спірній кімнаті гуртожитку, суд вирішує відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки зважаючи на встановлені судом обставини, у відповідачів право на проживання у гуртожитку не виникло, що унеможливлює втрату такого права відповідачами. Крім того, у даному випадку не можна вважати, що позивачем допущено пропуск строку позовної давності, оскільки порушення прав та законних інтересів позивача носить триваючий характер. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. в рівних частках.

Outcome: partial