Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: - визнати нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] , та складається з: літ. а\2\-1 прибудова, а\21\ - ганок з пандусом, поз. 1 -3, І., об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя, право спільної часткової власності на 1/2 частку нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ . А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] , та складається з: літ. а\2\-1 прибудова, а\21\ - ганок з пандусом, поз. 1 -3, І., припинивши в цій частині право власності [PERSON] ; - залишити незмінним право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ . А - 4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] , та складається з: літ. а\2\-1 прибудова, а\21\ - ганок з пандусом, поз. 1 -З, І., за [PERSON] ; - стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 3920 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 08.10.1994 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб.Під час перебування у шлюбі, подружжям на спільні кошти для задоволення потреб сім`ї було придбано нерухоме майно, а саме квартиру яка знаходиться у житловому будинку літ А-4 за адресою: [ADDRESS] та складається з: 1-коридор, 2,3,9 - житлові, 4-кладова, 5- туалет, 6-ванна, 7-коридор, 8-кухня, житловою площею - 48,2 кв.м., загальною площею 71,6 кв. м. Вартість придбаного майна складає 782750 грн. Внаслідок реконструкції майна, збільшилася його площа, змінилася кількість та призначення його приміщень, а також цільове призначення майна. Нерухоме майно було переведено у нежитловий фонд, й визначено як приміщення будинку літ. А-4 - магазин непродовольчих товарів - нежитлове приміщення [ADDRESS] , яке складається з приміщень: літ. а\2\-1 прибудова, а\21\ - ганок з пандусом, поз. 1-3, І. Загальна площа приміщення складає 78.6 кв.м. Зазначене нерухоме майно використовувалося подружжям шляхом здавання його в оренду для збільшення доходів родини й використання цих доходів для задоволення потреб обох з подружжя та їх дітей.13.10.2015 року рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач самостійно отримує всі доходи від використання об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв.м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А-4 - магазин непродовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] , яке належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Однак, позивач має права на 1/2 частину зазначеного нежитлового приміщення, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, у зв`язку з її необґрунтованістю. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що з 08 жовтня 1994 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (арк.с.5-6). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано (арк.с.15-16). В період шлюбу, відповідно до договору купівлі - продажу від 06 лютого 2007 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], яка розташована за адресою: [ADDRESS] (арк.с.7-8, 9, 10), право власності на квартиру оформлено на відповідача. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нежитлове приміщення загально площею 78,6 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (арк.с.11-13). Відповідно до акту оренди приміщення від 30.06.2016 року фізична особа - підприємець [PERSON] надала послуги з оренди приміщення за адресою: [ADDRESS] ТОВ «ВІК «ХІТЛАЙН». Загальна вартість послуг у вересні склала 10000 грн. (арк.с.14). Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, указаною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Як достовірно встановлено судом, відповідно до досліджених матеріалів справи, нежитлове приміщення загально площею 78,6 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] придбано 06 лютого 2007 року, тобто в період шлюбу між сторонами та за спільні кошти подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, судом встановлено, що спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу, суд приходить до висновку, що вказане майно належить до спільної сумісної власності подружжя, тому, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача як такі, що не ґрунтуються на законі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4410 (чотири тисячі чотириста десять) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved