Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON], [PERSON] до суду звернулися до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту родинних відносин та національності. В обґрунтування заяви посилаються на те, що заявники народилися та виросли у родині, яка сповідує християнську релігію римо-католицького обряду, виховувалися відповідно до польських традицій, святкують польські свята. Проте, батьки [PERSON] у радянські часи були змушені приховувати свою національність, через гоніння та репресії польського населення. В зв'язку з чим, у відповідних актових записах про народження, національність автоматично вказувалась згідно місця народження - українець, а не згідно кровного споріднення - поляк. Як доказ викладеного вище зазначили, що дід та бабуся [PERSON] були за національністю поляками, що підтверджується відповідними документами. Однак встановити родини відносини на підставі наявних документів не можна, оскільки є різниця у написані прізвищ родичів, пов'язана з використанням російської мови у діловодстві державних установ радянського періоду. Також офіційні документи заявників не містять відомостей щодо національності, оскільки на час їх видання наявність такої інформації у документах чинним законодавством не передбачена. Враховуючи викладе, просять встановити факт, родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], як діда, баби та онука, а також встановити факт, що [PERSON], [PERSON] є за національністю поляками. Заявники в судове засідання не з'явились, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, суду надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності, наполягали на задоволені заяви. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.197 ЦК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне. В свідоцтві про народження заявників відсутні відомості про їх національну приналежність. Також у них не має офіційних документів, які б могли довести польське коріння заявників. Наявні документи містять різницю в написані ім'я, прізвища та по-батькові родичів заявників, що є наслідком довільного перекладу імен з російської мови, якою було складено усі документи за часів СРСР. Так судом встановлено, що [PERSON] (1883 р.н.) та [PERSON] (1883 р.н.), які мешкали в м.Житомир Волинської губернії (нині Житомирська область), були за національністю поляками, що підтверджується архівною довідкою від 21.10.2015 №П/3173-2, виданою Державним архівом Житомирської області та витягом з книги реєстрації актів про народження за 1928 рік. Згідно стверджень заявників, які також підтверджуються поясненнями інших родичів, а саме, [PERSON] - двоюрідною сестрою [PERSON], а також витягом з книги реєстрації актів про народження за 1928 ріку, у [PERSON] та [PERSON], було чотири дитини - сини: [PERSON] (1918 р.н.), [PERSON] (1925 р.н.), [PERSON] (1929 р.н.) та [PERSON] - батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Крім того, судом встановлено, що прізвища родичів, починаючи з діда - [PERSON], були записані по-різному, оскільки діловодство державних установ в радянські часи здійснювалось російською мовою, а при отриманні Україною незалежності, записи стали виконувати українською мовою. Але при дослідженні наданих документів, аналізі родинних відносин, порівнянні імен по-батькові, судом встановлені родинні відносини між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як діда, бабусі та онука. Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту польського походження необхідно заявникам для впорядкування документів, отримання сатисфакції, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені законодавством для громадян пострадянських республік польського походження. Заявники мають намір повернутися на батьківщину до Республіки Польща, проте для цього необхідно встановити факт приналежності до польської національності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог заявників про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як діда, бабусі та онука. Відносно встановлення факту національності заявників, суд зазначає наступне. В свідоцтві про народження [PERSON], в паспорті та в свідоцтві про народження батька [PERSON] відсутні відомості про їх національну приналежність. Однак у свідоцтві про народження заявників, національність батьків вказана українець. [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного у м. Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою, у якій просив внести зміну до актового запису про народження щодо зміни національності батька з «українець» на «поляк». Проте, в задоволенні прохання було відмовлено, оскільки зміна національності чинним законодавством не передбачена. Згідно зі ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність, має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з Законом України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність; примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. У відповідності до статті 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. З заяви наданої до суду встановлено, що заявники народилися та виросли у родині, яка сповідує християнську релігію римо-католицького обряду, виховувалися відповідно до польських традицій, святкують польські свята. Наданні до суду документи, підтверджують польське коріння заявників, обставини, на які посилаються заявники, найшли своє підтвердження в матеріалах справи, хоча й прізвища, ім'я та по-батькові родичів у документах не збігаються. Враховуючи норми діючого законодавства України, бажання заявників мати польську національність, суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявників та встановити факт, що [PERSON], [PERSON] є за національністю поляками.

Outcome: approved