Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний Машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», код ЄДРПОУ 14308368, на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період листопад-грудень 2015 року та за січень - березень 2016 року у розмірі 3 418,84 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що згідно довідки № 151/6 від 30.03.2016 року він працює у ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» на посаді слюсаря ремонтника. За листопад-грудень 2015 року та січень-березень 2016 року відповідач не виплачує йому заробітну плату. Так, відповідно до розрахункових листків, у листопаді 2015 року йому було нараховано 538,00 грн., у грудні 2015 року нараховано 599,91 грн., у січні 2016 pоку нараховано - 649,40 грн., у лютому 2016 року нараховано- 781,53 грн., у березні 2016 року нараховано - 850,00 грн., але не виплачено нічого. Отже загалом заборгованість відповідача по заробітній платі за період листопад-грудень 2015 року та за січень-березень 2016 року складає 3 418,84 грн. З урахуванням вищевказаного, вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період листопад-грудень 2015 року та за січень березень 2016 року, яка складає 3 418,84 грн. Крім того, вважає, що йому була завдана моральна шкода, оскільки невиплата відповідачем нарахованої йому заробітної плати свідчить про порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, у зв'язку з чим, він був змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. Розмір нанесеної йому моральної шкоди він оцінює в 1\~000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Підтвердити суму нарахованої заробітної плати за період листопад-грудень 2015 року та за січень - березень 2016 року він не має можливості, оскільки відповідач відмовляється надати таку довідку, а є лише розрахункові листи. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити частково, посилаючись на позовну заяву. Пояснив, що заробітна плата за листопад 2015 року та за січень 2016 року йому вже виплачена, а тому він просить стягнути лише залишок заборгованості та моральну шкоду. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги визнав частково, при цьому посилався на надані суду письмові заперечення в яких зазначено, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково у розмірі 2 002,00 грн.: за грудень 2015 року 599,00 грн., за лютий 2016 року 781,00 грн., за березень 2016 року - 622 грн. Заробітну плату за листопад 2015 року у розмірі 538,00 грн., та за січень 2016 року у розмір 649,00 грн., виплачені [PERSON] у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 423 від 12.02.2016 року, №546 від 19.02.2016 року. Затримка перечислення заробітної плати сталася у звязку із відсутністю замовлень на підприємстві та тяжкого фінансового положення. Моральну шкоду просили не стягувати, оскільки підприємство при першій можливості намагається погасити заборгованість по заробітній платі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки №151/6 від 30 травня 2016 року, виданої відділом кадрів Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», [PERSON] працює на посаді слюсаря - ремонтника (а.с.4). Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до \~ст. 115 КЗпП України та\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно\~ст. 10 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно довідки Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 36 від 26 квітня 2016 року, станом на 27 квітня 2016 року: - заробітна плата за листопада 2015 року у розмірі 538,00 грн. перерахована на картковий рахунок в КБ «ПРИВАТБАНК» 19 лютого 2016 року; -заробітна плата за грудень 2015 року у розмірі 599,00 грн. - не виплачена; -заробітна плата за січень 2016 року у розмірі 649,00 грн. перерахована на картковий рахунок в КБ «ПРИВАТБАНК» 12 лютого 2016 року; -заробітна плата за лютий 2016 року у розмірі 781,00 грн. - не виплачена; -заробітна плата за березень 2016 року у розмірі 622 грн. не виплачена (а.с.22). Позивач у позовній заяві зазначає, що за березень 2016 року йому було нараховано 850,00 грн. однак доказів на підтвердження цих обставин суду не надає. Судом встановлено та цей факт не оспорюється Позивачем, що станом на 28 квітня 2016 року відповідачем виплачена заборгованість по заробітній платі за листопада 2015 року у розмірі 538,00 грн., та за січень 2016 року у розмірі 649,00 грн., а всього на загальну суму 1187,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 546 від 19.02.2016 року (а.с. 23) та платіжним дорученням № 423 від 12 лютого 2016 року (а.с.25), згідно списків працівників, яким виплачена заробітна плата (а.с. 24, 26). Таким чином, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем становить: за грудень 2015 року - 599,00 грн., за лютий 2016 року - 781,00 грн., за березень 2016 року - 622 грн., а всього на загальну суму 2 002,00 грн. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що станом на день ухвалення рішення вищевказана заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у загальному розмірі 2\~002,00 грн. підлягають частковому задоволенню, за вирахуванням заробітної плати, яка вже виплачена Позивачу. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від\~31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем\~ заробітної плати позивачу, йому була спричинена моральна шкода.\~ Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, відповідно до яких жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300,00 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди, виходячи із соразмірності суми стягнутої заробітної плати та спричиненої моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст.\~40, 47, 94, 115, 116,\~237-1 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», та

Outcome: partial