Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 27.04.2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.09.2017 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 11507,85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2470,07 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3908,56 грн.; заборгованості за пенею - 4105,04 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн.; процентної складової штрафу - 524,18 грн. У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 1600,00 грн. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісакова Д.О . Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №57 від 25.10.2018 року, вказана справа Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Турбіній Т.Ф. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити Банку в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що позивач не надав доказів того, що борг дійсно існує, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом. Крім того, Банк стягує заборгованість починаючи з червня 2006 року, а це вказує, що кошти позичальник не отримував, до того ж розрахунок заборгованості не підписано посадовою особою, до позовної заяви не додано жодного документу на підтвердження отримання кредитної картки, не вказаний строк її дії. Також, у позові не надано Умов та Правил надання банківських послуг, підписаних відповідачем. Представник позивача звернувся до суду із заявою від 28.02.2020 про застосування позовної давності до заявлених вимог. У відповіді на відзив представником позивача вказується, що протягом усього часу з дня укладення договору 22.06.2006 року і до тепер відповідач постійно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку з транзакціями за рахунком з указаної дати. Крім того, до теперішнього часу [PERSON] не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору. До того ж, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, та до певного часу відповідач належним чином виконував свої зобов`язання. З огляду на вказане, представник Банку вважає, що такими діями [PERSON] повністю доводить факт отримання ним кредитного ліміту та факт користування ним. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.04.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», яке рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінило назву на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії картки - 2 роки. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Вказані умови зазначені в Заява клієнта, підписаній відповідачем 24.07.2006 року. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 24.07.2006 року Заява клієнта разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. На підтвердження умов кредитування позивачем надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду), яка не містить підпису [PERSON] . Також до кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17.09.2017 року становить 11507,85 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2470,07 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 3908,56 грн.; заборгованості за пенею - 4105,04 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн.; процентної складової штрафу - 524,18 грн. Згідно виписки по рахунку, відповідач з 22.06.2006 користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за договором до листопада 2016 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду 17.10.2017 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.04.2006 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду України (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) від 03 липня 2019 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 2470,07 грн., що складає розмір непогашеного тіла кредиту. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у іншому розмірі, ніж 36% річних, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При вирішенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом суд виходить з наступного. Як встановлено судом з анкети-заяви, відповідач отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% на рік) з розрахунку 360 днів у році. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, в період з 01.04.2015 по 31.08.2015 проценти за користування кредитом нараховувалися у більшому розмірі, ніж визначено умовами договору. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам у сумі 119,43 грн., що утворилася станом на 31.03.2015. Щодо наступного періоду з 01.04.2015 по 31.03.2017, за який банк просить стягнути проценти, суд вважає, що виходячи з умов укладеного договору, банк набув право на отримання процентів за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% на рік) з розрахунку 360 днів у році, у розмірі 1803,15 грн., що розраховується наступним чином: 2470,07 грн. (сума боргу) Х 36% Х 730 (кількість днів прострочення у періоді з 01.04.2015 по 31.03.2017) / 360 днів / 100%. Отже, всього розмір заборгованості по процентам становить 1922,58 грн. Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.04.2006 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення з [PERSON] пені у сумі 4105,04 грн. та штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань у розмірі 500,00 грн. і 524,18 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через недоведеність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у Заяві від 27.04.2006 року. З урахуванням викладеного, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 2470,07 грн. та заборгованість по процентам у загальній сумі 1922,58 грн. Судом встановлено, що відповідач з 22.06.2006 користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за договором, останнє погашення заборгованості мало місце у листопаді 2016 року. З позовом банк звернувся до суду 17.10.2017 року, розмір заборгованості в межах трирічного строку позовної давності не перевищує розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 2470,07 грн. та заборгованості по відсоткам у сумі 1922,58 грн., а тому суд дійшов висновку, що вказаний розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача. В іншій частині позову слід відмовити з вищенаведених підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 610,72 грн. (пропорційно задоволеним вимогам).

Outcome: partial