Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Не погоджуючись з вказаним позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та витребування оригіналів документів, в якій з урахуванням уточнень та змін позовних вимог остаточно просила суд: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] з місця її проживання та його фактичного місцезнаходження: [ADDRESS] , та передати його для сумісного проживання разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; витребувати з володіння [PERSON] оригінали медичної картки, свідоцтва про народження, Чорнобильського посвідчення [PERSON] , [INFO] , що продовжують знаходитись у володінні [PERSON] за адресою її проживання та проживання [PERSON] за час існування спору з нею: [ADDRESS] , для передачі їх власнику [PERSON] , [INFO] , в особі законного представника матері [PERSON] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що [PERSON] звернулась до неї з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Проте, позивач стверджувала, що [PERSON] протиправно заволоділа правами на її сина [PERSON] , всупереч її волі, скориставшись обставинами, що склались. [PERSON] вказувала, що вона 13.05.2006 зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] даного шлюбу народився син [PERSON] . Вся сім`я проживала за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , там же були зареєстровані позивач та її син [PERSON] . 21.12.2007 після того, як відносини між подружжям не склались, шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, виховання та догляд за сином [PERSON] було покладено повністю на позивача. 05.08.2008 позивач вийшла заміж за [PERSON] і почала проживати з ним сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] склались хороші стосунки із сином позивача [PERSON] , він добросовісно виконував і виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина позивача [PERSON] . Зі слів позивача, [PERSON] стала все більше висловлювати своє невдоволення чоловіком позивача, тому позивач та її чоловік з 2009 року вирішили переїхати на інше місце проживання за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю між сторонами син позивача [PERSON] залишився проживати у відповідача, поки молода сім`я не облаштує нове місце свого проживання, при цьому позивач вказувала, що вона постійно доглядала за сином, він все частіше став проживати з нею та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказувала, що [INFO] у неї та її чоловіка народилась донька, тому відповідач вмовила її, щоб син [PERSON] пожив з нею, проте позивач постійно підтримувала із сином зв`язок, він часто приїжджав до неї та до сестри. Зі слів позивача, відповідач вмовляла позивача зачекати ще деякий час з переїздом [PERSON] , що він пізніше переїде на постійне місце проживання до неї та її чоловіка в м. Київ. Згодом відповідач вирішила взагалі залишити онука проживати із собою, коли позивач звернулась до неї щодо переїзду сина до неї, відповідач в грубій формі їй відмовила. У червні 2019 року позивач після того, як [PERSON] подала до суду заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із тим, що син позивача [PERSON] вирішив проживати разом з матір`ю, подала заяву про зміну позовних вимог, де вказала, що [PERSON] було задоволено її вимоги відносно визначення місця проживання її сина [PERSON] , що вона добровільно передала його матері для спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем було виявлено, що у її сина за час його проживання з бабусею [PERSON] погіршився стан здоров`я, тому позивачем було ініційовано проходження сином медогляду, проте лікарі для встановлення більш точних діагнозів та призначення лікування просили медичну картку її сина [PERSON] . Позивач направила на адресу відповідача вимогу про передачу їй медичної картки, свідоцтва про народження та інших документів її сина [PERSON] , проте відповідачем даної вимоги виконано не було і, зі слів позивача, вона продовжує неправомірно утримувати ці документи у себе. З огляду на вказане позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 29.04.2016 було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 14.09.2018 було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.11.2018 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 07.06.2019 було за заявою [PERSON] її позовну заяву до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду. Ухвалою суду від 12.07.2019 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилась, подали до суду заяву, в якій просили суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити, вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі й на професійну правничу допомогу. Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. До того, як [PERSON] подала заяву про залишення її позовної заяви про позбавлення батьківських прав позивача та стягнення з неї аліментів, вона подавала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , а також заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечувала проти позиції [PERSON] та її позовних вимог. Також у своїх пояснення на заяву про зміну позовних вимог [PERSON] . [PERSON] вказала, що, дійсно, син позивача проживав з нею, але після того, як він висловив бажання проживати з матір`ю, вона не перешкоджала цьому, він зібрав свої речі і переїхав жити до матері, документів, які позивач просить витребувати у неї, вона не має, їй ніхто їх на зберігання не передав, з її слів, вони повинні знаходитись у школі-інтернаті, інших інстанціях та установах, вона не повинна нести обов`язок а їх збереження. На думку [PERSON] , позивач сама не знає, чого хоче, і просила відмовити у задоволенні її позову. Треті особи у судове засідання своїх представників не направили, звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи без участі їх представників, вирішувати справу відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі письмові докази, показання свідків у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є донькою відповідача. [INFO] у позивача народився син [PERSON] , онук відповідача. 21.12.2007 шлюб між позивачем та батьком її сина [PERSON] було розірвано. 05.08.2008 позивач вийшла заміж за [PERSON] і почала проживати з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її чоловік з 2009 року переїхали проживати за адресою: [ADDRESS] , син позивача залишився проживати з відповідачем і проживав з нею до 06.04.2019, що підтверджується висновком Києво-Святошинської РДА про визнання недоцільності позбавлення батьківських прав матері від 06.05.2019. З вказаного висновку також вбачається, що син позивача [PERSON] написав заяву про бажання проживати разом з бабусею та матір`ю, і на даний час проживає разом з матір`ю, що визнається також сторонами. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи син позивача [PERSON] , [INFO] , з 27.08.2018 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З огляду на відмітку в паспорті позивача вона зареєстрована з 27.08.2018 за адресою: [ADDRESS] . Належних та допустимих доказів того, що у відповідача знаходяться оригінали медичної карти, свідоцтва про народження, [PERSON] посвідчення та інших документів сина позивача, суду надано не було. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті\~13. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до\~ч.ч.\~5,\~6\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі\~закриття провадження\~у справі\~або залишення\~позову без\~розгляду відповідач\~має право\~заявити вимоги\~про компенсацію\~здійснених ним\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~внаслідок необґрунтованих\~дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Згідно з\~ч.ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. З огляду на правовий висновок ВС, викладений у постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц, логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). ВС зауважив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Тобто, в результаті аналізу правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Сторонами та органом опіки та піклування було підтверджено, що син позивача проживає з квітня 2019 року зі своєю матір`ю, позивачем, тобто наразі предмет спору припинив своє існування, права позивача не порушено. При цьому, з огляду на правовий висновок ВС, викладений у постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц, у такому випадку не слід закривати провадження у справі, а слід розглядати позов по суті. Проте, за таких обставин, так як позивач не скористалась своїм право залишити свою позовну заяву без розгляду або відмовитись від позову, у суду відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] про визначення місця проживання її сина [PERSON] з нею та про відібрання його у відповідача. Крім того, так як суду не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що саме у відповідача знаходяться оригінали медичної карти, свідоцтва про народження, [PERSON] посвідчення та інших документів сина позивача, у суду відсутні підстави й для задоволення вимог позивача про витребування з володіння відповідача даних документів. Той факт, що відповідачем до її позову було додано копії деяких із цих документів, вказаного не спростовує, будувати свою позицію на припущеннях суд не має права в силу вимог ст. 263 ЦПК України. З огляду на вказане та з врахуванням ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову [PERSON] . Так як у задоволенні позову [PERSON] суд відмовляє, судові витрати покладаються саме на неї. Про стягнення ж витрат, понесених [PERSON] внаслідок подання [PERSON] позову, слід було заявити відповідно до вимог ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України протягом 15 днів з дня постановлення ухвали про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] та надати відповідні докази таких витрат. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищенаведене, враховуючи рекомендації, вказані у абз. 2 п.\~11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», правовий висновок ВС, викладений у постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц,

Outcome: dismissed