Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обґрунтування вимог зазначається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року із [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 500 грн. 00 коп., щомісячно. Після постановлення судового рішення відповідач частково надавав кошти на утримання малолітнього сина, однак їх не достатньо для належного забезпечення дитини. З підстав збільшення розміру аліментів позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 19 грудня 2019 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомлені. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони у даній справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 10 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 10 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 10 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 949. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 500 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 05 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до статті 51 Конституції України, та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30%). У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Оцінюючи наведені позивачем доводи, з метою забезпечення прав дитини на належне утримання, суд дійшов висновку про збільшення розміру аліментів з 500 грн. 00 коп. щомісячно на ј частини заробітку (доходу). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved