Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.03.2016 р. відкрилась спадщина після [PERSON], яка заповіла все своє майно позивачу. Однак державний нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON], пославшись на те, що із зібраних нотаріусом документів неможливо встановити склад спадкового майна, яке належить померлій [PERSON], оскільки вїї правоустановчому документі (свідоцтво №1559 про право власності на житло) не визначено розмір належної їй частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. Водночас у наявному в позивача оригіналі свідоцтва про право власності та в реєстраційному написі в тексті свідоцтвазазначено, що [PERSON] у зазначеній квартирі належить кімната №2 площею 26,57 м2, тоді як у технічному паспорті на квартиру кімнат такої площі немає ні поодинці, ні в сукупності. За матеріалами технічного паспорта кімната №2, яка була надана [PERSON], має площу 17,84 м2, площа кімнатиу свідоцтві про право власності (26,57 м2) визначена органом приватизації житла помилково. Внаслідок розбіжності площі кімнати, що належала [PERSON], у свідоцтві про право власності та в технічному паспорті на квартиру нотаріус не може визначити склад спадкового майна і видати свідоцтво про право на спадщину. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності на кімнату №2 площею 17,84 м2 у квартирі [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 23.03.2016 р., якою зазначена кімната була набута в порядку приватизації державного житлового фонду. Ухвалою суду від 07 червня 2017 року виключено\~ [PERSON] з кола осіб учасників процесу по справі за позовом [PERSON] до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи : [PERSON], [PERSON],про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. (а.с. 78) У судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні подав заяву, якою просив ухвалити рішення у справі на розсуд суду на підставі доказів, наявних у матеріалах справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що йому та його покійній матері [PERSON] у спірній квартирі були надані кімнати №3 та №8, які згодом були приватизовані водночас із [PERSON] У виданому на них з матірю свідоцтві про право власності загальна площа кімнат зазначена у розмірі 46,4 м2, тоді як за технічним паспортом площа кімнати №3 14,26 м2, кімнати №8 15,24 м2, а сума площ кімнат дорівнює 29,5 м2. Тобто в його випадку також мають місце розбіжності площі кімнат між правоустановчим документом і технічним паспортом, аналогічні викладеним у позовній заяві. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, копію спадкової справи після [PERSON], копії архівних матеріалів щодо приватизації квартири [ADDRESS] (назва вулиці на момент приватизації проспект Леніна) в місті Запоріжжі, копію технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, взявши до уваги пояснення осіб, що беруть участь у справі, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 23.03.2016 р. померла [PERSON] та після неї залишився заповіт, яким усе своє майно вона заповіла позивачу. До складу спадкового майна увійшла кімната №2 у квартирі [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва №1559 про право на власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної [PERSON] народних депутатів 21.10.1993 р. на підставі розпорядження від 21.10.1993 р. №1559-р. (а.с. 6, 9-10) [PERSON] прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], звернувшись із відповідною заявою до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, на підставі якої було відкрито спадкову справу №124/2016. (а.с. 41) [PERSON] є єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину після [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.12.2016 р. державний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON], зазначивши, що у наданій ТОВ «ЗМБТІ» на запит державного нотаріуса копії примірника свідоцтва №1559 про право власності на житло прописано,що частина комунальної квартири за адресу: [ADDRESS], дійсно належить на правіприватної власності гр. [PERSON], однак у документі не визначено розміру частки. Згідно з технічним паспортом та відповіддю, наданою ТОВ «ЗМБТІ», квартира має 3 кімнати, у свідоцтві про право власності на житло №1559 не зазначена житлова площа кімнати №2, яка належить [PERSON], та не визначено розмір частки у праві власності на квартиру. Тобто, з поданих документів спадкоємцем [PERSON] та наданими відповідями ТОВ «ЗМБТІ», які знаходяться в спадковій справі, неможливо встановити склад спадкового майна, що належить померлій 23 березня 2016 року [PERSON]. (а.с. 7-8) Згідно з технічним паспортом квартира [ADDRESS] (поточна назва пр. Соборний) має загальну площу 72,97 м2(у т.ч. жила площа 47,34 м2, підсобна 23,97 м2), з них 71,31 м2 корисна площа, і складається з трьох жилих кімнат: кімнати №2 площею 17,84 м2, кімнати №3 площею 14,26 м2 і кімнати №8 площею 15,24 м2. Кімнати №2 і №8 мають балкони. Крім жилих кімнат у квартирі є коридор №1, комора №4, ванна кімната №5, туалет №6, кухня №7, комори №9 і №10. (а.с. 11-12) На момент приватизації у 1993 році квартира [ADDRESS] (поточна назва пр. Соборний) у м. Запоріжжі належала до квартир спільного заселення (комунальних) іза її адресою були зареєстровані три особи: - [PERSON], якапроживала у кімнаті №2 площею 17,84 м2; - [PERSON] та [PERSON], котрі мешкали у кімнаті №3 площею 14,26 м2 і кімнаті №8 площею 15,24 м2. У порядку приватизації [PERSON] була передана в особисту приватну власність кімната №2, а [PERSON], [PERSON] у спільну часткову власність у рівних частках (по ? кожному) кімнати №3 і №8, про що і [PERSON], і [PERSON], [PERSON], - були видані свідоцтва про право власності на житло під єдиним номером 1559, котрий відповідає номеру розпорядження №1559-р від 21.10.1993 р., на підставі якого видавались свідоцтва. У свідоцтві, виданому [PERSON] зазначено, що їй на прав власності належить кімната №2 у квартирі за адресою: [ADDRESS], загальна площа приватизованого приміщення - 26,57 м2. У свідоцтві, виданому [PERSON], [PERSON], вказано, що їм належать кімнати №8, №3 у вказаній квартирі, загальна площа приватизованих приміщень46,4 м2. У реєстраційних написах на примірниках свідоцтв зазначено, що кімната №2 зареєстрована на праві власності за [PERSON] в цілому, тоді як кімнати №8, №3 зареєстровані за [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частці за кожним. (а.с. 9-10) Площі приватизованих кімнат, зазначені у свідоцтвах про право власності, не відповідають площам цих кімнат у технічному паспорті квартири. Так, за свідоцтвом площа кімнати №2, належної [PERSON], дорівнює 26,57 м2, тоді як за технічним паспортом - 17,84 м2. Загальна площа кімнат №3 і №8 у свідоцтві 46,4 м2 (у свідоцтві площа кожної кімнати окремо не зазначена), а за матеріалами технічного паспорта: 14,26+15,24=29,5 (м2). З розрахунку площі приватизованих приміщень, наданого відповідачем у складі архівних матеріалів щодо приватизації квартири, неможливо достеменно встановити причину виникнення вищенаведених розбіжностей у площі кімнат квартири, адже під час перед приватизаційної підготовки квартири у розпорядженні органу приватизації був технічний паспорт, і серед архівних матеріалів містяться документи, де зазначена правильна площа кімнат. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що і до, і після приватизації у фактичному користуванні субєктів приватизації бути кімнати з номерами, зазначеними у свідоцтвах; що номери кімнат у свідоцтвах відповідають номерам кімнат у технічному паспорті квартири; що фактичне користування кімнатами відповідає їх належності за правоустановчими документами, а також що площі кімнат, зазначені у технічному паспорті, відповідають фактичним площам кімнат. Представник відповідача теж не змогла надати пояснень про причини розбіжностей у площах кімнат між свідоцтвами про право власності і технічним паспортом квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Оскільки обєктом приватизації у спірних відносинах виступали кімнати у квартирі, де мешкали два і більше наймачів, площа кімнати як обєкта приватизації у правоустановчому документі повинна була відповідати площі цієї кімнати, зазначеній у технічному паспорті квартири. Недолік свідоцтва про право власності на житло, виданого [PERSON] органом приватизації, який полягав у невідоповідності зазначеної у ньому площі кімнати характеристикам площі цієї кімнати, що містяться у технічному паспорті квартири, став єдиною причиною відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кімнату №2 у квартирі [ADDRESS]. Така розбіжність перешкоджає нотаріусу встановити склад спадкового майна, і усунення цієї розбіжності перебуває поза межами компетенції нотаріуса. Інших причин для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу нотаріус у постанові не навів і судом таких не виявлено. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] на кімнату №2 у квартирі [ADDRESS] із зазначенням правильної площі кімнати, яка зазначена у технічному паспорті на квартиру 17,84 м2, і яка залишалась незмінною як до, так і після приватизації кімнати. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від час прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Частиною 1 \~ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст. 1392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved