Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просила визнати за нею право на спадкування за законом усіх передбачених прав і обовязків засновника (власника) фермерського господарства «Лашкул» та право постійного користування земельною ділянкою площею 22.1 га. для ведення фермерського господарства на території Зеленодольської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області. Зазначала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить Фермерське господарство «Лашкул» засновником якого був спадкодавець. Для ведення селянського (фермерського) господарства 30.06.1993 року [PERSON] видано Державний акт на право користування землею № [NUMBER] , згідно якого спадкодавцю [PERSON] надано право постійного користування земельною ділянкою площею 22,1 га, яка розташована на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Однак у видачі йому свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено з посиланням на те, що до спадкоємців переходить право власності на земельну ділянку на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. В зв`язку з тим, що вищевказана земельна ділянка не належить померлому на праві приватної власності, видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості. Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті спадкодавця, а також являючись на сьогоднішній день головою ФГ «Лашкул», бажає продовжити діяльність фермерського господарства. Незважаючи на те, що [PERSON] помер [INFO] господарська діяльність ФГ «Лашкул» продовжувалася, процедури реорганізації, ліквідації та банкрутства фермерського господарства не розпочато. Заборгованості господарства із земельного податку перед бюджетом відсутня. 26.04.2017 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Штефан В.В. Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, а саме надала для огляду Державний акт на право постійного користування землею № [NUMBER] , виданий головою Апостолівської ради народних депутатів 30 червня 1993 року, але нотаріусом їй було відмовлено і роз`яснено, що зі смертю її чоловіка селянське (фермерське) господарство втратило право користування земельною ділянкою, оскільки її чоловік не оформив оренду земельної ділянки та вона не належала померлому на праві приватної власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився надав до суду відзив, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в якій просить у задоволенні позову [PERSON] про визнання в порядку спадкування права на селянське-фермерське господарство та право користування земельною ділянкою - відмовити в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явилась надала до суду відгук відповідно до якого спадкоємиці було роз`яснено, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, котрій належало таке право. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, суд вирішив розглядати справу у відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Приватного нотаріуса Штефан Валентини Володимирівни. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до довідки АБ № 797006 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Фермерське господарство «Лашкул» дата первинної реєстрації 25.10.2011 року має правовий статус суб`єкта «Юридична особа», дата та номер останньої реєстраційної дії 08.11.2013 р., керівник [PERSON] , дата видачі довідки 09.12.2013 р. (а.с.12). Позивач [PERSON] згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є керівником, який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи або фізичної особи-підприємця (а.с. 13). Відповідно до п. 2.2. Статуту фермерського господарства «Лашкул» засновником ФГ «Лашкул» є [PERSON] , відповідно до п. 2.3.2 Головою ФГ «Лашкул» є [PERSON] ; відповідно до п.5.1 Для ведення ФГ «Лашкул» передано у постійне користування земельну ділянку, розмір якої становить 22.1 га. Державний акт на право постійного користування землею № [NUMBER] виданий Апостолівською районною радою народних депутатів 30.06.1993 року на ім`я засновника ФГ «Лашкул» [PERSON] ; відповідно до п. 5.2. Розпорядження щодо земельної ділянки, наданої безпосередньо для ведення господарської діяльності здійснює голова ФГ (а.с.14-16). Згідно державного акту на право постійного користування землею № 207 [PERSON] отримав у постійне користування земельну ділянку площею 22,1 га. на території Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с.17-20). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). Позивач [PERSON] зверталася з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.55, 73). Постановою нотаріуса від 23.05.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування земельною ділянкою, що перебувала у постійному користуванні, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою № 207, гр.. [PERSON] , який помер [INFO] , на ім`я [PERSON] , у зв`язку з тим, що право користування земельною ділянкою, що н виникло в особи на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, котрій належало таке право. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування майнових прав. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] і позивач є спадкоємцем першої черги за законом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. За життя [PERSON] був головою та засновником Фермерського господарства «Лашкул» та мав право постійного користування земельною ділянкою на території колгоспу «Дніпро» Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області площею 22,1 га, наданої [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право користування землею серії № 207 від 30.06.1993 року. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 407 ЦK України (у редакції, на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Статтею 1225 ЦК України не передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, а частиною першою статті 407 ЦК України та частиною першою статті 102-1 ЗК України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що спадкодавець користувався вищезазначеною земельною ділянкою не на підставі договору емфітевзису, а на підставі державного акта на право постійного користування землею, тому позивач не позбавлений можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування вказаною земельною ділянкою відповідно до статті 407 ЦК України. Встановивши, що між власником спірної земельної ділянки (органом місцевого самоврядування) та [PERSON] не укладався договір, відповідно до умов якого передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, суд дійшов висновку, що згідно з вимогами статті 407 ЦК України відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем права користування чужою земельною ділянкою. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися до органів державної влади чи місцевого самоврядування із заявою про надання спірної земельної ділянки, яка використовувалась для ведення фермерського господарства на праві постійного користування земельною ділянкою, в оренду для ведення фермерського господарства. Оскільки право [PERSON] , який помер [INFO] , на постійне користування земельною ділянкою області площею 22,1 га, наданої йому для ведення селянського (фермерського) господарства згідно Державного акту на право користування землею серії № 207 від 30.06.1993 року припинилося з його смертю, це право не входить до складу спадщини, а тому підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed