Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У квітні 2016 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення є державним господарським об'єднанням підприємств, створеним наказом Державного комітету України по зв'язку від 04.10.1991 №102 «Про створення Концерну РРТ». 20 лютого 2013 вона була прийнята на посаду заступника начальника юридичного відділу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. 29 листопада 2013 її переведено на посаду директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. 28 грудня 2015 наказом Концерну РРТ № 53/ок її звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Зазначила, що за описаний період роботи вона не мала жодного дисциплінарного стягнення, неодноразово отримувала заохочення в вигляді премій за свою сумлінну працю. На підставі її заяви на ім'я в.о. генерального директора Концерну РРТ Іщука В.О. «щодо надання їй основної щорічної відпустки терміном на 14 календарних днів з 14.04.2015 по 27.04.2015 за період роботи з 20.02.2015 по 19.02.2016 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до умов колективного договору», Відповідачем видано наказ від 30.03.2015 № 61 щодо надання їй щорічної основної відпустки терміном на 14 календарних днів. Відпустка їй була надана без виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік, хоча Відповідач, відповідно до умов Колективного договору на 2014-2016 років, зобов'язаний був її виплатити. Свою відмову в виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення в.о. генерального директора Концерну РРТ Іщук В.О. мотивував тим, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2015 по цивільній справі № 369/13282/14-ц, яким її було поновлено на роботі, ще не набрало законної сили, а тому Концерн РРТ не може виплатити дану матеріальну допомогу. Додатково її також було повідомлено про те, що Концерн РРТ планує оскаржити дане рішення в апеляційній інстанції. Відповідно до Розділу 7 «Соціальні пільги, гарантії, компенсації» (пункт 7.8. Колективного договору) Колективного договору про взаємні обов'язки між адміністрацією Концерну РРТ та Об'єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ на 2014 - 2016 роки, затвердженого на конференції трудового колективу Концерну РРТ 23 квітня 2014, Відповідач прийняв зобов'язання, а саме: за наявності фінансової можливості надавати матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в порядку та розмірах, визначених філіями (дирекцією) Концерну РРТ (пункту 7.8. Колективного договору). Порядок та розмір надання матеріальної допомоги на оздоровлення передбачений Додатком 31.4. до Колективного договору. Додатком 31.4. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки налається в розмірі середньомісячної заробітної плати за умови використання не менше 14 днів відпустки. Окрім цього, відповідно до пункту 5.12. Колективного договору. Відповідач також зобов'язався за наявності фінансової можливості проводити поточне помісячне преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за Порядком преміювання працівників Концерну РРТ за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності, у розмірах, визначених філіями Концерну РРТ та Дирекцією Концерну РРТ у Розмірах преміювання за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності. в межах визначеного та затвердженого фонду оплати праці. Колективний договір підписаний від адміністрації підприємства в.о. генерального директора Концерну РРТ та від Об'єднаної профспілкової організації Концерну РРТ - головою Галушкіною Ф.П. На момент подачі позову до суду Колективний договір є чинним. При укладенні Колективного договору та взятих роботодавцем зобов'язань, враховувалися положення статтей 10-14, 18-19 Кодексу законів про працю України, тобто, положення Колективного договору відповідають за змістом положенням статгей 10-14, 18-19 Кодексу законів про працю України. Сторони в процесі колективних переговорів встановили взаємні зобов'язання. Такі нормативні умови Колективного договору мають всі ознаки правових норм, хоча і не походять від держави. Як і законодавчі, норми Колективного договору носять обов'язковий характер для сторін такого договору, а випливаючі з нього суб'єктивні права підлягають судовому захисту. Станом на 14.04.2015 (час виходу у щорічну відпустку) вона не мала порушень трудової дисципліни, строк на який їй була надана щорічна відпустка становив 14 календарних днів, тобто, необхідна кількість днів відпустки, яка дає право їй на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. За даних обставин вона має право на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015. У Відповідача була фінансова можливість надати їй матеріальну допомогу на оздоровлення, доказами тому є наступні факти: Відповідно до показників діяльності Концерну РРТ за І півріччя 2015 рентабельність діяльності Відповідача складає 10,4%, що на 8,8% більша ніж за 2014 рік. Чистий прибуток відповідно склав 30311,00 тис.грн., що на 22442,00 тис.грн. більше ніж за 2014, який становив 7869,00 тис.грн. Дана інформація розміщена на офіційному сайті відповідача: WWW.fft.ua. Так, відповідно допункту 5.17. Колективного договору про взаємні обов'язки між адміністрацією Концерну РРТ та Об'єднаною профспілковою організацією Концерну РРТ на2014 - 2016 роки Концерн РРТ зобов'язався за наявності фінансової можливості з урахуванням трудового внеску кожного із працівників Концерну РРТ проводити разове преміювання з нагоди державних та професійних свят (Дня Конституції України, Дня Незалежності України, Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, Міжнародного дня прав жінок і миру) у порядку та розмірах, визначених філіями Концерну РРТ та Дирекцією Концерну РРТ, в межах коштів визначеного та затвердженого фонду оплати праці. Отже, вона має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи руди такі суми нараховані роботодавцем й це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Зазначає, що Вимогою від 29 грудня 2015 вона звернулася до відповідача з вимогою про надання їй відповідних документів, у тому числі довідки про середню заробітну плату за 2013-2015 роки. Листом від 28.01.2016 № 329/9-08 Відповідач відмовив їй у наданні таких документів, зазначивши, що такі документи були надані у день її звільнення 28 грудня 2015. Звертає увагу суду на те, що довідка про її середню заробітну плату за 2013-2015 Відповідачем не надавалася, тому, я вона не має можливості здійснити розрахунок середньомісячної заробітної плати для визначення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік. З огляду на зазначені вище норми законодавства, допустимим та найбільш дієвим способом захисту її порушених прав є звернення до суду з позовом про захист своїх прав. Просила суд визнати незаконними дії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення щодо не надання директору департаменту роботи з органами влади, зв»язків з громадскістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік. Зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення нарахувати та виплатити директору департаменту роботи з органами влади, зв»язків з громадскістю та міжнародцої співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) за умовами пункту 7.8. колективного договору матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 рік у розмірі середньомісячної заробітної плати. Позивачка та її представник у судове засідання не з»явилися, направили до суду клопотання про слухання справи у їх відсутності, в якому позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача з'явився, позов не визнав, просив відмовити. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала в Концерні РРТ з 20.02.2013 року. Проте, вона змовчує той факт, що 17.11.2014 р. була звільнена з роботи згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до наказу : Концерну РРТ № 97/ок від 17.11.2014 р. Рішенням Києво -Святошинського суду Київської області від 23.02.2015 року у справі 369/13828/14-ц поновлено позивача на роботі. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року вказане рішення було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв»язку зі звільненням - відмовити. Позивач 16 березня 2015 року написала заяву на керівника Концерну РРТ з проханням надати їй частину щорічної відпустки з 14.04.2015 р. на 14 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Наказом Концерну РРТ № 61 від 30.03.2015 р. позивачу була надана відпустка з 14.04.2015р. по 27.04.2015 р. без надання матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно додатку 31.4 до Колективного договору матеріальна допомога на оздоровлення надається при наданні щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати за умови використання не менше 14 днів відпустки. У зв'язку із звільненням [PERSON] 17.11.2014 р. питання розміру середньомісячного заробітку позивача, в тому числі за період вимушеного прогулу з 17.11.2014 р. по 23.02.2015 р., було предметом розгляду Києво - Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/13282/14-ц. На час видання наказу Концерну РРТ № 61 від 30.03.2015 р. про надання відпустки [PERSON] рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2015 р. у частині визначення розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не набуло законної сили і оскаржувалося Концерном РРТ в апеляційному порядку. Окрім того, після повторного розгляду даної справи рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.02.2016 року скасовано рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 23.02.2015 року, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю (а.с.143-152). Таким чином, на даний час судом визнано, що [PERSON] була законно звільнена 17.11.2014 року. Концерн РРТ не мав та не має на даний час правових підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні їй відпустки у квітні 2015 року. Відповідно до ст. 97 КЗпП України - оплата праці на підприємствах враховує: форми i системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладiв, умови запровадження та розмiри надбавок, доплат, премiй, винагород та iнших заохочувальних, компенсацiйних i гарантiйних виплат встановлюються пiдприємствами, установами, органiзацiями самостiйно у колективному договорi з дотриманням норм i гарантiй, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регiональними) угодами. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємства, установи, організації, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачкою не надано суду доказів в розумінні ст. 60 ЦПК України та не доведені факти, щодо позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed