Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], який обґрунтовувався тим, що 26.12.2014 року позивач позичив відповідачу 21 090 грн., які останній зобов'язався повернути в термін до 20.03.2015 року, про що видав нотаріально засвідчену заяву. Посилаючись на те, що в обумовлений сторонами строк відповідач зобов'язання по договору не виконав та позичені кошти не повернув та завдав цим моральних страждань, просив стягнути з віжповідача на свою користь борг у сумі 21 090 грн., завдану моральну шкоду у сумі 2 000 грн., та витрати на правову допомогу у сумі 400 грн. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні пред'явлений до нього позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Наслідки вчинення відповідної процесуальної дії відповідачу судом було роз'яснено. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 04.06.2015 року відмовлено у прийнятті визнання [PERSON] позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26 грудня 2014 року [PERSON] одержав від [PERSON] грошові кошти в сумі 21 090 грн., які зобов'язався повернути в термін 20 березня 2015 року, що стверджується заявою від 26.12.2014 р. засвідченною приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., зареєстрованою в реєстрі за №5747 (а.с. 26). Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З наявної в матеріалах справи розписки від 26.05.2015 р. вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] в розрахунок боргу грошові кошти в сумі 1 400 грн. (а.с. 25). Вказана обставина представником позивача не заперечувалась. З огляду на викладене, враховуючи невиконання [PERSON] як позичальником у повному обсязі зобов'язань щодо повернення [PERSON] позичених у нього грошових коштів, що відповідачем у судовому засіданні не заперечувалось, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 19 690 грн. (21 090 грн. - 1 400 грн.). Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу завданої моральної шкоди, суд враховуючи те, що договором між сторонами та ЦК України, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, а також те, що позивач не довів завдання йому шкоди у вигляді упущеної вигоди, вважає заявлену вимогу в цій частині необґрунтованою. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною 3 статті 6 Закону України «про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При розподілі судових витрат судом враховується, що звертаючись до суду з вимогами про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди, тобто одночасно з вимогами як майнового так і немайнового характеру, позивачем був сплачений судовий збір лише за вимоги немайнового характеру у сумі 243 грн. 60 коп., у задоволенні яких судом було відмовлено, а тому останні відшкодуванню позивачу не підлягають. При цьому, суд вважає за необхідне стягнення з відповідача на користь держави недоплачений при поданні позову судовий збір за вимоги майнового характеру у сумі 243 грн. 60 коп., які судом було задоволено, а також присудити на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 400 грн.

Outcome: partial