Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства Білоконенка Сергія Анатолійовича про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,10 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (державний акт серії КР №041150). Зазначає, що 01 грудня 2011 року між ним та Селянським (фермерським) господарством [PERSON] було укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі, про що у Державному реєстрі земель 18.01.2012 року вчинено запис №352088724001274. Згідно умов договору орендар повинен щорічно сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, однак відповідач вказаний обов`язок не виконав та не сплачує орендну плату з 2014 року. Крім того, зазначає, що відповідач не здійснив обов`язкових заходів із забезпечення збереження родючості ґрунтів на наданій земельній ділянці, а саме розробка і дотримання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Враховуючи, що відповідач систематично не сплачує орендну плату відповідно до умов договору, безвідповідально ставиться до збереження стану орендованої земельної ділянки, вважає, що договір оренди землі має бути розірваний. Заперечуючи пред`явлені позовні вимоги, представником відповідача - адвокатом Охінченко М.С. до суду 15.11.2019 року надано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила, що 01.12.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі строком на 49 років. Договір укладений відповідно до вимог ст. 626-632 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Згідно договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2241 грн. 21 коп., при цьому фактична виплата орендодавцю становила 3500 грн., що підтверджується довідкою виплат нарахованої орендної плати за оренду земельної ділянки за період 2014 - 2019 роки вих. №5 від 01.11.2019 року. У березні 2014 року позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити орендну плату за землю на 20 років наперед. Згідно видаткового касового ордеру відповідачем здійснено виплату орендної плати [PERSON] в розмірі 70000 грн. за 20 років оренди земельної ділянки, починаючи з 2014 року по 2032 рік та відповідач сплатив податки з вказаної суми в розмірі 14043 грн. 85 коп. Вважає, що позивач, зазначаючи в позові про невиконання відповідачем обов`язку по сплаті орендної плати починаючи з 2014 року, фактично вводить суд в оману. Що стосується протиправної бездіяльності відповідача щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування і передбачають заходи з охорони земель, внаслідок якої буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки, зазначила, що позивач керувався ч.4 ст. 22 ЗК України, однак не врахував, що частина 4 ст. 22 ЗК України виключена на підстав Закону №191-VIII від 12.02.2015 року. Враховуючи, що будь-які підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки відсутні а факти наведенні позивачем в позовній заяві, не відповідають дійсності та не доведені будь-якими доказами, просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі через його безпідставність та необґрунтованість. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідач не виконує умови укладеного між ними договору оренди землі, не сплачує орендну плату з 2014 року та не проводить сівозміну на земельній ділянці. Заперечив щодо отриманої суми грошей відповідно до касового ордеру. Що стосується відомостей, наданих з фіскальної служби, то походження коштів за 2014 рік йому невідоме, він не подавав звіту до податкових органів про отримані доходи, оскільки їх не отримував. Вказав, що в 2014 році підписував бланк без заповнених даних як гарантію того, що земля буде в оренді тривалий час. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти заявленого позову та просила відмовити в його задоволенні. На заперечення позовних вимог зазначила, що відповідач виконує умови договору належним чином, підстави для його розірвання відсутні. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,10 га, розташованої на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії КР №041150. 01.12.2011 року позивач уклав з Селянським (фермерським) господарством [PERSON] договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі, про що у Державному реєстрі земель 18.01.2012 року вчинено запис №352088724001274. За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п.п. 2, 8 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,10 га, строком на 49 років. Відповідно до п.п. 9, 11, 13 договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2241 грн. 21 коп. Орендна плата вноситься у строк до 30.12 поточного року. Розмір орендної плати переглядається раз в три роки. Правовідносини сторін виникли внаслідок укладення договору оренди землі і є такими, що випливають з земельних правовідносин. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обов`язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою. Так, позивач зазначає, що з 2014 року він не отримував орендну плату відповідно до умов договору оренди, як на доказ даної обставини надав суду відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 17.07.2018 року. Згідно наданих відомостей [PERSON] за період з І кварталу 2013 року по І квартал 2018 року отримав доходи з таких джерел: за І-ІІІ квартал 2013 року інформація про доходи відсутня; за ІV квартал 2013 року та І квартал 2014 року [PERSON] від СФГ [PERSON] отримав 3935 грн. 58 коп. та 84043 грн. 85 коп. від надання майна в лізинг. Починаючи з ІІ кварталу 2014 року по І квартал 2018 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. (а.с.8). На заперечення даної обставини представник відповідача зазначила, що за період з 2014 року по 2018 рік орендна плата нараховувалась, але не виплачувалась, оскільки зобов`язання по її сплаті погашались шляхом врахування існуючої переплати, а саме від отриманих позивачем коштів в розмірі 70000 грн. за оренду паю на 20 років наперед. На підтвердження даної обставини надала суду копію видаткового касового ордера від 14.03.2014 року про видачу [PERSON] за оренду паю 70000 грн. (а.с.35) та довідку від 01.11.2019 року вих. №5 про виплату [PERSON] нарахованої орендної плати за оренду земельного паю за період з 2014 по 2019 рік в загальній сумі 21000 грн. (а.с.36). Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наданий представником відповідача видатковий касовий ордер на підтвердження сплати орендної плати не містить необхідних та достатніх даних по здійсненому платежу, а саме: на виконання якого саме договору здійснено платіж, за який період та з розрахунку якого розміру орендної плати. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] здійснено виплату по орендній платі на 20 років наперед в розмірі 70000 грн., при цьому згідно періоду, зазначеного в видатковому касовому ордері період становить 18 років. Крім того, відсутність розрахунку щорічних платежів по орендній платі позбавляє суд зробити висновок, що саме про цей вид платежу зазначено у видатковому касовому ордері від 14.03.2014 року, оскільки за умовами договору розмір орендної плати складає 2241 грн. 21 коп., а розмір нарахованої орендної плати відповідачем становить 3500 грн., який, за його твердженням, узгоджений за усною домовленістю з позивачем. З огляду на неналежність доказів сторони відповідача правова підстава нарахування орендної плати у більшому розмірі, ніж встановлено договором та видачі видаткового касового ордеру про виплату грошових коштів на ім`я [PERSON] судом не встановлена. Судом також не приймається як належний доказ Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з тих підстав, що сума доходу нарахованого та виплаченого в 2014 році [PERSON] складає 84043 грн. 85 коп., тоді як видатковий касовий ордер виписаний на суму 70000 грн. За твердженням відповідача саме ним було подано до податкового органу вказану інформацію та сплачено податок з доходу позивача. Оскільки судом визнаний неналежним доказом документ на виплату орендної плати - видатковий касовий ордер, відтак ставиться під сумнів також і Відомості Державної фіскальної служби. Згідно п.38 спірного договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. д ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За встановлених обставин, суд вважає доведеними обставини щодо систематичної несвоєчасної сплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Що стосується твердження позивача щодо невиконання відповідачем обов`язку, закріпленого у ч.4 ст.22 ЗК України, а саме, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель, суд зазначає наступне. Відповідно до Земельного кодексу України в редакції від 06.09.2014 року дана норма поширювалась на період до 1 січня 2015 року лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. На підставі Закону України № 191-VIII від 12.02.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» частину четверту ст. 22 ЗК України виключено. Враховуючи викладене, доводи позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо розроблення та затвердження в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель не регулюються Земельним кодексом України, суд не відносить до підстав невиконання умов договору оренди землі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме щодо систематичної несплати орендної плати позивачу за користування належної йому земельної ділянки за 2014-2018 роки, тобто позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору. Крім того, стороною відповідача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження виплати орендної плати позивачу до 30.12 поточного року, а тому позовні вимоги щодо розірвання договору оренди землі підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, які підтверджені належними доказами, а саме судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved