Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 01 вересня 2019 року на суму 123843 гривень 69 коп., з яких 4330 гривень 03 коп. основного боргу за кредитом, 119513 гривень 66 коп. процентів, нарахованих з 12 грудня 2009 року по 30 листопада 2017 року. АТ КБ «ПриватБанк», будучи правонаступником публічного акціонерного товариства, в обґрунтування підстав позову посилається на укладення договору банківських послуг шляхом підписання 12 грудня 2009 року анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, на підставі чого відповідачу була видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом на ініційований нею переказ коштів в розмірі 3500,00 гривень під проценти за користування зі ставкою 36,0 % на рік з суми залишку заборгованості за кредитом на строк дії емітованої позивачем картки, чим відповідач скористався для розрахунків у побуті, але з поверненням кредиту і сплатою процентів прострочив, на позасудові вимоги про погашення заборгованості не реагує. Наведені у позовній заяві доводи і міркування про забезпечений неустойками і наданий під проценти кредит позивач аргументував змістом договору, зафіксованим у кількох письмових та електронних документах, відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, за якими клієнт надає банку право змінювати у будь-який момент кредитний ліміт у бік зменшення чи збільшення, тим самим безумовно погоджуючись в момент укладання договору на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого за рішенням банку. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст.ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 04 листопада 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і відповідач про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, яка з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 12 грудня 2009 року відповідачем складено заяву про отримання кредиту, шляхом заповнення бланку, наданого банком. Відповідачем отримано кредитну картку № [NUMBER] «Універсальна», що підтверджується підписом відповідача (а.с.15), термін дії якої не зазначений. Графа кредитної картки в заяві містить відомості про встановлений кредитний ліміт в розмірі 3500 грн. Відповідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відповідач власним підписом засвідчив погодження з викладеними умовами договору по сплаті за користування кредитними коштами процентів в розмірі 3,0% на місяць, що становить 36% на рік, а також з умовами штрафних санкцій у разі несвоєчасного погашення кредиту та платою за обслуговування банком кредитної лінії відповідача (а.с.16). Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст.1049 ЦК України, яка в силу ч.2 ст.1054 ЦК України застосовується до правовідносин у сфері кредитування, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Як видно з розрахунку заборгованості за кредитом, здійсненим станом на 01 вересня 2019 року, основний борг відповідача перед позивачем за кредитним договором, який оформлений анкетою-заявою №б/н від 12 грудня 2009 року, складає 4330,03 грн. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що сторони досягли домовленості про розмір відсотків за кредитним договором, про що свідчить підпис відповідача на анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а саме - 3,0% на місяць нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік з внесенням щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку боргу до 25 числа кожного місяця (а.с.16). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім основного боргу (суми, фактично отриманої позичальником), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. За період з 12 грудня 2009 року по 30 листопада 2017 року позивачем нараховані до сплати відсотки за користування відповідачем кредитними коштами в розмірі 119513,66 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.8-13), які з урахуванням прострочення зобов`язання з повернення основного боргу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При ухваленні рішення та вирішенні спору суд приймає до уваги висновки Великої палати Верховного Суду, викладені третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача з урахуванням часткового задоволення позовних вимог. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved