Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що починаючи з вересня 2019 року відповідач почав здійснювати блокування його картки для виплати заробітної плати. З відповіді працівників відділення АТ КБ «Приватбанк», який знаходиться на вул. Січових Стрільців, 13-А в м. Києві він дізнався, що підставою блокування картки є постанова про арешт коштів боржника від 23.08.2019 року накладеного Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Зауважував, що в постанові міститься застереження щодо накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Факт нарахування заробітної плати на картку [NUMBER] підтверджується відомостями на заробітну плату, з відміткою банку. Просив зобов`язати відповідача розблокувати вказану картку та заборонити в подальшому здійснювати її блокування. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 16.12.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов Того ж дня до канцелярії суду представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 26.12.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позов. Відповідно до ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Враховуючи, наведене вбачається, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву, в зв`язку з чим останній слід залишити без розгляду. Клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін підлягає залишенню без розгляду, враховуючи, що відповідачем також пропущено строк на подачу такого клопотання, передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України. Відповідно відповідь на відзив на позов не може братись судом до уваги, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 179 ЦПК України, оскільки відзив на позов залишається судом без розгляду. За таких обставин, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Відповідно до п.9.1 Інструкції виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів). Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Банк також приймає до виконання постанову про арешт коштів, надіслану виконавцем у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації. Із доданої до позову відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 24.09.2019 року вих. №59764588/7 вбачається, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 16 280 грн. Законом України «Про виконавче провадження» в т.ч. передбачені умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Тобто законом у виняткових випадках допускається звернення стягнення на заробітну плату боржника на підставі виконавчого документу. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Разом з тим, позивач в своєму позові посилається на постанову державного виконавця (на підставі якої банком було заблоковано його картковий рахунок) в якій міститься речення: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом», разом з тим копію цієї постанови в якості доказу не надано. Тобто відсутня можливість перевірити обставини, викладені в позові. Крім того судом не встановлено і позивачем не доведено, що банком порушено його права, що виразились у блокуванні зарплатної чи взагалі будь-якої картки позивача. Надані позивачем в обґрунтування вимог докази, не можуть бути прийняті в якості останніх, оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 76, 77, 100 ЦПК України. Роздруківка на папері формату А4 з набором цифр, символів та таблиць не може прийматись судом в якості доказу. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином вимога [PERSON] в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» здійснити розблокування картки для виплати заробітної плати не підлягає задоволенню в зв`язку з недоведеністю. В частині позовних вимог про заборону відповідачу здійснювати будь-яким чином блокування картки суд відмовляє, враховуючи, що чинним законодавством банкам не заборонено проводити періодичну перевірку своїх клієнтів. Законом також передбачені випадки обмеження права розпоряджатися рахунком. Відповідно до ст.1074 ЦК обмеження прав клієнта щодо розпоряджання коштами на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вимога позивача щодо заборони здійснювати блокування карти для виплати заробітної плати в даному випадку не є порушеним правом позивача, крім того розрахована на майбутнє. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed