Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та,? посилаючись на ст. ст. 215, 216, 225 та 1257 ЦК України, просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 31.07.2004р., реєстровий № 11937. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що 28.04.2015 року помер чоловік [PERSON] [PERSON] Подружжю на праві спільної сумісної власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS]. Після смерті чоловіка зясувалось, що 31.07.2004 року він залишив заповіт на імя свого сина від іншого шлюбу - [PERSON] Позивач вважає заповіт недійсним, оскільки [PERSON] внаслідок кількох перенесених інсультів не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що принаймні на час складання заповіту батько був психічно здоровою людиною. Батько сам зателефонував йому, сказав, що [PERSON] забула заховати його паспорт і запропонував піти до нотаріуса, щоб оформити договір дарування спірної квартири. Нотаріус [PERSON] відмовився посвідчувати такий договір, пояснивши, що не можна залишати батька без житла. Відповідач стверджував, що [PERSON] залишив заповіт на його користь тому, що це повністю відповідало його волі передати квартиру у власність саме йому, а дружину у такий спосіб «покарати». Зазначав також, що спілкувався з батьком постійноі може стверджувати, що інсульти завдали шкоду фізичному здоровю [PERSON], але його психічний стан був нормальним. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належно. Представник третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію обґрунтував тим, що в основу висновку судової психіатричної експертизи були покладені спостереження за хворим лікаря [PERSON], який давно не працює психіатром, не має достатньої кваліфікації у цій галузі медичної науки і навіть не був дільничним лікарем [PERSON] Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 лютого 1996 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 77 (т.1, а.с. 7). 27 березня 1996 року [PERSON] купив однокімнатну квартиру [ADDRESS], де подружжя постійно проживало (т.1, а.с. 8,9). Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] від іншого шлюбу. 31 липня 2004 року [PERSON] заповів йому все своє майно. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий № 11937 (т.1, а.с. 64). Між ним та [PERSON] склалися тривалі неприязні стосунки, що підтверджується матеріалами закритих кримінальних проваджень за заявами [PERSON] про завдання йому [PERSON] тілесних ушкоджень та умисне невиконання нею рішення суду. За життя [PERSON] хворів на гіпертонічну хворобу, лікувався в умовах стаціонару медичних закладів, переніс кілька інсультів. З 1999 року мав другу групу інвалідності безстроково по загальному захворюванню. Перебував під наглядом у Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері з 2014 року з приводу психічних, включаючи симптоматичні, психічні розлади. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 7 квітня 2015 року [PERSON] було визнано недієздатним; [PERSON] призначено його опікуном (т.1, а.с. 13). 28 квітня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру [ADDRESS] (т.,1 а.с. 4). За клопотанням позивача у справі було призначену посмертну судову психіатричну експертизу. Згідно висновку комісії експертів від 10 жовтня 2016 року (т.1, а.с. 117-138) [PERSON], складаючи 31 липня 2004 року заповіт, страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді помірно вираженої судинної деменції. В силу наявного у нього стійкого психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідач піддав сумніву висновки комісії експертів, у підгрунтя яких було покладено медичну картку зі спостереженнями за хворим [PERSON] лікаря [PERSON] На думку відповідача та його представника, лікар загальної практики [PERSON], який не працював психіатром у державному (комунальному) медичному закладі, не мав необхідної кваліфікації та не мав права у приватному порядку надавати [PERSON] психіатричну медичну допомогу. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив суду, що має освіту лікаря-психіатра, тривалий час займався приватною медичною практикою, неодноразово підвищував кваліфікацію лікаря-психіатра (т.2, а.с. 12-17). [PERSON] спостерігав з 2000 року, був запрошений його дружиною [PERSON] Тривалий час знайомий також з сином [PERSON] - відповідачем [PERSON] Свідок підтвердив, що його спостереження однозначно давали підстави вважати [PERSON] у період складання оспорюваного правочину таким, що страждав на судинну деменцію на резидуально-органічному фоні (остаточні явища перенесених гострих порушень мозкового кровообігу). Допитані в судовому у засіданні експерти [PERSON] та [PERSON], підтримали свій висновок про психічний стан [PERSON], пояснили, що до компетенції комісії лікарів не входить вирішення питання належності наданих судом для дослідження медичних документів. Дані медичної документації, яку вів лікар-психіатр [PERSON], не протирічать даним іншої медичної документації, яка була надана у розпорядження експертів. Спостереження лікаря [PERSON], висновки про психічний стан [PERSON], відображені в амбулаторній картці, відповідають звичайному перебігу захворювання, яким страждав [PERSON] Експерти також звертали увагу суду на ту обставину, що наявність інтелектуально-мнестичних порушень зафіксовано раніше іншими лікарями. Так, лікарі МСЕК при огляді [PERSON] 9 серпня 1999 року констатували: порушена память, головокружіння, головний біль. Діагноз гіпертонічна хвороба ІІІ ст. … з вестибуло-атактичним синдромом, мнестичними порушеннями середньої ступені важкості… (т.1, а.с. 136). Суд розяснив відповідачу, що у відповідності до статей 10, 27, 145 ЦПК України він має право заявити клопотання про призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи. Проте, [PERSON] такого клопотання не заявив, інших обгрунтувань, крім зазначених, своєї незгоди з висновком проведеної судово-психіатричної експертизи не навів. Суд, вирішуючи спір, виходить з положень частини першої статті 225 ЦК України про те, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до частин другої та четвертої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі…У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Outcome: approved