Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 січня 2013 року між ним та відповідачем, належить квартира [ADDRESS] київської області. У даній квартирі з 1996 року зареєстрована колишня власниця квартири [PERSON] Згідно умов вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] зобовязалася звільнити квартиру до 24 лютого 2013 року та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у квартирі осіб до 28 січня 2013 року. Але у порушення вимог договору [PERSON] добровільно з реєстраційного обліку місця проживання у звязку із його зміною не знялася. Фактично [PERSON] з часу відчуження квартири і по даний час не проживає за адресою: [INFO], місце її проживання позивачу не відоме. Відповідач не приймає участі в утриманні жилого приміщення, не сплачує за комунальні послуги, та речі останньої у квартирі відсутні. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що відповідач повинна бути визнана судом такою, що втратив право користування жилим приміщенням, тому змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 17 у будинку № 43 по вулиці М.Лагунової у м. Бровари Київської області. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання його представник [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Одночасно просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2013 року між Жаріковою (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] (далі Продавець) та [PERSON] (далі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири № 14, що розташована у будинку № 43 по вулиці М.Лагунової у м. Бровари Київської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 97. (а.с. 8). Відповідно до п. 3.1.4. вказаного Договору купівлі-продажу [PERSON] зобовязалася звільнити квартиру до 24 лютого 2013 року та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 28 січня 2013 року. Згідно із витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 січня 2013 року право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 9). Із довідки форми № 3 за № 358 від 30 вересня 2015 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована без права на житлову площу попередній власник квартири [PERSON] (а.с. 10). Актом обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області встановлено, що у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON], який є власником даної квартири. На даній житловій площі прописана [PERSON], однак остання на протязі 3-х років у квартирі не проживає, речі її відсутні (а.с. 28). Відповідно даних довідки адресно-довідкового відділу ГУ ДМС, УДМС України в Київській області від 27.10.2015 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 21). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житлом, у звязку із відчуженням квартири позивачу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved