Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У жовтні 2020 року представник позивачів адвокат Коршок Олена Григорівна, діючи від імені та в інтересах позивачів, звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивувала тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . На день смерті з [PERSON] проживала його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом після його смерті. Спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Державний нотаріус відмовила позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини спірного житлового будинку після смерті сина [PERSON] у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів на будинок. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частини спірного житлового будинку. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповідала дочці [PERSON] . Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. До майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 68/2019. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю. У видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частини спірного житлового будинку приватний нотаріус відмовила, оскільки відсутні всі необхідні документи на будинок. При оформленні спадщини [PERSON] від нотаріуса дізналася, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита також і за заявами [PERSON] та [PERSON] , які є племінницями позивача [PERSON] . Оскільки є чинний заповіт, складений [PERSON] , то спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Спадкоємцем у заповіті визначено [PERSON] , тому позивач уважає, що [PERSON] та [PERSON] не мають права на спадкове майно після смерті [PERSON] . Також представник позивачів зверталася до Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/4 частини вищевказаного житлового будинку, належних їм як членам ліквідованого колгоспного двору. Однак, представнику позивачів було відмовлено в реєстрації за позивачами права власності на частини житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому представник позивачів звернулася до суду та просила судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Крім того, 22 січня 2021 року представником позивачів до суду подано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 2522,40 грн. Ухвалою від 04 листопада 2020 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 грудня 2020 року. Ухвалою від 03 грудня 2020 року підготовче судове засідання відкладено до 25 січня 2021 року за клопотанням відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 березня 2021 року. У судове засідання 04 березня 2021 року позивачі не з`явилися, але 02 березня 2021 року, тобто до початку судового розгляду, представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву, у якій указала, що позивачі та їх представник підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів (а. с. 134). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання 04 березня 2021 року не з`явилася, але 26 листопада 2020 року подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради (а. с. 105). Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 березня 2021 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу її зареєстрованого місця проживання. Судову повістку про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 04 березня 2021 року відповідач [PERSON] отримала 29 січня 2021 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 133). Відповідач [PERSON] не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання, не просила про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 березня 2021 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу її зареєстрованого місця проживання, як того вимагає ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідач [PERSON] не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання, не просила про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Окрім того, згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Отже, ураховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак не з`явилися в судове засідання та не повідомили про поважні причини неявки, суд на підставі ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України проводить розгляд справи за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України оскільки всі учасники справи не з`явилися в судове засідання, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/56 від 25 лютого 2020 року (а. с. 12). Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку були зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/55 від 25 лютого 2020 року (а. с. 13). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, на підставі ст. 120, ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 113). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. Позивач [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 16). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] проживала та була зареєстрована з померлим [PERSON] на день його смерті в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/55 від 25 лютого 2021 року (а. с. 13). Отже, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. До майна померлого [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 214/2020, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 112). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 214/2020, [PERSON] подала до Носівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] (а. с. 111). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/4 частини спірного житлового будинку, яка належала покійному [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору, вважається такою, що належить [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини спірного житлового будинку після смерті сина [PERSON] . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а колгоспні двори ліквідовано з уведенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 647/02-31 від 08 вересня 2020 року (а. с. 17). Отже, ураховуючи всі обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми письмовими доказами,

Outcome: approved