Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року у розмірі 6\~381,01 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 08.06.2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8 000,00 грн. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. 25.06.2016 року позичальник [PERSON] померла. За змістом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Виходячи зі змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 25.06.2016 року по 25.12.2016 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON], що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: 49008, [ADDRESS]. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 07.12.2016 року була направлена претензія кредитора до третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 26.12.2016 року позивачем було отримано відповідь третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 17.04.2017 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року становить 6\~381,01 грн., яка складається з: тіло кредиту 2\~994,27 грн., нараховані проценти за користування кредитом 3\~386,74 грн. У звязку з викладеним, ПАТ КБ «Приватбанк» вимушений звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 08 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. [PERSON] скористалась наданим кредитом, проте зобовязання належним чином за кредитним договором не виконувала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 09.08.2017 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 6\~381,01 грн., яка складається з: тіло кредиту 2\~994,27 грн., нараховані проценти за користування кредитом 3\~386,74 грн. (а.с. 6-10). Судом також встановлено, що 25 червня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 688504, виданим Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 49). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст.\~608,\~1218,\~1219\~ЦК України вбачається, що у звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 29 листопада 2016 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст. 1218 ЦК України до спадкоємців [PERSON] вих. № SAMDN52000074855858 (а.с. 52), яку 07 грудня 2016 року було направлено до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується реєстром згрупований поштових відправлень-рекомендованих листів (а.с. 50). Листом № 3557/02-14 від 14 грудня 2016 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було повідомлено Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомлено, що коли стане відомо про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON], їм буде повідомлено про надходження претензії та розяснено ст. 1218 ЦК України (а.с. 53). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS], у звязку з чим на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає [PERSON] таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. З наданої позивачем копії паспорта громадянина України [PERSON] серії АН №699180, виданого 17 квітня 2008 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідач [PERSON] також значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], що підтверджується відповіддю з Відділу адресно довідкової \~роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 24 квітня 2018 року (а.с. 70). Однак, відповідно до ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт однакового місця реєстрації за адресою, за якою зареєстрований спадкодавець. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця [PERSON] та відповідача [PERSON] за однією адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про прийняття відповідачем спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини [PERSON] дійсно постійно фактично проживав з останньою та прийняв спадщину після її смерті, позивачем не надано, у звязку з чим суд вважає такі твердження позивача недоведеними. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 03 квітня 2017 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено лист-претензію до [PERSON] вих. № SAMDN52000074855858 (а.с. 54), яку 17 квітня 2017 року було направлено за адресою реєстрації [PERSON] [ADDRESS], що підтверджується реєстром згрупований поштових відправлень-рекомендованих листів (а.с. 55-58). Однак, позивачем суду взагалі не надано жодних доказів того, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом або за законом. При цьому, суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Жодних документів, які б підтверджували родинні звязки [PERSON] та [PERSON] позивачем суду не надано, у звязку з чим суд позбавлений можливості встановити до якої черги спадкоємців за законом може належати відповідач та чи має він взагалі право на спадкування після смерті [PERSON] Жодних доказів того, що [PERSON] не був усунутий від спадкування іншими спадкоємцями позивачем суду також не надано. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що з відповіді Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 3557/02-14 від 14 грудня 2016 року вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] ніхто не звертався. Таким чином, позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті, а отже і не має підстав стверджувати, що [PERSON] успадкував зобовязання за кредитним договором та має відповідати за зобовязаннями померлої [PERSON] і задовольнити вимоги кредиторів останньої. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті\~1282\~ЦК України\~визначено,\~що спадкоємці\~зобов'язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов'язаний\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині. Вимоги\~кредитора спадкоємці\~зобов'язані\~задовольнити шляхом\~одноразового платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позивачем у справі не доведено, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та що він прийняв спадщину після її смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року є недоведеними. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити у звязку з їх недоведеністю. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 526, 1049, 1054, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1282 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed