Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що вона разом зі своїм чоловіком [PERSON], який помер у 2007 році, побудували житловий будинок на земельній ділянці, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Погреби, вул. Гагаріна, 16-Б, у якому стали проживати з 2005 року, а вона проживає і по теперішній час. 26 жовтня 2006 року земельна ділянка, на якій розташовано побудований житловий будинок була подарована [PERSON], а в подальшому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2012 року договір дарування було визнано недійсним, а земельну ділянку повернуто у власність [PERSON] У звязку з наведеним та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просить встановити їй право постійного безоплатного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки з кадастровим номером 3221286401:01:017:0009, яка належить на праві власності [PERSON] і розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Погреби, вул. Гагаріна, 16-Б, площею 0,0411 га для проживання та обслуговування житлового будинку. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на відсутність підстав для встановлення права земельного сервітуту, оскільки позивач не є власником або землекористувачем сусідньої земельної ділянки та не надала доказів щодо набуття нею права власності на житловий будинок. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що у 2003 році [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON], який помер у 2007 році, розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці по вул. Гагаріна, 16-Б в с. Погреби Броварського району Київської області, у якому стали проживати з 2005 року, а позивачка проживає і по теперішній час. 26 жовтня 2006 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1015 га, кадастровий номер 3221286401601:017:0009, на якій розташовано житловий будинок. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.03.2012 року, яке набрало законної сили, вказаний договір дарування земельної ділянки від 26.03.2006 року визнано недійсним, а додатковим рішенням цього ж суду від 20.04.2012 року вирішено витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] спірну земельну ділянку та повернути її [PERSON] Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а також встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії. За змістом ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 98 ЗК України встановлено, що право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Частиною 2 ст. 401 ЦК України та ч. 1 ст. 100 ЗК України встановлено, що сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів щодо належності їй на праві власності житлового будинку для обслуговування якого вона просить встановити їй право земельного сервітуту, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову. Також суд вважає, що наданий позивачем кадастровий план не є належним доказом на підтвердження розміру земельної ділянки щодо якої необхідно встановити право земельного сервітуту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed