Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

у квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Останній мотивувала тим, що з липня 2014 року [PERSON] - її колишній чоловік не проживає у кімнаті [ADDRESS] яка була надана їй відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку № 390 від 26 березня 2013 року, витрат по утриманню кімнати не несе, в останній відсутні його речі. Тому, просила суд визнати [PERSON] таким, що витратив право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В останній також зазначила про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані докази, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що кімната [ADDRESS] надана [PERSON] на підставі ордеру № 390 на жилу площу в гуртожитку від 06 грудня 2013 року (а.с. 10). Остання, в свою чергу, зареєстрована та проживає у вказаній кімнаті. Судом встановлено, що окрім [PERSON], в квартирі [ADDRESS] також зареєстровані [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON] (а.с. 9). Кімната, в якій проживає [PERSON] і зареєстровані сторони, не приватизована і належить до власності місцевих рад (а.с. 9). Судом встановлено, що [PERSON] більше шести місяців не мешкає в даній кімнаті, будь-яких речей особистого вжитку, що належать йому, в даній кімнаті немає, останній не несе будь-яких витрат на утримання жилого приміщення. Зазначені обставини підтверджуються актами про не проживання громадян від 12 грудня 2014 року, 22 січня 2015 року та 26 березня 2015 року (а.с. 20-22). Відомості про те, що відповідач звертався до експлуатуючої організації - ТОВ Фірма «Квартет ЛТД» з заявами про збереження за ним житла на час тимчасової відсутності, суду не надані. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2, у справах про визнання наймача або членів сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням за правилами ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. Проте, суду не надано доказів на спростування позиції позивача про те, що відповідач добровільно не проживає у спірній кімнаті і будь-яких перешкод йому в користуванні нею не чинилось. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами у справі позовних вимог. [PERSON] у спірній кімнаті [ADDRESS] не проживає без поважних причин період, що значно перевищує шестимісячний строк, встановлений ст. 71 ЖК України, на протязі якого за тимчасово відсутньою особою зберігається право на жиле приміщення. З огляду на викладене у суду достатньо підстав для висновку про те, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки він добровільно не проживає у кімнаті [ADDRESS] не користується нею тривалий період часу, відсутній на спірній житловій площі без поважних на те причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Враховуючи те, що судом задовольняються вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а дане рішення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 11 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV,

Outcome: partial