Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 280 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.04.2019 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди стосовно придбання в подальшому у [PERSON] 6/11 частин житлового будинку із надвірними та господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] . На виконання досягнутих домовленостей між сторонами, з метою підготовки документів для реалізації прав власності позивачем було передано відповідачу 10000 дол. США, в підтвердження чого відповідачем було складено розписку, відповідно до якої відповідач отримав, а позивач передав йому 10000 дол. США, в рахунок оплати за належну йому частину боржнику. До сьогоднішнього часу будь-яких дій проведено відповідачем не було, строки виконання зобов`язання закінчилися, на пропозиції позивача повернути кошти відповідач не реагує, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути грошові кошти з відповідача на свою користь у сумі 280 000 грн., що еквівалентно 10 000 дол. США. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір (попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна), відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися у подальшому укласти в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості, який складається із 6/11 частини жилого будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до розписки від 03.04.2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США, які є вартістю нерухомого майна, а саме, 6/11 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] зобов`язався протягом двох місяців виписатися з даного будинку (а.с.6). Відповідачем [PERSON] підтверджено в його заяві про визнання позову, що ним було отримано від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 дол. США на виконання умов попереднього договору щодо купівлі-продажу 6/11 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які йому належать. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається із договору (попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна) від 03.04.2019 року продавець (відповідач) зобов`язався до 01.05.2020 року укласти Основний договір купівлі-продажу житлового будинку, однак відповідач порушив свої зобов`язання, встановленні договором. Тобто, як вбачається з розписки та пояснень, викладених в заявах сторін, сторони у справі домовились у майбутньому укласти договір купівлі-продажу частини будинку, грошові кошти, які позивач передав відповідачу, були передані як оплата за частину будинку, тому суд приходить до висновку, що між сторонами договір позики чи купівлі - продажу укладено не було. Отже, в даному випадку між сторонами виникли зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). За таких обставин, оскільки відповідач на день подання позову до суду зобов`язання не виконав, угоду купівлі-продажу будинку, розташованого по [ADDRESS] не оформлено, грошові кошти позивачу не повернуто, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню, суд приходить до висновку щодо задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача суми грошових коштів у розмірі 10000 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 280 000 грн. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідач позовні вимоги визнав, суд відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути на користь позивача з [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 10000 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 280000 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved