overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.10.2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають одну неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Подружнє життя не склалося через зловживання чоловіком наркотичних засобів, побивання позивача та постійні скандали. З лютого 2015 року позивач та відповідач припинили суспільне проживання, спільного бюджету не мають ,сумісного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу є недоцільним, тому ,що носить лише умовний характер. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви, просив суд шлюб розірвати. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, бо на його думку . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2011 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №209736, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Синельніковському РУЮ Дніпропетровської обл., актовий запис №22 від 22.10.2011року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, - [PERSON] [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з лютого 2015 року. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 03.07.1992 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з січня 2012 року, оскільки втрачено взаєморозуміння один одного, постійно виникають сварки, скандали із-за різних поглядів на життя. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб він просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на розірванні шлюбу, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявилася з невідомих причин, була належно повідомлена про місце та час розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач до судового засідання не зявилась, суд вважає за доцільне не відновлювати її дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 04.08.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з лютого 2014 року, оскільки втрачено взаєморозуміння один одного, постійно виникають сварки, скандали із-за різних поглядів на життя. Спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач до судового засідання не зявилася, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не ставить питання про відновлення дошлюбного прізвища. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 08.08.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №215/12-07-0674, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 14\~500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 6211,63 доларів США. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 6211,63 доларів США та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором №215/12-07-0674 від 08.08.2007 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 14\~500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 6211,63 доларів США. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який між ними зареєстровано 17 червня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №20. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити по підставам, викладеним в позові, зазначивши в його обгрунтування, що шлюбні стосунки між собою сторони припинили з серпня 2015 року. Спільних дітей в них не було та всі спроби для того, щоб народити дитину були марними, у звязку з цими обставинами відносини між подружжям стали погіршуватися, а потім і взагалі припинилися. На прохання позивача розірвати шлюб в державному органі реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, які не мають дітей, відповідач відповідає відмовою, оскільки вона не бажає розривати шлюб. Однак він бажає створити нову повноцінну сімю, де будуть рости діти. За викладених обставин просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином /а.с.11,16/, причину неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 17 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №20. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЖД №250497. /а.с.7/ Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з позовної заяви, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з серпня 2015 року, разом подружжя не проживають, спільного господарства не ведуть, позивач бажає створити нову сімю, тому збереження шлюбу суперечить обопільним інтересам сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який між ними зареєстровано 29 квітня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції за актовим записом №320. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність у звязку з його відїздом до [PERSON] Штатів Америки. В позовній заяві в обґрунтування свого позову [PERSON] послався на наступне. У 2009 році після сварки шлюбні стосунки між подружжям припинились, після чого вони перестали проживати разом, вести спільне господарство, втратили почуття поваги та любові один до одного. Від шлюбу спільних дітей не мають. З відповідачкою не підтримують стосунки та не спілкуються взагалі, на підставі цього, просить позовну заяву задовольнити. Відповідачка позов визнала та просила його задовольнити. Також вважає, що збереження їх сімї на сьогодні не можливе, оскільки шлюбні стосунки припинили ще у квітні 2009 року, на сьогоднішній день вона не знає, де взагалі позивач перебуває та чим займається, тому строку на примирення просить не надавати. Вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 29 квітня 2001 року між [PERSON], громадянином [PERSON] Штатів Америки та [PERSON], громадянкою України, було зареєстровано шлюб Міським відділом Реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції за актовим записом №320, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЖД №110065 /а.с.7/ Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з квітня 2009 року, разом подружжя не проживає, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбу суперечить їх обопільним інтересам, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом дол. відповідача про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позову зазначає, що 05.11.2015 року відповідач під розписку позичив у [PERSON] 2 500 доларів США, що на момент подачі позовної заяви за курсом НБУ становить 65 000 грн. Оскільки відповідач не повідомляв про конкретні строки повернення боргу, 04.04.2016 року йому було надіслано претензію про повернення боргу, проте на претензію він не відреагував та борг не повернув. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру в якій посилається на те, що з 07 грудня 1974 вона перебувала у офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На підставі ордеру №688 від 30 липня 1976 року її чоловіку, на склад сімї з 3 чоловік, було надано квартиру за адресою: [ADDRESS], у звязку з чим [PERSON] був прийнятий у члени ОК ЖБК №221. Відповідно довідки ОК «ЖБК №221» від 13 березня 2016 року №24 вона разом з чоловіком повністю сплатили пайовий внесок за вищезазначену квартиру в розмірі 5932,00 радянських рублів. 26 квітня 2015 рок [PERSON] помер. За життя право власності на вищезазначену квартиру вони не зареєстрували. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у передбачений законодавством 6 місячний строк звернулися до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від права на прийняття спадщини на користь позивача, як дружини померлого. Однак постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на квартиру через відсутність на імя спадкодавця правовстановлюючих документів. Посилаючись на ст.15 ЗУ «Про власність», зазначаючи на те, що вищезазначена кооперативна квартира була надана та виплачена у період їхнього з чоловіком зареєстрованого шлюбу, за їх спільні подружні кошти, посилаючись на довідку ОК «ЖБК №221» №24 просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], з яких ? частка квартири, як частка у спільному сумісному майні подружжя, та ? частка в порядку спадкуванні за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 26 квітня 2015 року. В судове засідання позивач не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Представник Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 11 липня 2016 року через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю. Суд вважає за необхідне зазначити, що в судове засідання призначене на 19 травня 2016 року представник відповідача також не зявився та про причини неявки суду не повідомляв. При цьому, на підтвердження обставин, (зайнятість представника відповідача), як підстави для перенесення розгляду справи, не надавав суду жодних доказів Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Підсумовуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахування уточнених позовних вимог, просив визнати [PERSON] втратившим право на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач зареєстрований у вищевказаному приміщенні, однак не проживає та не сплачує комунальні платежі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Третя особа, Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва у судове засідання свого представника не направила. Заслухавши пояснення сторін, вислухавши свідків [PERSON] і [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] Тривалий час в приміщенні не проживає, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами від 31.03.2016 року і 24.11.2016 року, складеними комісією ЖЕК № 2 будинку № 4 по вулиці Зодчих в місті Києві. Свідки [PERSON] і [PERSON], які також проживають у спірній квартирі, підтвердили те, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] більше двох років. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, що є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що [INFO] року померла його мати, [PERSON]. За життя їй належало на праві приватної власності спадкове майно, а саме 1/4 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Він є єдиним спадкоємцем усього майна померлої та фактично прийняв спадщину, але не оформив своє право у визначеному законом порядку. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І. з заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини. Зазначені обставини порушують його права на спадкування вказаного нерухомого майна. Він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, оскільки він є юридично необізнаною особою, та не знав вимог чинного законодавства в частині спадкового права. Посилаючись на викладене, позивач просив визначити йому додатковий строк у один місяць для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Нєженцев С.В. в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивача, [PERSON], якій за життя належало на праві приватної власності спадкове майно, а саме 1/4 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але 04.04.2016 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Згідно з поясненнями позивача він пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, оскільки він є юридично необізнаною особою та не знав вимог чинного законодавства в частині спадкового права. Зазначені обставини порушують права позивача на спадкування нерухомого майна, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме вказаної 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved