Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №43 Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в м. Кременчуці про захист прав споживача та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.04.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір строкового вкладу (депозиту) №300131/37370/370-14 «Стандарт» (в національній валюті - гривні), у відповідності з яким вона розмістила вклад на суму 70 000 грн. строком на 370 днів, з 09.04.2014 року до 14.04.2015 року, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 24,5 % річних. Після закінчення строку, незважаючи на неодноразові звернення, банк кошти та проценти за користування коштами не повертає. Отже, на теперішній день за відповідачем залишається заборгованість по видачі вкладу на суму 70 000 (сімдесят тисяч) грн. Просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу (депозиту) у сумі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір строкового вкладу (депозиту) №300131/37370/370-14 «Стандарт» (в національній валюті - гривні), у відповідності з яким вона розмістила вклад на суму 70 000 грн. строком на 370 днів, з 09.04.2014 року до 14.04.2015 року, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 24,5 % річних. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення банківського вкладу, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Після закінчення строку депозитні кошти та відсотки не були виплачені відповідачем позивачеві, незважаючи на її неодноразові вимоги. Отже, станом на день розгляду справи, за відповідачем залишається заборгованість по видачі вкладу на суму 70000 (сімдесят тисяч) грн. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 626, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Вказаний закон станом на день подання позовної заяви відсутній. Отже, дії відповідача, направленні на ухилення від повернення вкладу є протиправними. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Щодо вимог до відділення №43 Придніпровського РУ Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит», то відповідно до ст.80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] визначила одним із відповідачів відділення № 43 ПАТ Банк «Фінанси та Кредит». Згідно пошукової системи державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні відомості про відділення № 43 Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит». Оскільки відділення № 43 Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» не є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не наділений відповідною цивільною та цивільно-процесуальною правоздатністю, він не може бути і належним відповідачем по справі. Отже, станом на день розгляду справи, сума заборгованості за договором банківського вкладу №300131/37370/370-14 від 09.04.2014 року, яку необхідно стягнути з відповідача становить - 70 000 (сімдесят тисяч) грн. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial