Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

у жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом у якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що з 14.05.2013 перебував у шлюбних відносинах із відповідачкою, який припинений за рішенням суду 105.06.2015. За час шлюбних відносини у них народилась дочка, яка проживає із матір'ю. У зв'язку із тим, що [PERSON] чинила перешкоди батькові у вихованні дочки, органом опіки і піклування було вирішено це питання. Однак, матір не виконувала вказане рішення, у зв'язку із чим спір вирішувався судом. Попри те, рішення суду не виконувала відповідачка, а тому було внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування за ч.1 ст. 382 КК України. На цей час розслідування триває. Однак, незважаючи на низку заяв позивача до відповідних органів, судових рішень з питання участі батька у вихованні дитини, відповідачка надалі чинить перешкоди у спілкування з дочкою та її вихованні. Такі дії завдають позивачу моральної шкоди та душевних страждань, що проявляється у можливості приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею, проводити з нею час. У відповідності до ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України просить позов задовольнити. Разом із тим, у відповідності до норм Цивільного процесуального кодексу України просить вирішити питання про розподіл судових витрат. У вступному слові представник позивача підтримав позов, надав пояснення аналогічні змісту обставин викладених у позові. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. У судовому засіданні у вступному слові сторона відповідача заперечила проти позову, покликаючись на наступні пояснення. У 2013 році сторони одружились. 24.04.2014 народилась дочка, а в червні цього ж року відповідач вигнав їх із дому, у зв'язку із тим, що хотів сина, а народилась дочка. Проживаючи у батьків, позивач неодноразово приїжджав бачитись із дочкою, однак, у період липня-серпень 2015 року безпідставно написав заяву на відповідачку до відповідних органів, щоб забрали дитину від матері, у зв'язку із психічними розладами у останньої. Надалі з дитиною позивач не бачився через стан здоров'я дочки. До судового рішення позивач бачився із дочкою, однак не зважаючи на це звернувся в суд із позовом про усунення перешкод у спілкування із дитиною. Рішення суду не виконувала, у зв'язку із тим, що її адвокат подав апеляційну скаргу на вказане рішення і поки не буде судового рішення суду апеляційної інстанції, з дочкою позивач не зможе бачитись. Про відмову у прийнятті апеляційної скарги відповідачці стало відомо після усіх цих примусових дій на виконання рішення суду. Просить у позові відмовити за безпідставністю. 07 листопада 2016 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. 24 жовтня 2017 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку із відстороненням від посади судді та головуючим суддею призначено суддю Сихівського районного суду м. Львова [PERSON] В подальшому, 04.01.2018 постановлено ухвал, якою суддею задоволено заяву про відвід судді подану відповідачкою. 04 січня 2018 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та головуючим суддею визначено Рудакова І.П. 05 січня 2015 року ухвалою судді прийнято до свого провадження справу та призначено судовий розгляд такої справи на 19.02.2018. Надалі, судові засідання відкладались з поважних причин, які занесені до протоколів судових засідань від 19.04.2018, 23.04.2018, 29.05.2018. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю. Підтримав пояснення надані у вступному слові. Просить позов задовольнити повністю. У судовому засіданні сторона відповідача заперечили проти позову з підстав наведених у вступному слові. Просять у позові відмовити за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], та така проживає із матір'ю. Дані обставини підтверджено копією рішення суду від 04.12.2014 № 464/8825/14-ц /арк. спр. 15-17/. Також, обставина щодо місця проживання дитини визнається сторонами, а відтак приймається судом до уваги. Такі обставини у відповідності до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доведенню у загальному порядку. Так, 25 липня 2014 року розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради визначено способи участі у вихованні та спілкування гр. [PERSON] з донькою, [PERSON], [INFO] /арк. спр. 10/. Розпорядження обов'язкове до виконання для сторін. Однак, через ухилення відповідачки від виконання рішення органу опіки і піклування, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року такий позов задоволено повністю. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], [INFO], рішення набрало законної сили 26 січня 2015 року. На примусове виконання рішення суду від 04.12.2014 видано виконавчий лист 15.04.2015, який пред'явлено до примусового виконання до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції за яким відкрито виконавче провадження. Через невиконання у добровільному порядку рішення суду від 04.12.2014 на відповідачку державним виконавцем накладався двічі штраф. Оскільки, виконання рішення суду без боржника неможливе, державним виконавцем скеровано в Сихівський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області подання про внесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а виконавче провадження закінчено, що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження від 23 липня 2015 року № 47420400 /арк. спр. 65/. 24 липня 2015 року на підставі подання державного виконавця внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140070002049 за правовою кваліфікації ч.1 ст. 382 КК України по акту невиконання [PERSON] /арк. спр. 58/. На даний час вказане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. Відповідно до висновку № 01/К амбулаторної судово-психологічної експертизи від 19 квітня 2017 року за результатами дослідження експерт дійшов наступних висновків: наявність психотравмуючих факторів обґрунтовують виникнення моральної шкоди у [PERSON] внаслідок нервового (психічного) стресу; сильного психологічного та фізичного дискомфорту при зіткненні із будь-якими натяками, що символізують чи нагадують про обставини родинного життя та дитину; погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; вплив цих порушень у соціально-побутовій сфері. Із синтезуючої частини висновку убачається, що душевні та фізичні страждання спричинені через відсутність можливості брати участь у вихованні власної дитини. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (відшкодування моральної шкоди). Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов переконання, що причино-наслідковий зв'язок між порушенням щодо виховання дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, тобто позивача [PERSON], які тривають понад чотири роки та діями особи, яка створює ці порушення, а саме [PERSON], знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а відтак, суд прийшов висновку, що моральні страждання викликані у позивача саме з вини відповідачки через неможливість реалізації ним своєї участі у вихованні дитини по відношенню до їх спільної дитини. Вирішуючи питання щодо грошового еквівалента моральних страждань позивача, суд прийшов наступного. На підтвердження розміру відшкодування моральної шкоди позивач покликається на висновок судово-психологічної експертизи №01/К від 19.04.2018, згідно з яким матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної [PERSON] склав 62304,00 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені ним моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію його психічного стану. З висновку судово-психологічної експертизи убачається, що розраховуючи орієнтовний розмір компенсації [PERSON] моральних страждань, судовий експерт використовує методику та формули Антосика-Кокуна. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи . Таким чином, суд прийшов переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений експертом, не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості. Під час встановлення розміру компенсації моральної шкоди позивачу суд не зменшує заявлений розмір компенсації моральної шкоди, а визначає його, ґрунтуючись на зазначеному експертному висновку, враховуючи принципи справедливості та розумності, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. При визначені розміру грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду, суд приймає до уваги тривалий час не участі позивача у вихованні дитини; ускладнення в реалізації ним своїх батьківських прав; погіршення відносин з оточуючими людьми через постійне перебування у стресових ситуаціях та наявність психологічних криз, які зачепили його сфери життя; те, що він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, постійного доведення права на участь у вихованні дитини та звернення із цим питання до компетентних органів. З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. Саме такий розмір суд вважає достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань, справедливою сатисфакцією і такою, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Аргументи позивача щодо обмеження його права у вихованні дитини що спричинила моральні страждання, приймаються судом до уваги, оскільки такі підтвердженні доказами у справі, знайшли своє підтвердження у суді та підлягають захисту. З тих же підстав, суд відхиляє аргументи відповідачки та критично оцінює показання свідка [PERSON] щодо обставин не відвідування батьком своєї дочки протягом останніх двох років, у зв'язку зі встановленням з вини відповідачки для нього перешкод з цього питання. Попри те, суд не надає оцінку показанням свідка [PERSON], яка допитана у судовому засіданні 22 вересня 2017 року попереднім складом суду, адже, у відповідності до абз.2 ч. 12 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, було змінено склад суд на стадії розгляду справи по суті, а тому суд у складі головуючого судді Рудакова І.П. повторно розпочав розгляд справи по суті. Таким чином, оскільки показання не були надані суду безпосередньо у судовому засіданні при новому складі суду, підстав для застосування ст. 233 цього Кодексу відсутні, а відтак такі не були предметом дослідження при оцінці доказів. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статтях 23, 1167 Цивільного кодексу України та на які вірно посилається позивач у позовній заяві. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1000,00 грн, що підтверджено квитанцією від, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1000,00 грн.

Outcome: partial