Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500920065 від 05.11.2013 року на суму 13811,00 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, ПАТ «Альфа-Банк» відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги коштів до відповідача. Відповідно до додатку № 1-1 даного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №500920065 від 05.11.2013 року. На виконання умов договору факторингу від 10.10.2016 року, ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено відповідачу повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» по зазначеному договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та перестав повертати наданий йому кредит у строки передбачені договором. У зв`язку з істотним порушенням умов кредитного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено відповідачу повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №500920065 від 05.11.2013 року. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №500920065 від 05.11.2013 року в розмірі 21829,45 грн., з яких: 13176,01 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2603,44 грн. - заборгованість по процентам та комісією; 6050,00 грн. - пеня, штраф, неустойка. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 15.01.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 20.02.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа : Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання пункту 2.8 кредитного договору №500920065 від 05.11.2013 року недійсним, який ухвалою судді від 18.09.2018 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 Правил, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Тому п. 2.8. кредитного договору є нікчемним в силу закону. Нікчемні пункти кредитних договорів передбачають платежі за кредитним договором які споживачем не замовлялись та не є послугою у визнанні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просила суд визнати п. 2.8 кредитного договору №500920065 від 05.11.2013 року - недійсним і стягнути судові витрати - судовий збір в розмірі 704,80 грн. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 17.01.2019 року залучено ПАТ «Альфа-Банк» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 21.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні відповідач не визнала вимоги первісного позову, вимоги зустрічного позову підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання з проханням розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). У судовому засіданні було встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №500920065 від 05.11.2013 року на суму 13811,00 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, ПАТ «Альфа-Банк» відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги коштів до відповідача. Відповідно до додатку № 1-1 даного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №500199721 від 15 лютого 2011 року. На виконання умов договору факторингу від 10.10.2016 року, ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено відповідачу повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» по зазначеному договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та перестав повертати наданий йому кредит у строки передбачені договором. У зв`язку з істотним порушенням умов кредитного договору ТОВ «Дата Майнінг Груп» 19.10.2016 року було направлено відповідачу повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №500920065 від 05.11.2013 року у розмірі 21829,45 грн., з яких: 13176,01 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 2603,44 грн. - заборгованість по процентам та комісією; 6050,00 грн. - пеня, штраф, неустойка, на підтвердження чого надається розрахунок заборгованості. Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо і комісійної винагороди за управління кредитом, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом пояснив, що банк вимагає сплати комісії за послуги, які не надає; під час укладення кредитного договору його не було ознайомлено з загальними умовами надання кредиту, чим його введено в оману і, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність. В свою чергу всі відносини між банком і позичальником в частині комісійних винагород за управління кредитом встановлені Загальними правилами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Даним договором та «Загальними умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк» чітко визначені зобов`язання сторін, а також і в частині комісійних винагород. Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, Загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Проте, як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» . У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як вбачається з кредитного договору, відповідно п. 2.8. договору встановлено сплату комісійної винагороди банку за управління кредитом з 1 по 36 місяць користування кредитом - 2,40 % від суми кредиту, що у розрахунку заборгованості визначена у розмірі 2441,79 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. Тому позовні вимоги зустрічного позову в частині визнання недійсним п.2.8. кредитного договору №500920065 від 05.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», яким визначене зобов`язання з повернення інших платежів у розмірі комісійної винагороди за дії Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №500920065 від 05.11.2013 року належним чином не виконує, але підлягає задоволенню вимога зустрічного позову про визнання недійсним п.2.8 кредитного договору, тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу заборгованість по договору в розмірі 21829,45 - 2441,79 (комісійна винагорода) = 19387,66 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1600,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем за зустрічним позовом не надано належні та допустимі документи, в розумінні статей 137-138 ЦПК України, на підтвердження надання професійної правничої допомоги, а тому вимоги про стягнення коштів на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: partial