Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1706127,27 грн. , а саме вартість збитків в сумі 689\~467,79 грн., заборгованість за 2012 рік з урахуванням перерахунку спожитого газу за рік в сумі 996\~868, 37 грн. , заборгованість станом на 01.01.2013 року в сумі 19\~791,11 грн. та судовий збір у розмірі 3 645 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 24 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ по газопостачанню та газифікації «Харківгаз» в особі філії «Дергачівської філії» відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ «Харківгаз» в особі Дергачівської філії звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону. Суд неправильно застосував норми матеріального права , а саме до правовідносин що виникли в 2012 році не застосував Постанову НКРЕ №475 від 29.05.2003 року, яка діяла на час виявлення порушення і застосував Постанову №184 від 28.10.2014 року . Суд неправильно вважав безпідставним розрахунок збитків в сумі 689 467,79 грн., оскільки він зроблений з врахуванням листа роз»яснення НКРЕ від 30.08.2012 року №5471/14/47-12. Стосовно перерахунку вартості спожитого газу в сумі 996 868,37 грн., то суд не врахував, що це обов»язок позивача проводити його за підсумками року станом на 1січня у відповідності до абз.20 п.32 Правил надання населенню послуг з газопостачання», затвердженого Постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 року . Судом першої інстанції не вказано обґрунтованих підстав, які стали причиною відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 19791,11 грн. Представник відповідача надав заперечення на апеляційну скаргу в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог і залишити без змін рішення районного суду, посилаючись на те, що обсяги спожитого газу нараховані позивачем є такими, що не відповідають дійсності і протирічать законодавчим актам. Позивач не здійснив розрахунок збитків за нормами споживання природного газу як зазначено в Постанові НКРЕУ від 29.05.2003 року №475. Суд помилково виходив з опалювальної площі 350 кв.м., тоді як вона складає 184 кв.м. Вважає розмір збитків в сумі 689 467,79 грн. і перерахунок спожитого газу в сумі 996 868,37 грн. безпідставними. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив , що розрахунок позивача по формулі щодо заподіяних збитків внаслідок порушених Правил надання послуг з газопостачання на суму 689 467.79 грн. та перерахунок вартості спожитого газу на суму 996 868,37 грн. безпідставні та виходив з того, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, тоді як йому заподіяно збитки, а тому суд позбавлений права виходу за межі заявлених позовних вимог згідно ст..11 ЦПК України . З таким висновком суду судова колегія не погоджується з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені наступні обставини справи. 14.10.2008 р. між сторонами у справі було, укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання. Предметом договору є надання позивачем відповідачу, членам його сімї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з газопостачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установ для побутових потреб та інше, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором. Згідно договору позивачем постачався газ до домоволодіння відповідача [PERSON], що розташоване за адресою: м. Дергачі, пров. Жовтневої Революції, 28. Відповідно до ч.1 п.28 договору виконавець має право припиняти постачання газу споживачеві у разі несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 р. У зв»язку з наявністю боргу у відповідача в сумі 19 791,11 грн. позивачем 12.09.2012 р. було здійснено відключення газоспоживаючих приладів споживача, про що складено акт про відключення газоспоживаючих приладів (а.с.177). 10.12.2012 р. працівниками філії було виявлено факт самовільного підключення до системи газопостачання шляхом врізки в підземний газопровід за адресою: Дергачі, пров. Жовтневої Революції, 28, після чого домоволодіння було повторно відключене та складено акт про порушення, акт про відключення газоспоживаючих приладів та акт - претензія від 10.12.2012 p., що підтверджено копіями вказаних актів. Таким чином, мало місце самовільне відновлення газопостачання відповідачем після його відключення. Згідно ч. 2 ст. 28 Договору Виконавець має право вимагати від Споживача відшкодування збитків згідно з Порядком відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого Постановою НКРЕ № 475 від 29.05.2003 р. Отже, спірні правовідносини виникли в 2012 році під час дії Постанови НКРЕ № 475 від 29.05.2003 р. Висновок суду першої інстанції про те, що слід застосовувати до спірних правовідносин Постанову національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 28 жовтня 2014 р. №185 є помилковим, оскільки ця постанова на час виникнення спірних правовідносин не існувала. Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Також є помилковим посилання суду на ст.11 ЦПК України як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки застосування судом правових норм до спірних правовідносин є обов»язком суду у відповідності до п.4 ч. 1 ст.214 ЦПК України і не може вважатися виходом за межі позовних вимог. Що стосується стягнення заборгованості в сумі 19\~791,11 грн., суд не навів конкретних мотивів з яких відмовив у задоволенні позову. За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. Судова колегія виходить з того, що судом правильно були встановлені обставини у справі і суд дійшов обгрунтованого висновку про порушення відповідачем умов договору і встановив факт самовільного відновлення газопостачання відповідачем після його відключення і відмовив у доступі до своїх приміщень, де розташовані газові прилади та лічильники. Відповідно до п.2.1., 2.5 Постанови національної комісії регулювання електроенергетики України від 29 травня 2003 року № 475 у разі самовільного підключення до системи газопостачання шляхом врізки в газопровод розрахунок збитків здійснюється за Нормами з дня останнього зняття показань лічильника до дня коли буде забезпечено вільний доступ представника газопостачального підприємства до лічильника. Отже, позивач не надав суду розрахунку збитків у відповідності з вищезазначеною Постановою за Нормами споживання газу , а здійснив його за формулою посилаючись на лист роз»яснення НКРЕ від 30.08.2012 року №5471/14/47-12 зі змісту якого вбачається , що застосування формули нарахування збитків можливе у разі використання споживачем самовільно підключеного несертифікованого або саморобного газового обладнання та відсутності проектів споруд та будівель, в яких вказане обладнання використовується. Таких порушень з боку відповідача не встановлено, а тому і застосування формули не правомірне. Вважати розрахунок збитків і заборгованості виходячи з об»єму спожитого газу 570\~846 куб. м. в сумі 689 467.79 грн. і 996 868,37 грн., правильними неможливо і в цій частині в задоволені позову слід відмовити. Що стосується стягнення заборгованості в сумі 19\~791,11 грн. , то в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України від 24 червня 2004 року, N 1875-ІУ, «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.16 Договору про надання населенню послуг з газопостачання від 14.10.2008 року , укладеному між сторонами у справі , відповідач зобов»язаний вносити плату за газ не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Станом на 01.01.2013 р. на особистому рахунку відповідача обліковується заборгованість за спожитий газ в розмірі 19 791,11 грн. (а.с.16,180). Відповідач ні в запереченнях від 12.01.2016 року (а.с.129-130) ні від 04.02.2016 року (а.с.141-145) проти вказаної заборгованості не заперечував, будь яких пояснень і доводів не навів. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Документально підтверджено і сплачено позивачем 3 654 грн. Позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 19791,11 грн. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, сума судового збору , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial