Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності, в якому посилається на те, що він являється сином [PERSON], померлої 28.02.2008 року, що підтверджується [PERSON] про народження серії І-АВ № 027587, виданим Амур-Нижньодніпровським районним відділом РАЦС м. Дніпропетровська від 06.02.1968 року. Після смерті матері позивач прийняв у спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири [ADDRESS], про що Четвертою севастопольською державною нотаріальною конторою надано витяг № 17253483 від 13.11.2008 року. Крім того, за життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS], на яку позивач право власності не зміг оформити через відсутність коштів. Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,7 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м., після смерті [PERSON], померлої 28.02.2008 року. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року померла [PERSON], що підтверджується [PERSON] про смерть серії І-КИ № 198913. Згідно [PERSON] про народження серії І-АВ № 027587, виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом РАЦС м. Дніпропетровська від 06.02.1968 року, слідує, що позивач [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON]. Зі змісту витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 17253483 від 13.11.2008 року вбачається, що після смерті [PERSON] Четвертою севастопольською державною нотаріальною конторою АР Крим 30.07.2008 року за реєстровим № 45182369 була заведена спадкова справа та видано позивачу [PERSON] про право на спадщину на ? частку квартири [ADDRESS]. Крім того, за життя [PERSON] згідно реєстраційного посвідчення, виданого БТІ м. Дніпропетровська за реєстровим № 128 від 01.04.1993 року, належала квартира [ADDRESS]. Однак, як зазначає позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, оформити нотаріально право власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру на той час не виявилося можливим через відсутність коштів. Згідно положень статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. ст. 1220, 1221, 1268, 1269, 1270 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ст. 111 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом положень статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину . Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Після смерті матері позивач [PERSON] в передбачений шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак оформив свідоцтво про право лише на частину спадкового майна. З аналізу викладених правових норм слідує, що початок строку для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно законом чітко визначено після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, закінчення ж цього строку законом не встановлено, тобто спадкоємець може звернутися до нотаріуса у будь-який час після спливу шести місяців зі смерті спадкодавця коли у нього виникне у цьому потреба і можливість. Згідно ж із пунктами 2.1, 2.2, 2.4 [PERSON] 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Судом достеменно встановлено, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є місто Севастополь АР Крим. Згідно положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014, з 20 лютого 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначена тимчасово окупованою територією (ч. 2 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону). З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час територія АР Крим є тимчасово окупованою Російською Федерацією, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості одержати свідоцтво про право на спадщину за законом шляхом набуття права власності на майно, що знаходиться в тому числі на території м. Дніпра, позбавлений можливості відкрити спадкову справу у іншого нотаріуса на материкові частині України, оскільки спадкова справа була належним чином відкрита та внесена у спадковий реєстр в АР Крим за законодавством України, а також позбавлений можливості в будь-який спосіб зобов'язати нотаріуса Четвертої севастопольської державної нотаріальної контори АР Крим передати спадкову справу до нотаріусів материкової частини України. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які засвідчують його право власності. Потреба захисту права власності в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України, виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, та передумовою застосування якого є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, дотримавшись всіх вимог чинного законодавства України, які діяли на час відкриття спадщини, що регулюють правовідносини у спадкуванні, прийняв спадщину повністю у порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріуса держави Україна з заявою про прийняття спадщини, а відтак набув право на спадкове майно, але фактично реалізувати своє право не має можливості за обставин, які не залежать від його волі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved