Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 13 червня 1996 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 616. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Разом з тим, у них з відповідачем спільне життя не склалося та шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем неможливе й суперечить її інтересам. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. При цьому вказала на те, що надання судом строку для примирення позитивного результату не дасть, оскільки шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені і досягти примирення неможливо. Відповідач проживає в іншому місці та їх шлюб носить формальний характер. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони з 13 червня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області 13 червня 1996 року вчинено відповідний актовий запис № 616 (а.с.7). Від вказаного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Крім того, також в ході розгляду справи встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, на даний час відповідач проживає в іншому місті та шлюб сторін носить формальний характер, у зв'язку з чим збереження сімї є неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, що також підтверджується поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозв'язку між собою, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, суперечить інтересам сторін, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить лише формальний характер, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Керуюючись ч. 2 ст. 104 , ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110-113, ч. 2 ст. 114 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 81, 83, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved