Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 18.12.2000 року вона, з однієї сторони, та відповідач [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 2947-п купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Миколаївській Універсальній Товарно сировинній Біржі, в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2947-п від 18.12.2000р., та 09.01.2001 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 7025. Дана угода була виконана сторонами повністю, однак від її нотаріального освідчення вони ухилилися. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивач вважала, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач просила розглядати справу у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про день та час розгляду справи, заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Третя особа Миколаївська Універсальна Товарно сировинна Біржа була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно до ст. ст. 47, 227 ЦК УССР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 18 грудня 2000 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 2947-п купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Миколаївській Універсальній Товарно сировинній Біржі, в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2947-п від 18.12.2000р., і 095.01.2001 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 7025. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлена можливості провести відчуження належної їй нерухомості. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved