Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення за договорами позики боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 338526,21 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 22391,45 грн.; спричинену їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та понесені судові витрати в розмірі 740грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.08.2014 року вона (позивач) позичила відповідачу грошові кошти в сумі еквівалентній 8000 доларів США із зобов`язанням повернути їх після продажу належної відповідачу квартири за адресою: [ADDRESS] . 28.08.2014 року вона додатково позичила [PERSON] грошові кошти в сумі еквівалентній 500 доларів США із зобов`язанням повернути їх до 31.08.2014 року, а 09.09.2014 року передала відповідачу в борг грошові кошти в сумі еквівалентній 1000 доларів США із зобов`язанням повернути їх до 17.09.2014 року, про що [PERSON] надав їй відповідні боргові розписки, які знаходяться у неї. У липні 2017 року вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення позики, на яку [PERSON] не відповів і запозичені у неї кошти не повернув. Враховуючи наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь: суму боргу в розмірі 9500доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 21.07.2017 року становить 246319, 16 грн.; відсотки за користування позикою відповідно до відсоткової ставки НБУ в розмірі 142207, 05 грн.; три відсотки річних за 1106 днів прострочення позики за період з 17.09.2014р. по 21.07.2017р. в розмірі 863,59 доларів США або 22391,45 грн. Крім того, [PERSON] , посилаючись на те, що порушення відповідачем зобов`язання по поверненню боргу спричинило їй моральні страждання, які полягали в тому, що вона була змушена розшукувати відповідача, витрачаючи на це багато часу, відривалася від роботи, опинилася в складному матеріальному становищі, була позбавлена можливості своєчасного вирішення невідкладних життєвих потреб, що й призвело до порушення звичного життєвого та ділового ритму, вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чугуївського міського суду Харківської області від 05.04.2018 року справа передана в провадження судді Ковригіна О.С., ухвалою якого від 26.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання(а.с. 20). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 року у зв`язку із звільненням судді [PERSON] справа передана в провадження судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімова І.В., ухвалою якого від 01 вересня 2020 року вказана цивільна справа прийнята до свого провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с. 76-77). В процесі розгляду даної справи позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Уточнених позовних вимог не заявляла (а.с. 46). Письмового відзиву або заперечень проти позову, а також заяви про застосування до виниклих правовідносин вимог ч.3 ст. 267 ЦК України, відповідач [PERSON] не надав. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07.05.2021 року в порядку забезпечення позовних вимог [PERSON] накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , заборонивши її відчуження (а.с. 95). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07.05.2021 року закінчено підготовче провадження у справі, яку було призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с. 97). Учасники справи до судового засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Представник позивача просив розглянути справу за відсутності сторони позивача. Відповідач причини своєї неявки до суду не повідомив. За вказаних суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення і що відповідає вимогам п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.08.2014 року позивач [PERSON] за усним договором позики передала відповідачу [PERSON] у борг , а останній отримав, грошові кошти в сумі 8000 доларів США із зобов`язанням повернути їх після продажу належної йому квартири за адресою: [ADDRESS] ., про що надав позивачу власноруч написану розписку. 28.08.2014 року [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у борг , а останній отримав, грошові кошти в сумі 500 доларів США та зобов`язався повернути їх позивачу до 31.12.2014 року, про що надав відповідну розписку. 09.09.2014 року [PERSON] передала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США, а останній зобов`язався повернути їх до 17.09.2014 року, про що надав відповідну боргову розписку. Вищевказані боргові розписки, які були власноруч написані відповідачем [PERSON] , були надані позивачем [PERSON] до суду, оглянуті та залучені до справи (а.с. 99-101). Відповідно до наданих позивачем копії листа-претензії від 07.07.2017 року та аналогічного за змістом листа-претензії від 13.07.2017 року [PERSON] як позикодавець пред`явила вимогу до позичальника [PERSON] про повернення позики протягом тридцяти днів після отримання листа-претензії, однак борг відповідачем не повернутий (а.с. 11-14). У\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно\~статті 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19), у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 754/5369/17(провадження № 61-3348св20), і які суд відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Досліджуючи оригінали\~боргових розписок\~ [PERSON] ,\~суд вважає,\~що між\~сторонами у\~справі \~були укладені\~три договору\~позики з\~визначенням \~їх правової\~природи \~та умов\~договорів,\~оскільки ці\~розписки засвідчують\~ факт\~отримання позичальником\~від кредитора\~певних грошових\~сум,\~строк їх\~повернення тощо. При цьому, наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями\~статті 545 ЦК України\~свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Судом встановлено, що відповідач \~ [PERSON] \~не виконав\~умов укладених\~ із\~ [PERSON] \~ договорів\~позики,\~оформлених власноруч\~написаними \~розписками,\~ тому\~вважає,\~що боржник\~зобов`язаний\~сплатити позивачу\~суму основного\~боргу \~та процентів\~від неповернутої\~суми позики, з урахуванням сум, визначених ч.2\~ст.\~625\~ЦК України та\~ч.1\~ст. 1050 ЦК України. За правилами ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому суд враховує висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Між тим відповідно до приписів ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач користується своїми правами, визначає предмет та підставу свого позову на власний розсуд.( ч.3 ст. 13 ЦПК України). Як вбачається з наданих боргових розписок та зазначено в позовній заяві [PERSON] договори позики між сторонами були укладені в іноземній валюті- доларах США, однак позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь борг в еквіваленті до національної валюти (за курсом НБУ на 21.07.2017 року 25,92833300 грн. за 1 долар США), що відповідає приписам ст. ст.\~524,\~533 ЦК України. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання і борг позивачу не повернуто, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за трьома борговими розписками в розмірі 9500 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти складає 246319,16 грн. (за курсом НБУ на 21.07.2017 року 25,92833300 грн. за 1 долар США), підлягають задоволенню. При цьому посилання [PERSON] в позовній заяві на стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не грунтуються як на наданих розрахунках позивача, в яких не враховані інфляційні витрати, та не відповідають вимогам ч.2 ст. 625 ЦК України. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~поширюються лише\~на випадки\~прострочення грошового зобов`язання,\~визначеного у\~гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17, у постанові від 03 березня 2021 року у справі N 130/2604/18 ( провадження N 61-19817св19) та у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц\~(провадження N 14-727цс19). Згідно наданого позивачем розрахунку трьох відсотків річних, що міститься на а.с. 5, розмір такої заборгованості за період з 17.09.2014 року по 21.07.2017 року в загальному розмірі становить 22391,45 грн. Зазначений розрахунок перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово відповідно до вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних також підлягають задоволенню. Між тим суд не погоджується з розрахунками, наданими позивачем щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування позикою (а.с.4), виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому період нарахування процентів від суми позики - це період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/ 12 право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК України . Після закінчення строку позики права та інтереси позикодавця/кредитора забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставив суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення процентів від суми позики, нараховані відповідно до статті 1048 ЦК України у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, підлягають частковому задоволенню, тобто в межах строку дії договорів позики, а саме: за договором позики від 26.08.2014 року на суму 500 дол.США - за період з 26.08.2014 року по 31.12.2014 року у розмірі 621, 57 грн.(що еквівалентно 23,97 дол.США), виходячи з розрахунку (500 дол. США х 125дн. х14%/365/100); - за договором позики від 09.09.2014 року на суму 1000 дол.США - за період з 09.09.2014 року по 17.09.2014 року у розмірі 79, 91 грн.(що еквівалентно 3,09 дол.США), виходячи з розрахунку ( 1000дол. США х 9 дн. Х 12,5%/365/100); - за договором позики від 18.08.2014 року на суму 8000 дол.США - за період з 18.08.2014 року по 07.08.2017 року( з урахуванням ч.2 ст. 1049 ЦК України та вимоги позивача про повернення позики від 07.07.2017 року) у розмірі 121670, 52 грн. .(що еквівалентно 4692,57 дол.США), виходячи з розрахунку: - за період з 18.08.2014 року по 12.11.2014 року у розмірі 230,14 дол. США (8000дол. США х 84 дн. х 12,5%/365/100); за період з 14.11.2014 року по 05.02.2015 року у розмірі 355,94 дол. США (8000дол. США х 116 дн. х 14%/365/100); за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 111,12 дол. США (8000дол. США х 26 дн. х 19,5%/365/100); за період з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року у розмірі 1170,41 дол. США (8000дол. США х 178 дн. х 30%/365/100); за період з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року у розмірі 165,70 дол. США (8000дол. США х 28 дн. х 27%/365/100); за період з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року у розмірі 1171,72 дол. США (8000дол. США х 243 дн. х 22%/365/100); за період з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року у розмірі 154,08 дол. США (8000дол. США х 37 дн. х 19,0%/365/100); за період з 27.05.2016 року по 28.07.2016 року у розмірі 110,46 дол. США (8000дол. США х 28 дн. х 18,0%/365/100); за період з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року у розмірі 126,57 дол. США (8000дол. США х 35 дн. х 16,5%/365/100); за період з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року у розмірі 169,86 дол. США (8000дол. США х 50 дн. х 15,5%/365/100); за період з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року у розмірі 138,08 дол. США (8000дол. США х 42 дн. х 15,0%/365/100); за період з 28.10.2016 року по 13.04.2017 року у розмірі 515,51 дол. США (8000дол. США х 168 дн. х 14%/365/100); за період з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року у розмірі 116,82 дол. США (8000дол. США х 41 дн. х 13%/365/100); за період з 26.05.2017 року по 21.007.2017 року у розмірі 156,16 дол. США (8000дол. США х 57 дн. х 12,5%/365/100); Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування позикою за трьома борговими розписками у сумі: 122372,00 грн (621, 57 + 79, 91 + 121670, 52 = 122372,00). Всього на користь [PERSON] з [PERSON] підлягає стягненню за вищевказаними договорами позики 391\~082,61 грн., з яких: сума боргу -246\~319,16 грн., проценти на загальну суму 122\~372 грн. та три відсотки річних у розмірі 22\~391,45 грн. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити. Згідно приписів ст. 611\~ЦПК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки договорами не передбачено право позикодавця на стягнення моральної шкоди, чого також не передбачено нормами закону, які регулюють правовідносини у сфері позики, дана вимога не підлягає задоволенню. Крім того, посилання [PERSON] на спричинення їй діями відповідача моральних страждань будь-якими доказами не доведено. Виходячи з ціни позову в розмірі 388526,21 грн. розмір судового збору за подання позову в частині вимоги майнового характеру складає 3885,26 грн., розмір за немайнову вимогу (стягнення моральної шкоди ) складає 704,80 грн., а всього 4590,06 грн. Позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 1074,20 грн. сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1,2,56). Оскільки у\~задоволенні позову\~ [PERSON] \~про стягнення\~моральної шкоди\~відмовлено,\~то відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача [PERSON] \~ на користь позивача належить стягнути пропорційно задоволеним вимогам понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 269, 40 грн. Виходячи з ціни позову, та сплачених позивачем судових витрат, розміру задоволених вимог, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 3910,82 грн.

Outcome: partial