Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який у подальшому уточнив та просив встановити місце проживання його доньки, [PERSON], [INFO], разом із ним за місцем його постійної реєстрації: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 14.12.2002 року перебував у шлюбі з [PERSON], від якого у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя погіршилось, шлюбні відносини та проживання однією сім'єю з [PERSON] припинені, але виник спір з приводу проживання дитини. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідачка до суду не з'явилася, надала заяву, у якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. Представник тетьої особи у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсудності та зазначила, що позовні вимоги батька підтримує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.12.2002 року перебувають у шлюбі.(а.с.7) Під час перебування у шлюбі в них народилася донька, [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи сторони припинили подружні стосунки і не проживають однією сім'єю. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Позивач [PERSON] працює майстром виробничого навчання Харківського вищого професійного механіко-технологічного училища, з 2007 року очолює профспілкову організацію ХВ МТУ у якості голови профспілкового комітету, за місцем роботи характеризується позитивно. (а.с.8-9) Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 27.05.2014 року № 217 Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON] Зі вказаного висновку вбачається, що Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради під час розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком [PERSON] встановлено, що батьком дитини створені відповідні умови для навчання, розвитку та відпочинку дівчинки. Малолітня [PERSON] має окрему кімнату, яка мебльована, чиста, охайна, в кімнаті зроблено ремонт. Батько дитини приводить дочку до поліклініки, здійснює медичний нагляд при захворюванні дівчинки. Відносини з донькою у батька близькі та довірливі. Батько охоче співпрацює з вихователями дошкільного закладу, своєчасно реагує на пропозиції педагогів, відвідує батьківські збори, вносить плату за харчування своєї дитини. Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично там не проживає. [PERSON] документів, які підтверджують її місце проживання не надала. Також, матір'ю дитини не були надані документи, які підтверджують чи працює вона, чи ні, чи має вона медичні протипоказання, чи ні. Мати дитини [PERSON] надала заяву, у якій не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], разом із батьком, [PERSON] (а.с.21-22) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка позов визнала у повному обсязі, а позивач не має протипоказань щодо проживання з донькою, має вищу освіту, працює, має стабільний дохід, позитивно характеризуються за місцем роботи, суд приходить до висноку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком [PERSON]

Outcome: approved