Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову вказала, що з серпня 1997 року вони спільно проживали з відповідачем без реєстрації шлюбу, а у 2001 році у них народилася донька. Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ст.53 КпШС України за заявою батьків. У 2009 році у зв`язку з тим, що сумісне життя з відповідачем не склалося й вони припинили спільне проживання. 24 вересня 2010 року позивач уклала шлюб з [PERSON] 24.06.2011 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] . Разом із тим, спільна з відповідачем дитина на теперішній час проживає у сім`ї позивача, спору стосовно місця проживання дитини не було. Водночас, відповідач - батько дитини, життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з нею та брати участь у її вихованні без поважних причин. Більше того, ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки за рішенням суду від 02 червня 2017 року по справі №554/1636/17, яке ним не виконується. Крім того, зазначає, що 17 листопада 2017 року [PERSON] звернувся з позовом про виключення відомостей про його особу як батька дитини з актового запису про її народження. Тому вважає очевидним, що відповідач не тільки не піклується про доньку, а й підриває її духовний та моральний стан, а отже і її здоров`я. Вважає, що нехтування своїх батьківських прав принижує гідність дитини, в подальшому може призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. З цих підстав позивач звернулась за судовим захистом. 30 жовтня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі (а.с.25). 15 листопада 2019 року відповідач [PERSON] надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому з позовом не погодився з наступних підстав. Зазначає, що згідно з консультаційним висновком психологічного стану [PERSON] стосунки між батьком та донькою добрі, але дещо погіршились. Зазначає, що як батько він піклувався про доньку шляхом придбання особистих речей та долучався до сімейного відпочинку. Згодом його матеріальний стан погіршився, що призвело до неможливості фінансової підтримки дочки і саме в цей час погіршились взаємовідносини. На даний час він не працює, оскільки повинен доглядати своїх батьків, у його сім`ї працює лише дружина, на утриманні якої знаходиться він та неповнолітня донька [PERSON] та його батьки. Також це є причиною, за якою він не сплачує аліменти на [PERSON] . Крім того, посилається на ті обставини, що на дату відкриття провадження дитині виповнилось 18 років, тобто вона втратила статус неповнолітньої дитини. З цих підстав уважає, що позовні вимоги протирічать чинному законодавству України, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.38-39). 28 січня 2020 року ухвалою суду зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради скласти та надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с.52-53). 04 лютого 2020 року позивачем [PERSON] надано до суду відповідь на відзив, у якому не погоджується з твердженнями відповідача щодо погіршення його відносин із дитиною у залежності від його матеріального стану та можливостей її утримувати, оскільки обов`язок батька піклуватися про дитину полягає не тільки у фінансовому забезпеченні. При цьому відповідач не цікавиться життям доньки взагалі, не телефонує навіть на день народження, не виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із нею вже протягом 6 років. При цьому своїми діями у вигляді подачі позову про виключення відомостей про його особу як батька спільної дитини відповідач посилив психологічну травму, завдану доньці [PERSON] , нанесену ним і його новою родиною у 2013 році, про що зазначено в консультаційному висновку спеціаліста №35 від 21.03.2018 року щодо психологічного стану дитини, на який цинічно посилається відповідач, виокремивши з контексту окремі судження психолога. Відповідач не тільки не піклується про доньку, а й підриває її духовний та моральний стан. Посилання ж на повноліття дитини на час відкриття провадження у справі вважає безпідставними, оскільки на момент подачі позову донька не досягла 18 років. Крім того, відповідач не сплачує аліменти, станом на 29.10.2019 року має заборгованість в сумі 63612,85 грн. і жодного роза протягом 7 років не надавав коштів для дитини, а тому вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову (а.с.58-61). 03 березня 2020 року представником третьої особи надано до суду Висновок виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 11 лютого 2020 року № 33 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.66, 67). 03 березня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.73). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та заявах по суті справи. Додатково пояснила, що у період 2009-2017 років не зверталась до суду з питань сплати аліментів, оскільки з відповідачем була домовленість, що він буде забезпечувати і піклуватися про дитину, відкладати кошти їй на навчання. Але після укладення договору з комерційним технікумом із вартістю навчання 800 грн./міс., на пропозицію оплати половини від цієї суми відповідач не схотів спілкуватися, а тому вона вимушена була звернутись з позовом про стягнення аліментів. Однак допомоги на утримання дитини відповідач і по теперішній час не надає, з дитиною не спілкується, не бере участі в її розвитку. На підставі викладеного, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить заява від 24.06.2020 року, в якій він прохав відкласти судове засідання з причин, які не визнані судом поважними, так як не підтверджені належними доказами (а.с.113), а також повідомлення про вручення та направлення судових повісток за місцем реєстрації (а.с.75, 87, 94, 95, 103, 108, 109), однак конверти поверталися до суду із відмітками за закінченням терміну зберігання та з інших причин. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив урахувати висновок органу опіки та піклування та прийняти рішення, яке буде відповідати якнайкращим інтересам дитини (а.с.110). Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, та оскільки судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення учасників та забезпечення їх участі в розгляді справи, а також враховуючи, що у матеріалах міститься відзив відповідача, у якому викладена його позиція щодо предмета спору, дотримані інші процесуальні права відповідача, у тому числі, на подання доказів, клопотань тощо, суд не знаходить підстав для відкладення судового засідання, що може призвести до затягування строків розгляду, та вважає можливим розглядати справу за відсутності сторони відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, а також допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, викладені у відзиві, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою без реєстрації шлюбу з 1997 року по 2009 рік, чого не було спростовано протягом судового розгляду. Також установлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Октябрського РУЮ від 24 січня 2002 року (а.с.10). Як вбачається з копії рішення Октябрського районного сдуу м.Полтави від 02 червня 2017 року, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з стягнення з 28 лютого 2017 року до повноліття дитини; вирішено питання про судові витрати по справі (а.с.11-12). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вказане рішення залишено без змін (а.с.13-14). У згаданих рішеннях судів був установлений той факт, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, проти чого він сам не заперечував. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також установлено, що дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 11, 19). Відповідач проживає окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). Як вбачається з довідки №232 від 02 березня 2020 року, [PERSON] навчається в Полтавському комерційному технікумі з 01.09.2017 року на 3 курсі денної форми навчання, товарознавче відділення, за контрактом, стипендії не отримує, Термін навчання до 30.06.2020 року (а.с.68). Крім того, з березня 2016 року по червень 2019 року [PERSON] займалась легкою атлетикою у Комунальному закладі «Полтавська дитячо-юнацька спортивна школа №1», за час занять неодноразово успішно брала участь у міських та обласних змаганнях, ставала призером, три роки поспіль, як вихованка закладу, перебувала на оздоровленні в СДЗОВ «Олімпійські надії». За весь період занять атлетикою батько [PERSON] не виявляв зацікавленості життям та здоров`ям дитини. Спілкування адміністрації школи та тренерів відбувалося тільки з матір`ю (а.с.69). Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 33 від 11 лютого 2020 року, виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому виконавчий комітет розглянув інформацію, яка наявна в матеріалах позовної заяви, акт обстеження умов проживання дівчинки від 31 січня 2020 року тощо, та відмітив, що батько тривалий час не брав участі у вихованні доньки, не спілкувався з нею, матеріально не утримував, має значну заборгованість по сплаті аліментів, вихованням та матеріальним забезпеченням доньки займалася лише мати (а.с.66, 67). Зі змісту ч.ч.1-3 ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров» я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частин першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що слідує зі змісту ст. 165 СК України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з наданої стороною позивача копій розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавчий лист №554/1636/16-ц, виданий 15.11.2017 року Октябрським районним судом м.Полтави, щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 всіх доходів на утримання дитини, та станом на 01.03.2019 року сукупний розмір заборгованості по сплаті боржником аліментів становив 43879,85 грн. (а.с.15). А згідно письмових пояснень позивача такий борг збільшився та становить 63612,85 грн. і жодного разу від відповідача кошти для дитини не надходили (а.с.61). Також про зазначені обставини також свідчать надані позивачем копії документів, зокрема, заяви [PERSON] від 28.08.2018 року, у якій він повідомляв про обставини звернення до суду з позовом про виключення відомостей про нього як батька дитини, які пов`язував із поданням позову [PERSON] про стягнення з нього аліментів, а також вважав, що таким чином сплачувати аліменти не потрібно, але, на його думку, виконавчою службою необґрунтовано було нараховано заборгованість і накладено арешт на автомобіль (а.с.70-71). Матеріалами справи дійсно підтверджується, що у жовтні 2017 року [PERSON] звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. З копії висновку судового експерта №361 від 20.11.2018 року вбачається, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%, що практично доведено. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04 березня 2019 року даний позов залишено без розгляду за заявою позивача на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.16-17, 18, 20-23). Крім того, відповідно до Консультаційного висновку відносно психологічного стану [PERSON] , 2001 р.н. №35 від 21.03.2018 року було проведено консультаційну зустріч психолога з метою виявлення ставлення доньки до родини та батька [PERSON] , який проживає окремо. За змістом висновку вбачається, що зміни у стосунках трапилися, коли дитина почала дорослішати, дівчинка згадала найбільш болісний і травматичний момент у її спілкуванні з батьком та його родиною, коли останній її не захистив, а підтримав обвинувачення під час інциденту. Після цього вони перестали бачитися. Серед іншого, у висновку констатовано, що такий розрив стосунків з батьком для дитини був травматичним (а.с.19). Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона з батьком не спілкується близько 5 років, він їй не телефонує, не вітає зі святами, таким чином, зв`язки між собою вони не підтримують. Разом із тим, вона займається спортом, навчається, проте ніякої допомоги за ці роки з боку батька не було. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не вживаються належні заходи щодо забезпечення дочки всім необхідним, він не шукає підходу до дитини, не цікавиться її розвитком, що у підсумку свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням, самостійно та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] ухиляється від обов`язків щодо виховання дочки, так як не приділяє їй належної уваги, не шукає підходу до дитини, позбавляючи батьківського піклування, не утримує належним чином та добровільно не надає матеріальної допомоги, натомість, має заборгованість зі сплати аліментів тощо, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров`ям, навчальними, спортивними та творчими досягненнями, не відвідує заклади, де вона навчається, байдужий до її долі та майбутнього, що було підтверджено протягом судового розгляду, а тому, з урахуванням думки представника органу опіки та піклування та наявності відповідного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.67), суд вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно дитини. За таких обставин, оцінюючи наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача за позовною вимогою немайнового характеру в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved