Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У жовтні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» про визнання договору частково недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.10.2013 р. між ним та відповідачем укладено договір № 2/19 про пайову участь у кооперативі, відповідно до якого він, як асоційований член, зобовязався здійснити пайовий внесок до кооперативу, а останній зобовязався забезпечити набуття ним права власності на квартиру [ADDRESS]. Крім того, вказує на те, що пунктом 6.1.3 цього договору на нього покладено зобов'язання у термін, визначений кооперативом у повідомленні про введення обєкту будівництва в експлуатацію, укласти договір міни паю на зазначену вище квартиру. Позивач вважає, що сторонами під час укладання спірного договору не враховано того, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлено законодавством України, яке не передбачає зміну цього порядку домовленістю сторін. З огляду на викладене, позивач просить визнати недійсним пункт 6.1.3. Договору, укладеного 18 жовтня 2013 року між ним та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал». У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 18.10.2013 р. між [PERSON] (далі асоційований член) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс Зелений квартал» (далі кооператив) укладено договір про пайову участь у кооперативі № 2/19, предмет якого визначено у п. 1.1, за яким позивач як асоційований член зобовязується здійснити пайовий внесок до кооперативу, а кооператив зобовязується забезпечити набуття асоційованим членом прав власності на квартиру в порядку та на умовах, визначених цим договором. З додатку № 2 до договору 2/19 від 18 жовтня 2013 року вбачається, що на момент укладення Договору позивачем зроблено перший внесок у розмірі 100% пайового внеску, який дорівнюється вартості зазначеної у договорі квартири\~593\~925 (пятсот девяносто три тисячі девятсот двадцять пять) грн. Згідно п. 6.1.3 договору асоційований член зобовязаний у термін, зазначений Кооперативом у повідомленні про введення обєкту будівництва в експлуатацію, укласти договір міни паю на квартиру. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Аналізуючи положення діючого законодавства України у галузі реєстрації права власності на нерухоме майно, збудоване в результаті діяльності житлово-будівельного кооперативу, суд застосовує наступні нормативно-правові акти та їх окремі положення, а саме: - ч.3\~ст.384 ЦК України, згідно з якою у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником; - ч.2\~ст.19-1 Закону України «Про кооперацію», яка передбачає, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником цього майна; -\~ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка встановлює, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається уповноваженим на це державним органом членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; -\~ст.18 Закону «Про захист прав споживачів», відповідно до якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача; - п.п. 46, 48 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р., згідно з якими для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані обєкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлово-будівельного кооперативу, заявник подає, зокрема, довідку житлово-будівельного кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Суд зазначає, що цей Порядок втратив чинність з прийняттям нової редакції Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р., але його застосування обумовлено розясненням Пленуму Верховного Суду України у п.8\~постанови №9 від 06.11.2009 р.«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про те, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ст.203 цього Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Крім того, суд вважає, що зі зміною редакції цього Порядку у питанні способу державної реєстрації права на квартиру, збудовану в результаті діяльності житлово-будівельного кооперативу, ніяких змін не відбулось. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки встановлено, що спірний пункт договору порушує права та інтереси позивача як асоційованого члена кооперативу, а при розгляді справи по суті встановлено обставини недійсності правочину з підстав заявлених позивачем. Відповідно до ч. 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відтак, суд погоджується з обґрунтуванням позивача про те, що за таких обставин немає будь-якої необхідності укладати з кооперативом договір міни паю на квартиру з метою набуття права власності на квартиру, вартість якої повністю оплачена членом/ асоційованим членом кооперативу, через відсутність такої вимоги у законодавстві України. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім того, згідно із ч.5\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Пункт 3 ч.3 цієї статті несправедливою умовою договору визнає, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Оспорюване позивачем положення договору про пайову участь у кооперативі (п.6.1.3) суд вважає несправедливим через встановлення жорстких обов'язків споживача укласти з кооперативом договір міни паю на квартиру, тоді як законодавством України передбачено інший, більш «м'який» спосіб набуття права власності на квартиру у подібних випадках, що суперечить принципу добросовісності і створює істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача З огляду на викладені обставини, та враховуючи положення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved