Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У зв'язку з тим, що вона з 02 лютого 2004 року працює в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Рівне» (далі - ОКП «МА Рівне»), з того часу проживає в гуртожитку по [ADDRESS], на виконання рішення Рівненського міського суду від 25 березня 2008 року її і неповнолітнього сина [PERSON], який є інвалідом, зареєстровано в гуртожитку і надано кімнату [ADDRESS] площею 10,1 кв.м., в подальшому вона народила ще двох дітей і продовжує залишатися першою в черзі на покращення житлових умов, на неодноразові звернення до адміністрації, їй відмовляють надати додаткову житлову площу, вважаючи такі дії незаконними, позивачка звернулася з позовом до суду і просить зобов'язати відповідачів першочергово забезпечити її та трьох малолітніх дітей жилою площею у вказаному гуртожитку шляхом надання додатково кімнати [ADDRESS] площею 10,5 кв.м. та визнати за нею і її малолітніми дітьми право власності на займані жилі приміщення в даному гуртожитку. Коли в ході розгляду справи було встановлено, що кімната [ADDRESS] розприділена іншій особі, позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог і просить надати їй додатково кімнату [ADDRESS] площею 34,85 кв.м. і визнати за нею і її малолітніми дітьми право власності на займані жилі приміщення в даному гуртожитку. В подальшому позивачка подала заяву про доповнення позовних вимог і, крім вищевказаних позовних вимог, просить визнати недійсним ордер № 124 від 12 листопада 2009 року на житлову площу в гуртожитку на кімнату [ADDRESS], площею 17, 5 кв.м. та ордер № 185 від 05 березня 2012 року на житлову площу в гуртожитку на кімнату [ADDRESS] площею 35,5 кв.м. Ці вимоги вона мотивує тим, що вказані кімнати безпідставно надані колишньому директору ОКП «МА Рівне» [PERSON] В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Слово для пояснень передала своєму представнику. Представник позивачки, адвокат [PERSON], позов також підтримала і суду пояснила, що по рішенню Рівненського міського суду позивачка проживає в гуртожитку з 2004 року. Згідно ст.ст.60, 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Позивачка перебуває на обліку на покращення житлових умов і отримання житла в гуртожитку з 26.09.2006 року під [ADDRESS]. Даних про те, що вона була знята з квартирного обліку немає. Їй з сином [PERSON] надано кімнату в гуртожитку площею 10,1 кв.м. Після цього позивачка народила ще двох дітей. Оскільки її син [PERSON] є інвалідом, тому позивачка просила додатково виділити їй сусідню кімнату площею 10,5 кв.м. Так як ця кімната була розприділена [PERSON], то позивачка збільшила заявлені вимоги і просить виділити їй кімнату [ADDRESS], оскільки відповідно до акту від 14.03.2012 року вільними є кімнати [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Після допиту свідків впевнилися, що при вирішенні питання про надання кімнати в гуртожитку [PERSON] і видачі йому ордерів на кімнати [ADDRESS], а потім [ADDRESS]було допущено порушення законодавства, тому позивачка правомірно ставить питання про визнання ордерів недійсними. Оскільки гуртожиток іде на приватизацію, то позивачка просить виділити їй додатково кімнату [ADDRESS] і визнати за нею і дітьми право власності на займане житло в гуртожитку, зокрема на кімнату [ADDRESS] і на кімнату [ADDRESS]. Вважає вимоги позивачки обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на законі і тому просить позов задоволити. Представник відповідача - ОКП «МА Рівне» - [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що виділити додаткову житлову площу позивачці немає можливості, так як в 2012 році кімната [ADDRESS] була надана [PERSON], а кімната [ADDRESS] виділена [PERSON] Вільних кімнат на даний час в гуртожитку немає, будь-якого будівництва житла вони не здійснюють, видати ж ордер можливо лише на вільну жилу площу. У користуванні сім'ї [PERSON] крім кімнати [ADDRESS] перебуває і кімната [ADDRESS], яка вже приватизована чоловіком і свекрухою позивачки. Оскільки позивачка менше року зареєстрована в кімнаті [ADDRESS], тому визнавати за нею право власності на займане житло немає підстав. Подав заперечення на позов, де обґрунтував свою позицію. Просить в позові відмовити. Представник відповідача - Профспілкового комітету ОКП «МА Рівне» - в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про слухання справи. Від голови профкому [PERSON] надійшло до суду клопотання про слухання справи за відсутності представника профспілкового комітету, позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника цього відповідача. 26 грудня 2013 року голова профкому [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, оскільки в позові ставиться питання про визнання недійсним ордеру № 124 від 12.11.2009 року. Відповідач [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що коли в 2009 році дружина повернулася з Італії і вони розлучилися, то він не міг проживати в одній квартирі з нею, тому звернувся до адміністрації з заявою про надання йому кімнати в гуртожитку. На підставі спільного рішення адміністрації і профкому йому було виділено кімнату [ADDRESS] і видано ордер на неї. На той час він директором не був, директором він працював з березня 2010 року по березень 2012 року. В 2011 році виготовлявся новий технічний паспорт на гуртожиток. Після змін до технічного паспорту було створено житлові блоки, об'єднано кімнати, змінено нумерацію. Кімната [ADDRESS], в якій він проживав, була об'єднана в житловий блок і змінено її нумерацію на [ADDRESS]. В цьому блоці житлова кімната одна, в ньому облаштовано кухню і санвузол. Він за власні кошти зробив ремонт в кімнаті [ADDRESS]. Наскільки йому відомо, рішення Рівненського міського суду по відношенню [PERSON] виконане. Просить в позові відмовити. Представник відповідача, адвокат [PERSON], позов не визнав, подав заперечення на позов. Вважає, що позивачка не довела факту перебування на певному квартирному обліку. Вона була поставлена на чергу в 2006 році. Після цього було рішення Рівненського міського суду, яке виконане. Як народжувалися діти, [PERSON] не ставала на чергу, не давала додаткових документів, та й квартирного обліку на даний час не ведеться, бо підприємство нічого не будує. На виконання рішення суду, в 2008 році позивачці було додатково виділено кімнату [ADDRESS]. [PERSON] отримав спочатку кімнату [ADDRESS] (після інвентаризації змінено нумерацію на [ADDRESS]) на підставі рішення адміністрації і профкому. Він зареєструвався у кімнаті, зробив ремонт і проживає там. У гуртожитку [PERSON] зареєстрований з 13.11.2009 року. Підприємство саме визначає кого поселяти в гуртожиток. Визнавати недійсними ордери, які видавались [PERSON], немає підстав, так як вони не порушують прав позивачки, тим паче минули строки оскарження ордерів. На його думку, позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Свідок [PERSON], свекруха позивачки, суду показала, що вона працює в ОКП «МА Рівне», є членом профкому. Разом із сином [PERSON] приватизувала в гуртожитку кімнату [ADDRESS]. 09 червня 2011 року була на засіданні профкому і тоді вирішувалося питання про надання ліжко-місця в гуртожитку [PERSON] та питання по зміні нумерації кімнат. Питання по [PERSON] тоді не вирішувалося. На засіданні було 5 членів профкому, які проголосували за рішення по цих питаннях. Вона хоч має будинок в селі, але в основному проживає у гуртожитку. Свідок [PERSON] суду дала показання, що вона працювала у відповідача і була членом профкому. На засіданні 09.06.2011 року була присутня і вони вирішували питання по [PERSON] і по зміні нумерації кімнат у гуртожитку. Тоді окремо питання по [PERSON] не вирішувалося. Знає, що об'єднувалися кімнати в гуртожитку. Коли [PERSON] в 2009 році виділяли кімнату, то вона членом профкому не була. [PERSON] пропрацював на підприємстві понад 15 років. [PERSON] перед першою відпусткою по догляду за дитиною пропрацювала десь один рік, а потім народжує дітей і перебуває у відпустці по їх догляду. В кімнаті [ADDRESS], в основному проживає позивачка з сім'єю. Її свекруха [PERSON] має будинок в [ADDRESS], де і проживає. Вона рідко з'являється в гуртожитку. Поки вона була членом профкому, до них зверталися працівники по питанню поліпшення житлових умов, але їм відмовляли в постановці на облік, мотивуючи тим, що немає квартирного обліку. Свідок [PERSON] суду показала, що вона тривалий час була членом профкому. Про засідання профкому від 04 листопада 2009 року, на якому вирішувалося питання надання кімнати [ADDRESS] [PERSON] чує вперше, на цьому засіданні присутня не була. Позивачка з трьома малолітніми дітьми проживає в одній з кімнат у гуртожитку. На засіданні профкому 09.06.2011 року була присутня, але тоді вирішувалось лише питання по [PERSON] і питання про надання [PERSON] кімнати площею 35 кв.м. не вирішувалось. Свідок [PERSON] суду показав, що він є членом профкому і на його засіданнях, які відбулися 04.11.2009 року і 09.06.2011 року присутній не був. Про те, що [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані і проживали в гуртожитку йому не відомо. Він раз в місяць заходить до гуртожитку, знімає показники лічильника. В кімнаті [ADDRESS] чи [ADDRESS] (точно не пам'ятає) проживає [PERSON] з чоловіком і дітьми. Її свекруха [PERSON] іноді проживає в гуртожитку, бачив як вона заходила в кімнату. Допитана як свідок голова профкому [PERSON] позов не визнала і суду пояснила, що позивачка проживає в гуртожитку з трьома дітьми, рішення Рівненського міського суду було виконане і їй була надана додаткова житлова площа. Після цього [PERSON] повторно зверталася з заявами про надання їй ще додаткової кімнати, але їй було відмовлено із-за відсутності вільних кімнат. [PERSON] звернувся з заявою про надання йому житла в гуртожитку, так як мав сімейні проблеми і не мав де проживати. В зв'язку з виробничою необхідністю в 2009 році йому була виділена кімната, яка становила квоту підприємства (для прилітаючих екіпажів). В 2009 році на засіданні профкому було п'ять його членів, чому [PERSON] і [PERSON] сказали, що не були присутні на засіданні профкому їй не відомо. В 2011 році питання стосовно [PERSON] не розглядалося, розглядалося лише питання по зміні нумерації кімнат. Ордерів профком не видає і будь-якої документації по їх видачі у профкому немає. Список черговості, де [PERSON] стоїть перша, бачить вперше, чи стояв на обліку [PERSON] їй не відомо, але як йому була виділена кімната, то він в ній проживав. Свідок [PERSON] суду показав, що він є членом профкому і на засіданні профкому в 2011 році розглядалось питання по наданню житла і ордерів. Чи видавалися ордери на кімнати, в яких була змінена нумерація не знає. В 2009 році чув, що [PERSON] виділили кімнату. В гуртожитку він не проживає, туди не заходить, але з розмов працівників знає, що [PERSON] проживають в двох кімнатах. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 39-к-1 від 30.01.2004 року позивачка [PERSON] з 02 лютого 2004 року працює прибиральницею в ОКП «МА Рівне». Фактично вона працювала до народження першої дитини, а потім перебуває у відпустках по догляду за дітьми. Як стверджує позивачка з 02 лютого 2004 року вона за усним дозволом адміністрації поселилась та стала проживати разом із чоловіком та свекрухою в кімнаті [ADDRESS]. Однак згідно відмітки в паспорті у вказаному гуртожитку позивачка зареєстрована з 15 серпня 2008 року, а в кімнаті [ADDRESS] вона зареєстрована з [ADDRESS] серпня 2011 року. В сім'ї [PERSON] троє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства, син [PERSON], [INFO], і дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 25 березня 2008 року було зобов'язано адміністрацію та профком ОКП «МА Рівне» провести реєстрацію [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] по місцю фактичного проживання у вказаному гуртожитку, а також позачергово у встановленому порядку забезпечити [PERSON] на її сім'ю жилою площею в гуртожитку. На виконання даного рішення суду [PERSON] (на неї і сина [PERSON]) в 2008 році було надано житлову кімнату [ADDRESS] площею 10,1 кв.м. (після зміни нумерації це кімната [ADDRESS]) і позивачку та її сина було зареєстровано в цій кімнаті. Отримуючи дану кімнату, позивачка не виражала незадоволення, погодилась на отримання цієї кімнати. Згідно довідки ОКП «МА Рівне» № 222 від 06.03.2012 року позивачка і її троє малолітніх дітей постійно проживають в кімнаті [ADDRESS] вказаного гуртожитку і вони там є зареєстровані. Також в цій довідці зазначено, що дана сім'я в гуртожитку займає ще одну кімнату [ADDRESS] площею 19 кв.м., в якій зареєстрований чоловік позивачки [PERSON] та її свекруха [PERSON] Із наданих позивачкою документів, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно і витягу про державну реєстрацію прав, кімната [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] і [PERSON] (по ? частині кожному) і, як встановлено судом, ця кімната їм передана у власність в порядку приватизації. Судом також встановлено, що відповідно до протоколу № 46 від 04.11.2005 року засідання профкому ОКП «МА Рівне» було задоволено клопотання адміністрації про надання житлової площі в гуртожитку аеропорту для тимчасового проживання [PERSON] в рахунок квоти житлової площі, яка належить ОКП «МА Рівне». На підставі цього рішення профкому 12.11.2009 року [PERSON] було видано ордер на кімнату [ADDRESS] площею 17,5 кв.м. З 13.11.2009 року він зареєстрований у вказаному гуртожитку. В 2011 році було проведено інвентаризацію гуртожитку, частині нежитлових кімнат надано статус житлових, деякі кімнати об'єднані в житлові блоки, тому й змінилась нумерація кімнат. В зв'язку з цим адміністрація клопотала перед профспілковим комітетом про прийняття рішення стосовно погодження, підготовки та видачі нових ордерів мешканцям гуртожитку, з урахуванням відповідних змін. Клопотання адміністрації було задоволено рішенням профспілкового комітету (протокол № 14 від 09.06.2011 року). Після проведеної інвентаризації житлові кімнати 20 і 21 були об'єднані в житловий блок, якому присвоєно [ADDRESS]. Житлова площа блоку становить 35,5 кв.м. і його основним квартиронаймачем є [PERSON] На підставі вищевказаного рішення профкому 05.03.2012 року останньому видано ордер на кімнату [ADDRESS] і з 16.03.2012 року він зареєстрований за вказаною адресою. Згідно ст.ст.127, 128, 129 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Аналогічні положення визначені і в Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208. Пункт 11 цього Положення передбачає, що жила площа в гуртожитках надається в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи, організації та профспілковим комітетом. Пункт 10 Положення встановлює, що ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. А згідно пункту 12 Положення жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.м. на одну особу. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. А ст.61 ЦПК України встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищезгаданим рішенням Рівненського міського суду від 25 березня 2008 року встановлено, що позивачка з 02.02.2004 року по даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем і з лютого 2004 року фактично проживає в кімнаті [ADDRESS] площею 19,1 кв.м. Враховуючи ці обставини, які встановлені судовим рішенням, суд не може взяти до уваги доводів позивачки і її представника про те, що вона не проживає в кімнаті [ADDRESS], не має ніякого відношення до цієї кімнати, так як вона приватизована її чоловіком і свекрухою, лише зрідка заходить до свого чоловіка. На переконання суду позивачка з чоловіком та дітьми проживають в кімнатах [ADDRESS] та [ADDRESS], її свекруха проживає в будинку в [ADDRESS]. Це встановлено як рішенням Рівненського міського суду, так і в даному судовому засіданні та підтверджується відповідною довідкою ОКП «МА Рівне» та показами свідків. Тобто в розпорядженні позивачки і її сім'ї є дві кімнати загальною площею 29,2 кв.м. (норма на 5 чоловік - 30 кв.м.). Як встановлено судом, ОКП «МА Рівне» будівництва житла не здійснює, інших приміщень, крім згаданого гуртожитку, які б могли бути переобладнані під гуртожиток, немає. Вільної житлової площі в гуртожитку на даний час немає. В зв'язку з цим, квартирний облік в ОКП «МА Рівне» не ведеться. Це підтверджується поясненнями сторін і показами свідків. Посилання позивачки на Книгу реєстрації заяв, поданих працівниками аеропорту для взяття на квартирний облік, де значиться прізвище позивачки і Список працівників ОКП «МА Рівне», які потребують покращення житлових умов, на отримання житла в гуртожитку, де [PERSON] значиться першою з 26.09.2006 року, суд не може взяти до уваги, оскільки в матеріалах справи є лише копії цих документів і судом встановлено, що вони видавалися в рамках розгляду справи Рівненським міським судом. Позивачка жодним доказом не ствердила своє перебування на квартирному обліку на даний час. Тепер стосовно визнання недійсними ордерів, які видавалися на ім'я [PERSON] Стаття 59 Житлового кодексу України передбачає порядок і підстави визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Така вимога може бути заявлена протягом трьох років з дня його видачі. Тому суд не може взяти до уваги доводів відповідачів про те, що позивачка пропустила строк позовної давності. Але ні в позові, ні в своїх доводах в суді, позивачка не вказує які ж є підстави визнавати недійсними ордери, які видавались [PERSON] Позивачкою не надано жодного доказу того, що останній в заяві про надання йому кімнати в гуртожитку вказав відомості, які не відповідають дійсності. Вважаючи неправомірними рішення про виділення житла в гуртожитку [PERSON], позивачка не ставить питання про скасування цих рішень, а просить визнати ордери недійсними. Позивачці, як і іншим мешканцям гуртожитку, було відомо про виділення [PERSON] кімнати в гуртожитку в 2009 році, але тоді цього ніхто не оспорював. Як зазначено вище, ордер видається на вільну житлову площу, якої на даний час в гуртожитку немає. Акт фактичного проживання у гуртожитку аеропорту по [ADDRESS] від 14 березня 2012 року суд оцінює критично, оскільки суду надана лише копія цього акту, в ньому видно, де закінчується речення, в якому мова йде, що вільними є кімнати № [ADDRESS] та [ADDRESS]. Слова в акті «та кімната [ADDRESS]» написані не в тексті речення, із зміщенням поля на папері, інтервалу між рядками та жирнішим шрифтом, ніж весь текст акту. Дана фраза не вписується в зміст акту, тому суд не виключає, що вона могла бути дописана вже після підписання акту. Судом же встановлено, що блок [ADDRESS], який згідно технічного паспорта від 05.05.2011 року складається з коридору, санвузла, кухні і жилої кімнати, не є вільним, він виділений [PERSON], де останній зареєстрований, який за власні кошти провів ремонт в блоці і періодично там проживає. Що стосується визнання за позивачкою права власності на займані жилі приміщення в даному гуртожитку, то відповідно до рішення Рівненської обласної ради № 76 від 30.12.2010 року, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», надано згоду на приватизацію кімнат у гуртожитку, що є спільною власністю територіальних громад області, обліковується на балансі обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне» та розташований за адресою: [ADDRESS]. Отже, позивачка вправі звернутися до органу приватизації і отримати свідоцтво про право власності на займане нею житло в гуртожитку. Однак, вона напряму звертається в суд з вимогою про визнання за нею права власності на займане житло. Суд не є органом приватизації, доказів того, що позивачці відмовлено у приватизації кімнати в гуртожитку вона суду не надала, тому суд вважає, що ця її вимога є передчасною. За таких обставин суд вважає, що позов є не обґрунтованим і не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає. Суд погоджується з тим, що морально є важко проживати з трьома малолітніми дітьми, з яких одна дитина інвалід, в займаних сім'єю [PERSON] кімнатах, але рішення суду повинно бути законним і справедливим не лише по відношенню до позивачки, але й до інших осіб. Є неможливим вирішувати житлові проблеми позивачки, обмежуючи права інших мешканців гуртожитку.

Outcome: dismissed