Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] року його брат [PERSON], [INFO], будучи тяжко онкохворим, на випадок своєї смерті вперше склав заповіт. 19 червня 2013 року його брат [PERSON] вдруге склав заповіт, згідно з яким усе належне йому майно на випадок своєї смерті заповів своєму сину [PERSON]. Посилаючись на те, що його брат за свого життя недієздатним не визнавався, перебував на обліку у Сумському обласному клінічному онкологічному диспансері як тяжкохворий пацієнт, просив суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 19 червня 2013 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., за реєстровим номером № 1476. У ході розгляду даної справи по суті позивач підтримав заявлену позовну вимогу та в додаткове її обґрунтування суду пояснив про те, що станом на 19 червня 2013 року його рідний брат [PERSON] був тяжко онкохворим пацієнтом, перебував у безпорадному стані і самостійно не міг вирішити жодного питання; без сина та свідків у медичний заклад був запрошений нотаріус; у період часу з 12 по 19 червня 2013 року він перебував «під ковпаком» і не міг ні з ким контактувати, а сам заповіт був складений під тиском і до його підписання заповідач переніс тяжку операцію на пряму кишку із виведенням її на зовні. Відповідач [PERSON] позов не визнав та, заперечуючи проти його задоволення, суду пояснив про те, що його батько на обліках у лікаря нарколога та психіатра за свого життя не перебував, як йому відомо психічними захворюваннями не страждав, хоча вони з батьком не перебували у близьких відносинах (він з батьком не жив однією сім'єю з 1 року від свого народження), проте останні 3-4 місяці він піклувався про нього, перевозив його речі з с.Синівка до с.Байрак, доглядав його разом зі своєю матір'ю (колишньою дружиною заповідача), і після смерті [INFO] року він провів поховання свого батька в с.Байрак, а перед смертю його батько передав свій екземпляр заповіту йому на зберігання. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію [PERSON] по даній справі та суду також пояснила про те, що оспорюваний позивачем заповіт оформлений з дотриманням вимог закону дієздатною фізичною особою (заповідачем [PERSON]), а заявлений позов є необґрунтованим. Приватний нотаріус Скоробагатько Н.Б., виступивши на стороні відповідача, суду пояснила про те, що на прохання дружини [PERSON] - [PERSON], яка попросила, щоб вона поспілкувалася з її чоловіком і цього ж дня, 19 червня 2014 року, вона проїхала вранці до КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» в м.Суми по вул.Троїцькій, зайшла до палати, де перебував [PERSON] Попросивши всіх сторонніх осіб вийти із палати, окрім чоловіка, який спав в іншій частині палати (він спав і нічого з їх розмови не чув, [PERSON] дозволив фактично йому залишитись, бо він теж був хворим, розміщувався на ліжку на відстані 6-7 метрів, відпочиваючи також після операції), сина [PERSON] в лікарні не було, і вона з ним на заниженому тоні, віч на віч поспілкувалася з наступних питань: [PERSON] розповів про те, що для посвідчення заповіту на території лікарні він вже звертався до керівного складу лікарів, проте йому відмовили; після операції на шлунку він вирішив скласти заповіт на свого єдиного рідного сина [PERSON], який буде його одним спадкоємцем, так як з дружиною він був розлучений вже на той час; він у бесіди розповів про місце свого народження в с.Синівка, розповів, що у нього раптово виявлена тяжка хвороба і він відчуває, що він вгасає, втрачає життєві сили, а тому виявляє бажання розпорядитися власним майном, оскільки у нього більше нікого не має з близьких осіб, на кого він міг покластися, окрім сина, якому повністю довіряє. Під час 15-хвилинної бесіди з метою перевірки стану дієздатності [PERSON] виглядав втомленим, проте перебував у повній свідомості, не ходив, але сидів без підтримки, також повідомив, що не вживав ліків, які на нього негативно впливали, і бажає скласти заповіт, виклавши у його тексті формулювання у загальних фразах без зазначення конкретного переліку майна. Вона взяла у нього документи і поїхала до себе в нотконтору, де підготувала проект заповіту і в післяобідній час цього дня, повернувшись до нього в палату, з двома екземплярами заповіту, вона надала йому його прочитати. Погодившись з його текстом, [PERSON] на тумбочці, самостійно і вільно без уповільнення, власною рукою вільно його підписав без примусу і будь-якого тиску на нього (при цьому рука у нього не тремтіла), перед його підписанням вона роз'яснила йому права як спадкодавця щодо всіх питань спадкування за заповітом, в тому числі скасування раніше складеного заповіту та складання нового заповіту; саме посвідчення заповіту відбулося в палаті КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня». Заслухавши сторони, представника відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши доводи сторін по справі, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2013 року приватним нотаріусом Сумського міського округу Скоробагатько Н.Б. в приміщенні Сумської обласної клінічної лікарні (м. Суми, вул.Троїцька,48) у зв'язку із хворобою заповідача на особисте прохання останнього посвідчено заповіт, згідно з яким [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті розпорядився належним йому майном, а саме: все належне йому майно, яке на день його смерті буде йому належати, він заповів своєму сину [PERSON], [INFO]. У тексті заповіту, вчиненого в межах Сумського міського нотаріального округу приватний нотаріусом Скоробагатько Н.Б., міститься підпис заповідача і до його підписання заповідачу нотаріусом роз'яснено вимоги ст.ст. 1233, 1234, 1235, 1236, 1241, 1254, 1307 ЦК України, про що в його тексті містяться відповідні записи, і відомості про його посвідчення внесені до відповідного реєстру (а.с.75 том № 1). Оспорюваний позивачем заповіт містить записи про місце і час його посвідчення (м. Суми, вул. Троїцька, буд. 48, 15 год. 25 хв. 19 червня 2013 року), причину його посвідчення поза межами нотаріальної контори приватного нотаріуса Скоробагатько Н.Б. (особисте прохання заповідача та хвороба останнього); даний правочин особисто і вголос був прочитаний заповідачем, про що в самому документі міститься відповідний запис, що відповідає вимогам ст. 1248 ЦК України, ст.41 ч.2, ст. 43 ч.3, ст.44, 56 Закону України «Про нотаріат», п. 1-3, п.1.1.-2.7., п. 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. [INFO] року [PERSON] у віці 60 років помер; причиною смерті цієї фізичної особи було захворювання вихідної ободової кишки, стадія IV, група IV, Mts в печінку, лівий відділ середостіння. Поховання [PERSON] на території Байрацької сільської ради Липодолинського району Сумської області провів його син [PERSON] (а.с.74, 76,191 том № 1). У період часу до посвідчення оспорюваного заповіту і до дня смерті заповідача [PERSON] у останнього були виявлені нижченаведені відхилення у стані його фізичного здоров'я: 1. [INFO] року в КУ «Лебединська центральна районна лікарня» при оглядовій рентгенографії черевної порожнини [PERSON], [INFO], виявлені розширені петлі тонкого кишковика; наявність в них рідини, контрасту і газу (а.с. 6 том № 1, а.с. 4 том № 2); 2. у період часу з 08 червня по 12 червня 2013 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у Липоводолинській ЦРЛ через затримку у відходженні стільця (а.с.8 том №2); 3. у період часу з 12 по 26 червня 2013 року зазначена вище особа перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Сумської обласної лікарні; їй встановлено діагноз: злоякісне новоутворення печінкового кута ободової кишки стадія IV група II, гостра кишкова непрохідність. У період госпіталізації до відділення 12 червня 2013 року мав ясну свідомість, проте фізичний стан, був середньої тяжкості; 12 червня 2014 року здійснено операційне втручання і проведено дренування брюшної полості, при виписці фізичний стан наблизився до задовільного (а.с.15,92,97 том № 1, а.с. 10-19 том № 2); 4. у період часу з 24 липня по 05 серпня 2013 року заповідач перебував на стаціонарному лікуванні у Липоводолинській ЦРЛ у зв'язку із виявленням онкозахворювання, застосовувалися знеболювальні (без вмісту наркотичних речовин) (а.с. 96 том № 1, а.с. 8 том № 2); 5. у період часу з 20 по 23 серпня 2013 року [PERSON] перебував на обстеженні в Національному інституті раку, за результатами якого підтверджені вищенаведені діагнози; професор Щепотін І.Б. рекомендував не проводити оперативне лікування; рекомендована хіміотерапія по місцю проживання; хворого виписано з інституту в задовільному стані під нагляд районколога (а.с. 62-74 том № 2); 6. з 27 серпня 2013 року по 17 вересня 2013 року заповідач перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері; підтверджені попередні діагнози; з 11 по 20 вересня 2013 року вперше в комісійному складі призначено наркотичні засоби в якості знеболювального, які згідно з листом призначень були ін'єкційно введені [PERSON]; проведено друге операційне втручання (а.с. 87, 101 том № 2). Сторони визнали те, що [PERSON], [INFO] у лікаря нарколога та психіатра за свого життя не перебував, недієздатним в судовому порядку не визнавався. При вирішенні даного цивільного спору щодо оспорення нотаріально посвідченого заповіту від імені [PERSON] з підстав його недійсності, суд виходить з таких норм закону та висновків. Відповідно до ст.1257 ч.2 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивач не навів суду переконливих та достовірних доказів тому, що на момент нотаріального посвідчення заповіту у Сумській області клінічній лікарні 19 червня 2013 року волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі. Зокрема, позивачем не надано суду доказів того, що у період часу з 12 по 19 червня 2013 року [PERSON] перебував під певним впливом і тиском з боку його колишньої дружини [PERSON] чи його сина [PERSON], в тому числі, те, що на нього фізично чи психологічно тиснули зазначені дві особи та будь-які інші фізичні особи на момент підписання ним самого тексту оспорюваного позивачем заповіту. Письмові та усні пояснення приватного нотаріуса Скоробагатько Н.Б. щодо наявності у [PERSON], як фізичної особи, при повній свідомості, справжнього бажання передати все наявне йому майно своєму рідному синові [PERSON], які досліджені і отримані судом безпосередньо під час розгляду даної справи по суті, є підтвердженням вищевказаних обставин. Будь-яких доказів чинення з боку певних осіб фізичного чи психологічного тиску на заповідача [PERSON] до та на момент посвідчення заповіту позивач суду не надав, і до цього не наводив будь-яких фактів прояву такого тиску (зокрема, не надав будь-якого двостороннього письмового листування між ним та його рідним братом, не вказав на свідків, які були очевидцями цих подій), а обґрунтував власні доводи по мотивації підстави позову лише припущеннями та надуманими розумовими висновками; Позивачу у даній справі роз'яснювалась процесуальна можливість, умови та порядок за його клопотанням з дотриманням вимог ст.143 ЦПК України призначення відповідних експертиз з метою перевірки на момент складання оспорюваного заповіту наявності чи відсутності дійсного волевиявлення у вказаної особи на його підписання (зокрема, у спосіб призначення посмертної судово-психіатричної експертизи), проте таким процесуальним правом [PERSON] не скористався. За клопотанням позивача здобутими і дослідженими судом матеріалами медичних карток [PERSON] за період з червня 2013 року і по вересень 2013 року останній при медичних обслідуваннях та лікуванні у стаціонарних і амбулаторних умовах в Лебединській центральній районній лікарні, КЗ «Сумській обласній клінічній лікарні», КЗ «Сумському обласному онкологічному диспансері», КЗ «Липоводолинській ЦРЛ» перебував у ясній свідомості, неврологічних чи розумових відхилень у стані свого здоров'я не мав, заперечував перебування на психіатричному та наркологічному обліках по місцю проживання (реєстрації), його поведінка була адекватною, на час його огляду лікарями скарг на болі у голові чи відхиленні у психіці не висловлював (а.с.7-8,12,66-70,88-92-101 том № 2). Після проведення оперативного втручання [PERSON] 12 червня 2013 року в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» з 12 червня і по 17 червня 2013 року фізичний післяопераційний стан заповідача був важким, з 18 червня і по 21 червня 2013 року фізичний стан вказаної особи змінився на стан середньої тяжкості (наявні були лише скарги [PERSON] з приводу болей в черевній порожнині та післяопераційної рани); з 25 червня 2013 року і на день виписки з вищевказаного лікувального закладу 26 червня 2013 року загальний стан пацієнта [PERSON] був наближений до задовільного. Станом на 19 червня 2013 року [PERSON] був прикутий до ліжка, але перебував у свідомості, був контактний (а.с.10-12-16-20,155 том № 2). З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що позивач не довів яким чином тяжка фізична хвороба [PERSON] і його післяопераційний стан могли вплинути на волевиявлення останнього та на підписання самого заповіту в лікарні, складеного приватним нотаріусом Скоробагатько Н.Б. (зокрема, у спосіб призначення відповідної медичної експертизи, як це не однократно роз'яснювалось головуючим по даній справі самому позивачу). Разом із цим, у досліджених медичних картках та іншій медичній документації [PERSON] не зафіксовано будь-яких відхилень у розумовій та психічній діяльності вказаної особи, як до посвідчення оспорюваного заповіту, так і на день його посвідчення, а також до середини вересня 2013 року. Крім цього, у нього були відсутні фізичні вади, при яких би присутність свідків при посвідченні нотаріусом заповіту була обов'язковою - [PERSON] не мав сліпоти, глухоти тощо (ч.2 ст.1253, абз.3 ч.2 ст.1248 ЦК України). Крім цього, за фотокопіями матеріалів досліджених медичних карток за період з червня по вересень 2013 року та іншої особистої медичної документації [PERSON] вбачається, що вказаній особі вперше на підставі комісійного висновку лікарів Полтавського обласного онкологічного диспансеру від 11 вересня 2013 року з метою знеболення призначено наркотичний лікарський засіб на строк до 20 вересня 2013 року, який йому ін'єкційно вводився в організм (а.с. 80-81 том № 2); у період перебування заповідача на стаціонарному лікуванні в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» наркотичні (в тому числі психотропні) препарати лікарями вказаній особі не призначалися (а.с. 8-19 том № 2). Тобто, з матеріалів справи вбачається, що застосоване до [PERSON] медикаментозне лікування в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» у період часу з 12 по 26 червня 2013 року (включно) не передбачало застосування препаратів, які б могли будь-яким чином вплинути на психічний та розумовий стан зазначеної особи в момент підписання ним заповіту 19 червня 2013 року. Позивачем також не доведено суду тієї обставини, що оспорюваний ним заповіт підписаний 19 червня 2013 року не особисто заповідачем [PERSON], а іншою особою. У силу ст.59 ч.2 ЦПК України такі обставини не підтверджені висновком посмертної судово-почеркознавчої експертизи, про можливість процесуального отримання такого засобу доказування позивачу роз'яснювалося як на стадії попереднього судового засідання, так і до початку розгляду даної справи по суті, проте позивач такою процесуальною можливістю також не скористався. На думку суду, з витребуваних за клопотаннями позивача письмових доказів, пояснень позивача, третьої особи, довідкових відомостей, наданих відповідачем та з інших досліджених доказів, не проглядається абсолютна неспроможність заповідача [PERSON] на момент підписання ним заповіту 19 червня 2013 року розуміти значення власних дій та керувати ними як внаслідок тяжкої хвороби і післяопераційного стану, так і через порушення його психо-розумової діяльності (ст.225 ч.1 ЦК України). З огляду на це, не заслуговує на увагу суду довід позивача про те, що його брат перебував у безпорадному стані і не міг вирішити жодного питання (в тому числі і щодо підписання ним особисто заповіту). За вищевикладених висновків суду та норм закону не вбачається підстав для задоволення позову [PERSON], так як позивачем не доведено ту обставину, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тобто не спростована в судовому порядку презумпція правомірності заповіту (ст.204 ЦК України). Довід позивача про те, що оспорюваний ним заповіт був вчинений його братом [PERSON] без присутності його рідного сина та свідків, на думку суду, не ґрунтується на законі, оскільки при посвідченні заповіту нотаріусом закон не вимагає присутності особи, якій заповідають усе майно на випадок смерті заповідача (ст.1248 ЦК України), а також двох свідків при відсутності фізичних вад здоров'я заповідача (глухота, сліпота, німота тощо) (ст.1248 ч.2 абз. 3, ч.2 ст.1253 ЦК України). Довід позивача про те, що заповіт не може посвідчуватися в лікарні приватним нотаріусом, не є самостійною підставою для його недійсності з підстав відсутності дійсного волевиявлення заповідача, оскільки саме у такий зручний для заповідача через стан його здоров'я спосіб, вчинялася нотаріальна дія приватним нотаріусом, що максимально забезпечувало вияв волі на підписання тексту заповіту [PERSON] в умовах, в яких опинився останній, і такі дії відповідають вимогам ст. 1248 ЦК України, ст.41 ч.2 Закону України «Про нотаріат». Довід позивача про перебування заповідача [PERSON] у період часу з 12 по 19 червня 2013 року «під ковпаком» суд розглядає в якості оціночного твердження самого [PERSON], що не підтверджено відповідними доказами. Посилання [PERSON] на те, що його брат [PERSON] не міг ні з ким підтримувати спілкування і нікого запросити для посвідчення заповіту, на думку суду, є домислами самого позивача. Під час надання пояснень приватний нотаріус Скоробагатько Н.Б. підтвердила, що до неї звернулася особисто [PERSON], яка попросила прибути її, як нотаріуса до лікарні, на прохання самого [PERSON] для складання заповіту від імені останнього, що свідчить про те, що через осіб, які були поряд із заповідачем, останній намагався вирішувати потрібні йому на той час питання. Посилання позивача на те, що оспорюваний ним заповіт від 19 червня 2013 року був вчинений [PERSON] під тиском є припущенням, яке не підтверджено жодним засобом доказування по справі; також позивачем не уточнено в якому вигляді (формі) чинився на заповідача тиск, в чому він полягав, які особи його чинили та яким чином це вплинуло на вияв волі цієї особи при підписанні заповіту в присутності приватного нотаріусу Скоробагатько Н.Б. Довід позивача про те, що заповіт не вчинявся насправді у КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня», а в іншому медичному закладі (Сумському обласному клінічному диспансері), що підтверджується зібраними ним самостійно письмовими доказами, що, як вважав позивач, є підтвердженням його недійсності, на думку суду, є непереконливим, оскільки ні лист Головного управління юстиції у Сумській області від 29 серпня 2014 року, ні лист від КЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер» від 05 січня 2015 року не є належними письмовими доказами дійсного місця вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення заповіту від імені [PERSON], на відміну від самого заповіту, де місце його вчинення є обов'язковим реквізитом його тексту. Запис такого найменування медичного закладу в листі Головного управління юстиції в Сумській області від 29 серпня 2014 року суд розглядає в якості друкарської описки, і ця обставина не може бути самостійною підставою для визнання заповіту недійсним. Окремо слід зазначити про те, що процес доказування позивачем підстави позову у даній справі не був послідовним і заздалегідь продуманим, носив ситуаційний характер, що чітко проглядалося з нижченаведених узагальнених даних, і це в свою чергу призвело до порушення розумного строку розгляду даної справи. Так, до відкриття провадження у даній справі, позов та письмові заяви до нього не містили чіткого формулювання підстави позову, тобто формулювання у зв'язку з якими обставинами пов'язується визнання заповіту недійсним. На стадії попереднього судового засідання позивач окреслив певні доводи, які дозволили суду визначитися із предметом доказування по справі, однак послідовно і узагальнено сформулювати суду те, якими доказами буде підтверджувати позивач визначену ним підставу позову на цій стадії процесу він не зміг. Так, за результатами попереднього судового засідання в якості свідка по даній справі залучено лікаря Лебединської ЦРЛ Слуцького Ю.Б. і витребувано медичні матеріали з Лебединської ЦРЛ щодо первісного виявлення відхилень у стані здоров'я в черевній порожнині [PERSON], у наступному позивач не наполягав на виклику та допиті залученого свідка в судовому засіданні, вважаючи це вже недоцільним. До початку розгляду даної справи по суті судом були задоволенні обґрунтовані клопотання позивача про витребування від усіх медичних установ, де проходив різного виду обстеження та лікування до дня своєї смерті, [PERSON], які не були заявлені на попередній стадії процесу, і після їх надходження до суду позивачем не заявленого будь-яких клопотань про призначення експертиз у даній справі, в тому числі з метою перевірки дієздатності заповідача на момент підписання оспорюваного заповіту. Після початку розгляду даної справи по суті позивач у процесуальний спосіб почав з'ясовувати хто з пацієнтів КЗ «СОКЛ» лікувався з його братом станом на 19 червня 2013 року і в наступному у додаткових поясненнях і заявах суду, фактично доповнюючи раніше окреслену ним підставу позову, почав стверджувати, що оспорюваний заповіт складений не тільки за «пороком волі» заповідача, а й ще з порушенням таємниці його посвідчення та вимог щодо форми та місця його складання. Такі процесуальні дії сторони головуючим усунуті в ході розгляду даної справи як такі, що не пов'язуються із визначеною до початку розгляду даної справи по суті, підставою позову, і саме в таких межах спрямовувався подальший судовий розгляд. При цьому, позивачу детально роз'яснювалась можливість зміни предмету та підстави позову до початку розгляду даної справи по суті, і неможливість вчиняти такі процесуальні дії вже після початку її розгляду по суті. Суд окремо вважає за необхідне навести обґрунтування з приводу недотримання у даній справі розумних строків її розгляду. У даній справі з метою визначення критеріїв оцінювання розумності строку розгляду справи суд виходить з таких аспектів щодо: 1. складності справи (дана справа, на думку суду, не є складною ні в плані застосування закону, ні в плані оцінки доказів); 2. поведінка позивача (на думку суду, поведінка позивача [PERSON] в ході розгляду даної справи не була спрямована на оперативне вирішення даного спору, пов'язувалась із систематичним зловживанням правом на заявлення відводів головуючому по справі, про що свідчить нижченаведені факти: - у судовому засіданні 13 червня 2014 року позивач тричі письмово заявляв про відвід головуючому по справі, які були відхилені як невмотивовані (судовий розгляд справи по суті у вказаний день згідно з вимогами процесуального закону не було розпочато, судове засідання тривало більш ніж 45 хв.) (а.с.80-87 том № 1); - у судовому засіданні 24 червня 2014 року позивач подав вісім письмових заяв про відвід головуючому по справі, які були відхилені як невмотивовані (судовий розгляд справи по суті у вказаний день згідно з вимогами процесуального закону не було розпочато, судове засідання тривало більш ніж 1 год. 20 хв.) (а.с.102-119 том № 1); - у судовому засіданні 10 липня 2014 року позивач подав дев'ятнадцять заяв про відвід головуючому по справі, які були відхилені як невмотивовані (судовий розгляд справи по суті у вказаний день згідно з вимогами процесуального закону не було розпочато, судові засідання сукупно тривали більш ніж 4 год., за ухвалою суду вперше припинено вирішення заяв позивача про відводи головуючому у справі в підготовчій частині судового засідання з подальшим вирішенням таких заяв після початку розгляду справи по суті) (а.с.131-173 том № 1); - неявка позивача у відкрите судове засідання 08 серпня 2014 року без документального підтвердження причини такої неявки (а.с.194 том №1); - у судовому засіданні 08 вересня 2014 року позивач подав п'ять заяв про відвід головуючому по справі, які були відхилені як невмотивовані (судовий розгляд справи по суті у вказаний день згідно з вимогами процесуального закону також не було розпочато, судове засідання сукупно тривало більш ніж 1 год. 30 хв., судом вирішувалось ряд клопотань по витребуванню доказів за заявами позивача) (а.с.219-231 том № 1); - у судовому засіданні 25 вересня 2014 року розгляд справи по суті розпочато, 17 листопада 2014 року, при оголошенні матеріалів справи, подано 3 заяви про відвід головуючому по справі, які відхилені як необґрунтовані; 22 грудня 2014 року та 13 січня 2015 року - по 1 заяві про відвід, у задоволенні яких відмовлено; у судовому засіданні 29 січня 2015 року подано 2 заяви про відвід головуючому по справі, які також відхилені як необґрунтовані (а.с.32-33, 113-119,126-127,143-144, 163-165 том № 2); - у судовому засіданні 18 березня 2015 року позивачем подано 7 заяв про відвід головуючому по справі, які відхилені як необґрунтовані, розгляд справи цього дня по суті не продовжено, судове засідання тривало більш ніж 1 год. 30 хв. (а.с.201-215 том № 2); - у судовому засіданні 25 березня 2015 року позивач подав дві заяви про відвід головуючому судді по справі, які були відхилені як невмотивовані, вдруге за ухвалою суду припинено вирішення заяв позивач про відводи головуючому у справі на стадії з'ясування та перевірки обставин справи з подальшим вирішенням таких заяв після вирішення усіх заяв позивача про доповнення судового розгляду та заслуховування його додаткових пояснень, і після цих дій від позивача надійшло дві заяви про відвід головуючому по справі, які також були відхилені як невмотивовані (а.с.232-234, 238,239,241 том № 2); 3. процесуальна поведінка представника відповідача та самого відповідача у ході розгляду даної справи була переважно належною і пов'язувалася з чітким формулюванням своєї позиції по справі; разом із цим мали місце неодноразові неявки в судові засідання третьої особи по справі без поважних причин; 4. дії суду по розгляду даної справи, які полягали у проведенні підготовчого (попереднього) судового засідання, регулярному призначенні даної справи до розгляду в межах завантаженості головуючого в інших судових справах різних видів судочинств і для належного сповіщення сторін по даній справі про час та місце судового засідання у ній без тривалого інтервалу в судових засіданнях, надання розумного строку для підготовки сторонам до судових засідань. У ході розгляду даної справи головуючим вживалися заходи для оперативного, об`єктивного та повного з`ясування обставин справи у ній з роз'ясненням відповідних прав та обов'язків сторонам і наслідків вчинення чи невчинення певних процесуальних дій. У ході розгляду даної справи головуючий не виявляв жодних ознак упередженості чи необ`єктивності, не проявляючи будь-якої залежності від тієї чи іншої сторони у справі. Вищенаведена поведінка відповідача у справі не створила суду можливість розглянути дану справу в межах розумного строку, а саме шляхом її розгляду у двомісячний термін через вжиття позивачем блокуючих судовий розгляд дій по заявленню відводів та частини необґрунтованих клопотань. З огляду на викладене вище, порушення розумного терміну розгляду даної справи пов'язувався переважно із неналежною процесуальною поведінкою позивача, а тому відсутні підстави стверджувати про порушення судом вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. З приводу вирішення питання щодо розподіл судових витрат по даній справі, суд зазначає наступне. Позивач до відкриття провадження у даній справі сплатив в повному обсязі, визначений ст.4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору, проте пред'явлений позов визнаний судом необґрунтованим та у зв'язку з цим у його задоволенні [PERSON] відмовлено, а тому відсутні, визначені ст.88 ЦПК України, підстави для його повернення позивачу. У даній справі в якості представника відповідача [PERSON] за довіреністю приймала участь [PERSON], яка в підтвердження повноважень надала суду довіреність, прирівняну до нотаріально посвідченої, і була залучена судом для участі у даній справі саме в якості представника відповідача (а.с.71,87 том №1). До цього, у ході розгляду даної справи [PERSON] у надісланих суду заявах також визначала себе в якості представника відповідача, надаючи документи в підтвердження освіти, договірних відносин про надання юридичних послуг відповідача в якості фахівця у галузі права, квитанцій про отримання грошових коштів від клієнта (а.с.91 том № 1, а.с. 225 том № 2, а.с.186-190 том № 1). Ухвал суду про залучення [PERSON] саме в якості фахівця у галузі права у даній справі не постановлялося (ст.56 ч.2 ЦПК України). За змістом ч.1 ст.84 ЦПК України витрати на правову допомогу складають лише витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, або іншого фахівця у галузі права; до таких витрат не віднесена законом оплата правової допомоги представника фізичної особи за дорученням, надана під час судового розгляду справи. З огляду на це, відсутні процесуальні підстави згідно зі ст. 88 ЦПК України для стягнення з позивача витрат відповідача [PERSON] за оплату правової допомоги, наданої йому його представником [PERSON]

Outcome: dismissed