Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань та трудового каліцтва. На обгрунтування вимоги послався на те, що з 01.09.1970 року по 01.03.1972 року навчався в Червоноградському ТУ №7. 13.03.1972 року прийнятий підземним електриком IV розряду на дільницю ОГМ шахти № 5 «Великомостівська». 30.04.1972 року звільнений у зв'язку з призовом в Радянську армію, де проходив службу з 09.05.1972 року по 14.05.1974 року. 29.07.1974 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду на дільницю № 1. 15.11.1975 року переведений підземним електрослюсарем III розряду на дільницю №1. 07.09.1976 року звільнений по ініціативі працівника по ст.38 КЗОТ УССР. З 01.09.1976 року по 15.07.1977 року навчався в ТУ №7. 26.07.1977 року прийнятий підземним машиністом гірничих виїмкових машин по V розряду на дільницю УПР. 23.01.1978 року переведений підземним машиністом гірничих виймальних машин VI розряду на дільницю УПР. 24.10.1984 року згідно із заключенням ВКК переведений підземним учнем гірничого робітника на дільницю ВШТ. 23.11.1984 року переведений гірничим робітником III розряду на дільницю ВШТ. 24.04.1987 року направлений на курси машиністів підземних машин. 21.09.1987 року переведений машиністом підземних машин на дільницю ВШТ. 01.03.1993 року призначений бригадиром гірничих робітників. 02.11.1995 року переведений підземним гірничим робітником III розряду на дільницю № 6. 27.01.1997 року звільнений за власним бажанням згідно ст..38 КЗпП України. 27.01.1997 року прийнятий підземним машиністом III розряду. 08.02.2002 року звільнений з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі по стану здоров'я. Зазначає, що 17.12.1979 року на шахті № 5 «Великомостівська» з ним стався нещасний випадок, в результаті якого вивихнув праве плече. 27.06.1981 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав вивих правого плеча. 02.12.1981 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого отримав забійну рану лівої гомілки. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 006884 від 13.03.2002 року позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності, з них: 40% - антракосилікоз від 07.02.2002 року, зараховано з 07.02.2002 року, 10% - виробничі травми від 1979 року, 1981 року, зараховано з 28.02.2002 року. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 017843 від 28.01.2003 року останньому безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 40% - антракосилікоз, 10% - трудове каліцтво від 1979 року, 1981 року. Внаслідок отримання професійних захворювань та трудового каліцтва, позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає у достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втрати соціальних зв'язків, неспроможності вести домашнє господарство та виконувати домашні обов'язки. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що внаслідок отримання професійних захворювань та трудового каліцтва частково втратив працездатність, позбавлений можливості виконувати елементарну роботу з незначними навантаженнями, постійно відчуває болі в руках, має кашель, задишку. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 13.03.1972 року прийнятий підземним електриком IV розряду на дільницю ОГМ шахти № 5 «Великомостівська». 30.04.1972 року звільнений у зв'язку з призовом в Радянську армію, де проходив службу з 09.05.1972 року по 14.05.1974 року. 29.07.1974 року прийнятий підземним електрослюсарем IV розряду на дільницю № 1. 15.11.1975 року переведений підземним електрослюсарем III розряду на дільницю №1. 07.09.1976 року звільнений по ініціативі працівника по ст.38 КЗОТ УССР. 26.07.1977 року прийнятий підземним машиністом гірничих виїмкових машин по V розряду на дільницю УПР. 23.01.1978 року переведений підземним машиністом гірничих виймальних машин VI розряду на дільницю УПР. 24.10.1984 року згідно із заключенням ВКК переведений підземним учнем гірничого робітника на дільницю ВШТ. 23.11.1984 року переведений гірничим робітником III розряду на дільницю ВШТ. 24.04.1987 року направлений на курси машиністів підземних машин. 21.09.1987 року переведений машиністом підземних машин на дільницю ВШТ. 01.03.1993 року призначений бригадиром гірничих робітників. 02.11.1995 року переведений підземним гірничим робітником III розряду на дільницю № 6. 27.01.1997 року звільнений за власним бажанням згідно ст..38 КЗпП України. 27.01.1997 року прийнятий підземним машиністом III розряду. 08.02.2002 року звільнений з роботи по п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі по стану здоров'я. 18.12.1979 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав вивих правого плеча (акт №75 про нещасний випадок на виробництві від 18.12.1979 року). 27.06.1981 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого останній отримав вивих правого плеча (акт № 26 про нещасний випадок на виробництві). 02.12.1981 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого отримав забійну рану лівої гомілки (акт № 67 про нещасний випадок на виробництві від 24.03.1982 року). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 006884 від 13.03.2002 року позивачеві вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності, з них: 40% - антракосилікоз від 07.02.2002 року, зараховано з 07.02.2002 року, 10% - виробничі травми від 1979 року, 1981 року, зараховано з 28.02.2002 року. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 017843 від 28.01.2003 року, позивачеві безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 40% - антракосилікоз, 10% - трудове каліцтво від 1979 року, 1981 року. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання та трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, оскільки останній став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно виконувати роботу по господарству, постійно відчуває болі в руках, має кашель, задишку, беручи до уваги тяжкість професійних захворювань та трудового каліцтва, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті позивача, необхідність його лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, 50% обсягу втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань та трудового каліцтва, з яких: 40% - антракосилікоз, 10% - трудове каліцтво від 1979 року, 1981 року. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди, позивачу слід звернутись на обстеження у МСЕК, судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial