Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 585 - розірвати. В обґрунтування позову вказував, що з 25.08.2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Останнім часом їх шлюб існує лише формально, причиною розпаду сім`ї стало відчуження одним від одного, яке виникло на підставі різних поглядів на сімейне життя, розбіжностей в характері, які не дають можливість зберегти сім`ю. Крім того, вже більше пяти років не проживають разом, що повязано з тим, що вони не бажають продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, тому вважає примирення між ними неможливе. 13.04.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Учасники справи в судове засідання не з`явились. 23.04.2018 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в поданій 23.04.2018 року до суду заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 25.08.2001 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 585. Від спільного життя подружжя мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352,40 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved