Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем 20.07.2002р. було зареєстровано шлюб, про що було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу з відповідачем має доньку - [PERSON], [INFO] народження. Як зазначив позивач, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та виховання дитини, втрату взаєморозуміння, почуття поваги один до одного, фізичного та духовного зв'язку, що призвело до напруженої атмосфери у сім'ї та до того, що вже тривалий час, а саме з жовтня 2013р. між ним та відповідачем сімейні стосунки фактично припинилися, сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства вони з відповідачем не ведуть. Позивач посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між ним та відповідачем є неможливим і суперечитиме його інтересам, майнового спору між ними немає, а також, враховуючи те, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу у добровільному порядку, звернувся з позовом до суду, в якому простить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили розірвати шлюб. При цьому, позивач відмовився від вимоги про визначення місця проживання їх спільної з відповідачем дитини, в зв'язку із досягненням взаємної згоди з цього питання із стороною відповідача. Відповідач проти позову не заперечувала, просила розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 20.07.2002р. у відділі державної реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №433, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно свідоцтва про шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу у сторін: позивач - «[PERSON]», відповідач - «[PERSON]». В шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.09.2009р. (а.с.6). З пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що спільне життя між ними не склалося через різні погляди на життя та виховання дитини, втрату взаєморозуміння, почуття поваги один до одного, втрату фізичного та духовного зв'язку, що призвело до того, що з жовтня 2013р. шлюбні відносини між сторонами припиненні, спільного господарства не ведеться, проживають окремо один від одного, майнового спору чи спору про місце проживання дитини між сторонами немає, збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу позивач бажає залишити собі прізвище «[PERSON]», відповідач - «[PERSON]» відповідно.

Outcome: approved