Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 05.12.2003 р. шлюбу, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 01 грудня 2014 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що подружнє життя в них не склалося через непорозуміння з побутових та інших причин, що призвело до втрати почуття любові один до одного. З грудня 2014 р. він пішов з родини, з цього часу проживає окремо від відповідача з дитиною, спільного бюджету вони не мають, він добровільно надає допомогу по утриманню дитини, спора про сумісне майно та місце проживання дитини не мають. При таких обставинах вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. Проти надання строку для примирення категорично заперечує, оскільки усі заходи для зберігання шлюбу були вичерпані раніше. Відповідач у судовому засіданні позов визнала повністю та підтвердила, що шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2014 р., з цього часу вона з сином мешкає окремо від позивача, який на утримання дитини добровільно передає кошти. Спору про сумісне майно подружжя не мають, син буде мешкати з нею. Проти надання строку на примирення заперечувала, оскільки непорозуміння один одного та втрата почуттів призвела до розпаду сім'ї, вже певний час вони мешкають окремо і на теперішній час позивач проживає з іншою жінкою. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 грудня 2003 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстицій у м. Києві, актовий запис № 1217, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 05.12.2003 р. Від подружніх відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносиниміж сторонами припинені з грудня 2014 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи дитина мешкає з відповідачем, проти чого не заперечує позивач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже певний час, сторони проживають окремо один від одного та категорично заперечують проти надання зазначеного терміну. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і інтереси сторін у справі та інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу ДРАЦС Подільського РУЮ у м.Києвідля внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб від 05.12.2003 р. № 1217, складеному відділом РАЦС Подільського РУЮ у м.Києві. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105 ч.3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved