Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] в м. Києві померла її мати - [PERSON]. До 22 листопада 2002 року мати позивачки постійно мешкала в [ADDRESS] і після її смерті відкрилася спадщина у виді: домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS]; земельних ділянок, розташованих на території Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області; грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами по них, які обліковуються в ПАТ «Державний Ощадний банк України». [PERSON] за своє життя склала заповіт, яким усе належне їй майно розпорядилася передати після її смерті її дочці, тобто фізичній особі - позивачці по справі [PERSON], дане розпорядження є чинне на день розгляду даної справи та ніким неоспорено. На день звернення позивачки до суду вона вже отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке складається з прав на грошові вклади з відповідними відсотками, компенсаційними виплатами по них і на земельну ділянку (пай) у розмірі 4,73 гектарів, а також на даний час в нотаріальній конторі здійснюється виготовлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння з господарськими спорудами, яке розташоване в [ADDRESS]. Але оформити право на спадщину на спадкову земельну ділянку у розмірі 4,18 гектарів позивачка не може, через те, що її мати [PERSON] втратила оригінал Державного акту, а отримати дублікат даного акту в зв'язку зі змінами в чинному земельному законодавстві з 01 січня 2013 року вона не може. Уважаючи себе спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 4,18 га, розташовану на території Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, призначену для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, як набуту позивачкою в порядку спадкування за заповітом. Позивачка в попереднє судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, додатково подавши письмові докази в підтвердження позовних вимог. Відповідач, представник Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області в попереднє судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві позов визнав в повному обсязі, просив суд розглянути справу без присутності їх представника. Представник відділу Держземагенства у Липоводолинському районі, як третя особа, до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника відділу Держземагенства у Липоводолинському районі. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та третіх осіб, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку ч.4 ст. 174, ч.4 ст. 130 ЦПК України через визнання відповідачами позову у даній справі підлягає ухваленню рішення про задоволення позову, оскільки таке визнання позову не суперечить закону, відповідає вимогам процесуального закону. Вивчивши обставини справи, в якій достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено факт смерті [INFO] у віці 83 роки [PERSON] в м. Києві, яка була матір'ю [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено секретарем Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 29 січня 2002 року, реєстровий № 33. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався у встановленому порядку. Інших спадкоємців за законом з обов'язковою часткою у спадщині та за заповітом після смерті [PERSON] судом не встановлено (а.с. 6-7,14,15,32,33). Згідно з довідкою № 103/02-12 від 19 квітня 2012 року, виданою виконкомом Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, [PERSON], яка померла [INFO] в м. Києві, до 22 листопада 2002 року проживала одна в [ADDRESS] (а.с.15). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29 травня 2013 року спадкоємцем майна гр. [PERSON], яка померла [INFO], є її дочка [PERSON], [INFO], яка мешкає у [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складалося із грошових вкладів з відповідними відсотками, компенсаційними виплатами по них, що обліковуються в ПАТ «Державний Ощадний банк України» (а.с. 8). Також із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 травня 2013 року спадкоємцем майна гр. [PERSON], яка померла [INFO], є її дочка [PERSON], [INFO], яка мешкає у [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складалося із права на земельну частку (пай) в КСП ім. Кірова села Беєве Липоводолинського району Сумської області, у розмірі 4,73 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова, що находиться в селі Беєве Липоводолинського району Сумської області, який належав померлій на підставі дублікату сертифіката на права на земельну частку (пай) серії СМ № 0283903, виданого Липоводолинською районною державною адміністрацією 25 березня 2013 року (а.с. 9,28). З фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії II-СМ № 033741 від 16 січня 2002 року вбачається, що [PERSON], яка мешкала на той час в [ADDRESS], на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Беївської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,18 га, розташовану на території Беївської сільської ради для ведення сільськогосподарського товарного виробництва (а.с.10). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 вересня 2013 року, яке станом на день розгляду даної справи набрало законної сили, встановлено факт належності [PERSON], яка померла [INFO], на підставі власності земельної ділянки для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, площею 4,18 га, розташованої на території Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, переданої їй Державним актом на право приватної власності на землю від 16 січня 2002 року серія II-СМ № 033741 (а.с.27). При визнанні права власності на земельну ділянку, суд виходить з таких положень закону чинного на час виникнення спірних правовідносин зі спадкування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а згідно з п. г) ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають в порядку прийняття спадщини. Прийнявши в установленому законом порядку [PERSON], спадщину після смерті своєї матері [PERSON], із часу її відкриття набула права на успадковану земельну ділянку (це право володіння, користування нею відповідно), а право розпорядження зазначеною вище земельною ділянкою у позивачки, як спадкоємця [PERSON], виникає з часу державної реєстрації її права власності на вказану нерухомість (ч.2 ст.1299 ЦК України). Тобто перелічені права на вищевказану земельну ділянку входили у спадкову масу, яка виникла після смерті [PERSON] Крім цього, відсутність у позивачки оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку не може бути перешкодою в оформленні її спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті іі матері [PERSON] Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, вимоги позивачки суд вважає обґрунтованими. За життя право власності на спірну земельну ділянку належало на законних підставах гр. [PERSON], тому [PERSON], як спадкоємець за заповітом, має право на вказану спадщину, а тому при відсутності оригіналу правовстановлюючого документу у позивачки право останньої підлягає судового захисту у спосіб визнання за нею прав на вищевказане нерухоме майно.

Outcome: approved