Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачаФізичної особи-підприємця [PERSON], про розірвання договору та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30.03.2015 року між ним та Фізичною особою-підприємцем [PERSON], було укладено Договір купівлі-продажу №ПП-03/15. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язався передати у власність позивача обладнання у складі, відповідно до специфікації не пізніше 90 (дев'яносто) днів з моменту попередньої оплати; провести шефмонтаж, пусконалагоджувальні роботи та навчання персоналу; надати позивачу технічні паспорти та інструкції по експлуатації обладнання, а позивач зобов'язався прийняти і оплатити поставлене обладнання відповідно до умов договору. При цьому відповідач мав надати позивачеві разом з обладнанням бухгалтерські та технічні документи, у тому числі паспорт виробника, рахунок-фактуру, що регламентує, накладну, товаротранспортну накладну, акти прийому-передачі ТМЦ. Позивач у свою чергу зобов'язувався здійснити оплату за договором у порядку, визначеному пунктом 3 договору. На виконання умов договору позивач 30.03.2015 року передав відповідачеві передоплату за договором (у розмірі, визначеному п.п.3.1.1 договору у сумі 10000,00 грн., а відповідач ці кошти отримав, про що сторонами було складено акт приймання-передачі грошових коштів від 30.03.2015 року. Додатково 07.04.2015 року відповідач отримав від позивача в рахунок оплати обладнання за договором 804600,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі грошей від 07.04.2015 року. 14.07.2015 року між сторонами було підписано акт приймання передачі грошей в підтвердження того, що позивач передав, а відповідач отримав відповідно до умов договору купівлі-продажу № ПП-03/15 від 30.03.2015 року оплату у розмірі 151800,00 грн. Таким чином, загальна сума передоплати, що її було передано позивачем відповідачеві становить 966400,00 грн. Однак, станом на дату подачу позову, відповідач так і не виконав взяті на себе зобов'язання стосовно поставки обладнання, чим прямо порушив пп. 1.1.1. договору. Зокрема, п.п. 1.1.1 договору встановлений строк передачі товару - «не пізніше 90 (дев'яносто) днів з моменту попередньої оплати». Як вбачається з документів, що їх копії додані до позовної заяви, позивач здійснив попередню оплату товару згідно умов, визначених договором. Однак відповідач, такий товар позивачеві не передав, чим допустив істотне порушення договору. За таких доводів позивач вважає, що договір купівлі-продажу № ПП-03/15 від 30.03.2015 року підлягає розірванню у зв'язку з істотним порушенням відповідачем його умов. Отже, грошові кошти, що були сплачені позивачем відповідачеві у якості оплати за договором у сумі 966400,00 грн. (попередня оплата) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Додатково стягненню з відповідача підлягає 633424,98 грн., - як пеня, обов'язок сплати із якої для відповідача визначено п.п. 5.3. договору. Крім того, стягненню з відповідача також підлягає 266810,10 грн., як проценти за користування грошовими коштами. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язань, позивач просить задовольнити його вимоги та розірвати договір купівлі-продажу №ПП-03/15 від 30.03.2015 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача 1866635,08 грн., з яких 966400,00 грн. - сума попередньої оплати за договором, 633424,98 грн. - пеня, 266810,10 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, у тому числі витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Наголошувала на тому, що твердження відповідача щодо виконання останнім умов договору купівлі-продажу № ПП-ОЗ/15 від 30.03.2015 року не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Відповідач не довів у ході розгляду справи факт наявності у нього обладнання, поставка якого була передбачена умовами договору позивачеві, як і не надав жодних доказів придбання ним такого обладнання для позивача та/або виробництво відповідачем самостійно обладнання, яке мало бути передане згідно умов договору. Крім того вказувала на те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу щодо отримання відповідачем від позивача обладнання на виконання умов договору № ПП-03/15 від 30.03.15 року. Натомість у матеріалах справи наявні акти приймання-передачі грошей за договором купівлі-продажу, які підтверджують факт проведення позивачем передоплати за таке обладнання та факт отримання цих коштів відповідачем. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача суду пояснила, що дійсно 30.03.2015 року між позивачем, та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу обладнання № ПП-03/15. Всі зазначені доводи позивача в позовній заяві не знайшли свого підтвердження в судовому розгляді, що підтверджується, показами самого позивача, який повністю спростував вимоги позовної заяви, щодо невиконання відповідачем своїх обов'язків по не поставці взагалі обладнання за договором купівлі-продажу, адже він підтвердив, що обладнання було поставлене в повному обсязі. Тобто, позовні вимоги є необґрунтованими і незаконними.Крім того, поставку зазначеного обладнання підтвердили свідки, які були допитані в судовому засіданні.Отже, зазначені вимоги позивача в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, крім того подана позовна заява суперечить показам позивача, який був допитаний в судовому засіданні. Тобто доводи наведені в позовній заяві мали за мету ввести суд в оману для винесення не законного рішення.Відповідач же, показами як самого позивача так і свідків довів свою невинуватість у невиконанні зобов'язань за договором купівлі продажу обладнання і всі вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.Таким чином питання, щодо стягнення з відповідача грошових коштів, пені та процентів за користування грошових коштів автоматично відпадає, оскільки зобов'язання за договором відповідачем, щодо поставки обладнання були виконані. Також в ході розгляду справи в судовому засіданні, що відбулось 26.04.2017 року судом були допитані в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він безпосередньо вів перемовини, щодо укладення договору поставки з [PERSON] [PERSON] допитаний у якості свідка суду пояснив, що він як інженер-технолог безпосередньо брав участь у виробництві лінії, перевезенні лінії гранулювання та здійснював пусконалагоджувальні лінії гранулювання в [ADDRESS] [PERSON] суду показав, що особисто займався організацією перевезення обладнання з м. Біла Церква в с. Поташ, приймав все обладнання в приміщенні та брав участь у пусконалагоджувальних роботах. Також вказував на те, що за договором оренди є орендарем приміщення. Допитаний судом у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з 05.05.2015 року замає посаду керівника ТОВ «БІОНОВАТЕХ». Підприємство виконувало для Фізичної особи-підприємця [PERSON] пусконалагоджувальні роботи лінії гранулювання в [ADDRESS] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, наданих в ході розгляду справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та докази, що знаходяться в справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, 30.03.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № ПП-03/15. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язався передати у власність позивача обладнання у складі, відповідно до специфікації (додаток № 1, який є невід'ємною частиною договору) не пізніше 90 (дев'яносто) днів з моменту попередньої оплати; провести шефмонтаж, пусконалагоджувальні роботи та навчання персоналу; надати позивачу технічні паспорти та інструкції по експлуатації обладнання, а позивач зобов'язався прийняти і оплатити поставлене обладнання відповідно до умов договору, (п.1 договору). Відповідно до п.2.3 вказаного договору відповідач мав надати позивачеві разом з обладнанням бухгалтерські та технічні документи, у тому числі паспорт виробника, рахунок-фактуру, що регламентує, накладну, товаротранспортну накладну, акти прийому-передачі ТМЦ. Також позивач зобов'язувався здійснити оплату за договором у порядку, означеному пунктом 3 договору. На виконання умов договору позивач 30.03.2015 року передав відповідачеві передоплату за договором (у розмірі, визначеному п.п.3.1.1 договору) у сумі 10000,00 грн., а відповідач ці кошти отримав, про що сторонами було складено акт приймання - передачі грошей від 30.03.2015 року. Додатково 07.04.2015 року відповідач отримав від позивача в рахунок оплати обладнання за договором 804600,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі грошей від 07.04.2015 року. 14.07.2015 року між сторонами було підписано акт приймання передачі грошей на підтвердження того, що позивач передав, а відповідач отримав відповідно до умов договору купівлі-продажу № ПП-03/15 від 30.03.2015 року оплату у розмірі 151800,00 грн. Таким чином, загальна сума передоплати, що її було передано позивачем відповідачеві становить 966400,00 грн. Дані обставини визнані сторонами в судовому засіданні. На підтвердження вищевказаних позовних вимог представником позивача надано наступні документи: копію договору купівлі-продажу №ПП-03/15 від 30.03.2015 року (а.с.8-10), копію додатку №1 до договору № ПП-03/15 від 30.03.2015 року (а.с.11), копію акту приймання-передачі грошей від 30.03.2015 року (а.с.12), копію акту приймання-передачі грошей від 07.04.2015 року (а.с.13), копію акту приймання-передачі грошей (а.с.14). Дані обставини визнані відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні представник позивача наголошувала на тому, що відповідачем не виконано умови договору та не поставлено і не встановлено у строк, обумовлений договором, обладнання, яке є предметом договору, однак дані обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог позивача стверджував, що ним було придбано обладнання та всі комплектуючі відповідно специфікації обладнання для комплектації лінії грануляції. 14.04.2015 року проведено перевірку роботи гранулятора на виробництві в м. Біла Церква в присутності представника свідка [PERSON] За домовленістю сторін 10.07.2015 року було проведено останню перевірку роботи обладнання (гранулятора, бункера, теплогенератора, стрічкового транспортера-охолоджувача, та інших вузлів) в м. Біла Церква в присутності позивача та його представника [PERSON] Позивач зауважень щодо якості роботи обладнання не надав, і пунктом для поставки обладнання вказав [ADDRESS] Все зазначене обладнання було відвантажено на наданий транспорт позивачем і було доставлено в пункт поставки без ушкоджень. Після розвантаження товару, позивач відмовився підписувати будь-які документи про прийняття ним обладнання, та запропонував відповідачу спочатку здійснити весь монтаж обладнання в лінію грануляції у зазначеному виробничому приміщенні. Згідно із домовленістю, було здійснено шеф-монтаж обладнання в виробничому приміщенні ([ADDRESS]), яке знаходилось в оренді у представника позивача - [PERSON] В серпні 2015 року відповідачем було повність завершено комплектація всієї лінії по гранулюванню і все обладнання, та документація до нього, було встановлене та передане позивачу в с. Поташ, Черкаської області в повному обсязі. Обладнання лінії було підключено до електромережі і неодноразово здійснено запуск лінії в присутності позивача та його представника, однак позивач все одно відмовлявся складати акт приймання-передачі обладнання. Оскільки акт приймання передачі позивач відмовлявся підписувати, з яких причин не відомо, було зроблено акт про відмову позивача приймати обладнання та підписання акту приймання-передачі. Відповідачем та робітниками здійснювалась фото та відео фіксація як монтажу обладнання так і його робота у виробничому приміщенні позивача. Після здачі обладнання та лінії грануляції в цілому, позивач експлуатував лінію і фактично виробляв паливні гранули (пелети). Позивач не сплатив відповідачу останній платіж відповідно умов п. 3.1.4. Ддговору купівлі-продажу № ПП-03/15 від 30.03.2015 року, мотивуючі тим що він не приймає поставлене обладнання, але жодних документів щодо рекламації не надавав. Вказані доводи відповідача не заперечувались і самим позивачем в судовому засіданні, який зазначив, що обладнання було поставлене відповідачем у повному обсязі, однак якість поставленого обладнання не відповідала заявленим вимогам вказане обладнання не виробляє ту кількість продукції заради якої його придбали. Суд вважає, що відповідач виконав свої обов'язки, передбачені договором купівлі-продажу №ПП-03/15 від 30.03.2015 року в частині поставки обладнання, оскільки умови договору не визначали можливість відмови покупця від прийняття обладнання з підстав не виконання бажаних функцій обладнанням, більше того, вказані обставини не можуть підтверджувати не поставку обладнання, при цьому суд враховує, що сторонами не заперечується, що і на даний час вказане обладнання знаходиться у позивача. Крім того, поставку зазначеного обладнання підтвердили і свідки, які були допитані в судовому засіданні. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. З вищевикладеного вбачається, що підстав з якими закон пов'язує розірвання договору, а саме порушення істотних умов, зокрема не поставки обладнання, у даному випадку не має, у зв'язку з чим вимога позивача щодо розірвання договору купівлі-продажу №ПП-03/15 від 30.03.2015 року не відповідає обставинам справи та вимогам закону і не тягне за собою наслідків для стягнення грошових коштів. За таких обставин, оскільки доводи на які посилається позивач щодо порушення відповідачем істотних умов договору, зокрема невиконання взятих на себе зобов'язань стосовно поставки обладнання, які містяться у п. 1.1.1 спірного договору, не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи зі змісту зазначеної норми та з урахуванням тієї обставини, що у задоволенні позову відмовлено, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed