Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 02 серпня 1985 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинений відповідний актовий запис №1336. Однак, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені з листопада 2015 року, спільного господарства вони не ведуть, а з жовтня 2021 року проживають окремо, у зв`язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить її інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачем вона не має. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Чернівецького міського\~управління юстиції, розірвати. Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.10.2021 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового засідання. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] розірвати. Також вказала, що вона з листопада 2015 року по 7 жовтня 2021 року проживала в Іспанії та жодного разу за цей час до України не приїжджала. За цей період у них із відповідачем остаточно погіршилися відносини й відповідно вважає, що саме з цього часу між ними припинені будь-які шлюбно-сімейні відносини. Також вказала, що відповідач весь цей час проживав в її квартирі та за рахунок її пенсії оплачував комунальні послуги. Протягом 6 років, відповідач лише кілька разів спілкувався з нею по телефону, однак через приблизно рік від її від`їзду взагалі припинив спілкування та жодного разу не телефонував та не відповідав на її дзвінки. З 8 жовтня 2021 року відповідач остаточно виїхав з її квартири та вони проживають окремо. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу,однак заперечував щодо доводів позивача в частині фактичного припинення шлюбних відносин саме з листопада 2015 року, вказуючи про те, що він до 8 жовтня 2021 року проживав у квартирі позивача, займався господарством, проводив будівельні роботи, сплачував комунальні послуги тощо. При цьому, підтвердив факт того, що у листопаді 2015 року позивачка виїхала на заробітки до Іспанії та він до 2018 року отримував її пенсію, підтримував з нею зв`язок, а у 2019 році він припинив з нею спілкуватися, відповідати на телефонні дзвінки тощо, однак у квартирі проживав до жовтня 2021 року. Вважає, що фактично шлюбно-сімейні відносини із позивачем у них припинені саме з жовтня 2021 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 02 серпня 1985 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Чернівецького міського\~управління юстиції,\~актовий запис\~№1336 (а.с.5). Разом з тим, як встановлено судом, між ними на день розгляду справи фактично припинені шлюбні відносини, оскільки з 2019 року вони між собою не спілкуються та не підтримують відносин, притаманних подружжю, не зважаючи на проживання відповідача у квартирі позивачки, спільного господарства вони не ведуть, не мають спільного бюджету тощо та з 8 жовтня 2021 року проживають окремо й відповідно наміру продовжувати подружні відносини не мають. Спір щодо поділу спільного майна подружжя, як убачається зі змісту поданого позову відсутній та доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також те, що у період наданого судом строку на примирення сторони не примирилися, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved