Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, з урахуванням доповнень та уточнень, про встановлення факту родинних відносин між нею та рідною тіткою [PERSON], [INFO], та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Студенок, вул. Паркова (Артема), буд. 32, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 18 квітня 2012 року (а.с. 3-5, 49-50). Позивач або її представник в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги і просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. 18 квітня 2012 року померла [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області 19 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 311, видано свідоцтво про смерть [PERSON] І-НО № 602629 від 19.04.2012 (а.с. 14). Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За змістом ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК України застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 ЦК України, є вичерпним. Відповідно до свідоцтва про народження серія УИ № 882119, виданого 10.10.1946 року Студенецькою сільською радою Краснолиманського району Сталінської області, 24 листопада 1921 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON], матір'ю є [PERSON] (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про народження серія ЯЖ № 859509, виданого 22.12.1946 року Студенецькою сільською радою Краснолиманського району Сталінської області, 25 листопада 1927 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON], матір'ю є [PERSON] (а.с.48). 26 січня 1956 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON], прізвище дружині після одруження [PERSON], шлюб розірвано 29 грудня 1959 року (а.с.48, 12). 2 червня 1962 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON], прізвище дружині після одруження [PERSON] (а.с.10). Як встановлено судом, позивач [PERSON] народилася 2 травня 1962 року, батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-22). Таким чином, судом встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та її рідною тіткою (сестра матері) [PERSON] (а.с.6-8,12,13). 02 жовтня 2010 року померла [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області 04 жовтня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 768, видано свідоцтво про смерть [PERSON] 1-НО № 486463 від 04.10.2010 (а.с. 11). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] за життя на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Студенок, вул. Паркова (Артема), буд. 32, вартістю 45 тис. 098 грн (а.с.15,16-18,19, 23, 24). Таким чином, після смерті 18 квітня 2012 року [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Студенок, вул. Паркова (Артема), буд. 32, яку фактично прийняла як спадщину її племінниця [PERSON] (а.с.13). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку повязане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 09.03.2016 № 407/02-14 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], яка померла 18 квітня 2012 року, [PERSON] на заяву від 26.02.2016, згідно п.4,15 гл. 10 розділу ІІ Порядку було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із не наданням документів, які підтверджують родинні стосунки з померлим. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.20). Згідно листа Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 28.04.2016 № 782/01-16 підтверджується, що після смерті гр. [PERSON], яка померла 18 квітня 2012 року, спадкова справа не заводилась (а.с. 41). Таким чином, суд вважає, що позивачка, як рідна племінниця спадкодавця [PERSON], спадкує за правом представлення ту частку спадщини, яка б належала за законом її матері (сестрі спадкодавця [PERSON]), якби вона була жива на час відкриття спадщини. Судові витрати суд, які позивач сплатила за судовий збір, не компенсується їй у зв'язку із вимогами про це позивача (а.с.2, 26).

Outcome: approved