Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, поступово, відносини сторін почали погіршуватись. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2013 року шлюб розірвано. Спору щодо місця проживання дитини та інших майнових спорів на час розірвання шлюбу у сторін не було. Дитина після розірвання шлюбу та по дійсний час фактично проживає з мамою. З 2012 року відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини. Не переймається духовним та культурним розвитком дитини. Увесь час, позивачка піклувалася загальним рівнем освіти спільного сина, відводила дитину до школи, відвідувала батьківські збори у школі, займалась вихованням, розвитком та здоров`ям дитини, допомагала у навчанні та забирала дитину зі школи. За весь час, відповідач жодної участі не брав та не бере у дошкільному розвитку та шкільному навчанні сина. Також батько не бере жодної участі у матеріальному утриманні дитини. 01.02.2013 року, сторони уклали договір про сплату аліментів па дитину., який посвідчений нотаріусом. В договорі встановлено розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільної дитини сина, [PERSON] . Відповідно до договору відповідач зобов`язувався сплачувати аліменти в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень 00 копійок. У зв`язку з тим, що Відповідач аліменти не сплачує, Позивачка вимушена звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, для примусового стягнення аліментів з Відповідача на спільного сина - [PERSON] через органи Державної виконавчої служби. Позивач ніколи не чинила та не чинить перепони відповідачу у спілкуванні з дитиною. Проте, відповідач не приймав та не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я, інтересами та успіхами сина. Також Відповідач має негативну характеристику, а саме, [PERSON] , виступає підозрюваним та обвинуваченим у декількох справах відповідно до даних з сайту судова влада. Отже, враховуючи все вище зазначене, відповідач не приймає жодної участі у вихованні, розвитку, дозвіллі сина, характеризується негативно та є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач навіть не бажає вітати свого рідного сина зі святами та днями народження. Ніколи не дарував подарунки та навіть не телефонував сину щоб привітати зі святами та днями народженнями. На даний час, позивачу та дитині достеменно невідомо де знаходиться відповідач, з ним відсутній зв`язок. Позивачка просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ; Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12000,00 грн., але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. У судове засідання позивачка не з`явилася. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду від 07.08.2013 у справі №638/6650/13-ц. [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 11.09.2018. 01.02.2013 року сторони уклали договір про сплату аліментів па дитину, посвідчений нотаріусом, за умовами якого [PERSON] зобов`язується сплачувати аліменти в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень 00 копійок, однак не менше еквіваленту 400 доларів США. Згідно з листом Шевченківського відділу ДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 05.02.2019 року, у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 402784,44 грн, стягнутих відповідно до виконавчого напису №4430 від 28 листопада 2018 року, вчиненого ПН ХМНО Харитоновою Я.М. Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 4», де малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з 12.05.2015, станом здоров`я дитини опікується мати, [PERSON] , яка супроводжує дитину на прийом до лікарів в поліклініку. Батько дитини, [PERSON] , станом здоров`я дитини не цікавився, з цього приводу в поліклініку до лікарів не звертався. Згідно з інформацією адміністрації Харківської загальноосвітньої школи № 105, де навчався малолітній [PERSON] , [INFO] , в період з 31.08.2015 по 03.09.2018, мати дитини систематично контролювала навчання сина та відповідально ставилася до його виховання в родині, постійно співпрацювала з класним керівником. Регулярно відвідувала батьківські , збори та виконувала рекомендації вчителя. З батьком учня не знайомі, оскільки він жодного разу не був присутній у школі, не телефонував, не цікавився успіхами дитини. Згідно з інформації адміністрації КЗ «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 3», де малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував заняття з шахів в період з вересня 2014 року по червень 2018 року у відділенні «Шахи», за весь час відвідування занять з шахів, успіхами дитини цікавилась тільки мати, [PERSON] , яка відводила дитину на заняття та забирала з них. Згідно з інформацією клуба Айкідо Йосінкан у м. Харкові малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував заняття в період з вересня 2014 по червень 2018, мати дитини, [PERSON] , відводила дитину на тренування та цікавилась успіхами сина. Згідно з інформацією Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, [PERSON] з заявами стосовно неправомірних дій з боку [PERSON] , не звертався. Згідно з інформацією Департаменту інформатизації МВС [PERSON] є особою, яку 22.05.2015 Голосіївським управлінням ГУНП м. Києва повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Також 16.04.2016 Основ`янським відділенням Слобідського відділу ГУНП Харківської області [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України. Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2015 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. На засіданні Комісії [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Доказів щодо належного виконання ним батьківських обов`язків не надав. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради з урахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитиниХарківської міської ради надано висновок № 807 від 22.12.2018, відповідно до якого Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах дитини вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Ухилення батьків від виконування своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовці до самостійного життя, що знайшло повне відображення в поведінці відповідача. Вищевказані фактичні обставини також підтверджуються наданим третьою особою висновком про доцільність позбавлення відповідача батьківським прав. Аналізуючи зібрані по справі докази, які не оспорюються, а навпаки визнаються відповідачем, суд вважає, що судовим розглядом встановлено факт умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. В п.16 цієї ж Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Встановлені судовим розглядом обставини суд розцінює як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Водночас суд наголошує, що відповідачу відомо про розгляд судом даної справи, про що свідчать його заяви про відкладення розгляду справи у 2020 році. Однак відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав жодного належного та допустимого доказу на спростування обставин викладених у позовній заяві, та підтверджених матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом із тим, суд вважає доцільним роз`яснити відповідачу, що він має право на звернення до суду із заявою про поновлення батьківських прав виключно з метою позитивного впливу на розвиток та в інтересах дитини. Щодо збільшення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатною особою, має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному позивачкою розмірі. Крім того, позивачка також за законом має обов`язок приймати участь в утриманні дитини, яка проживає з нею, так само як і батько дітей. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дитину. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що доказів наявності обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дитини суду не надано, а також те, що відповідачем не надано доказів наявності у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 7500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір, суд стягує з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн. Окрім того суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial