Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття доньки. В обґрунтування позову зазначила, що після розірвання шлюбу у 2009 році їх спільна донька повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач визнав позовні вимоги частково, погодився сплачувати аліменти в меншому розмірі, проте не зазначив при цьому прийнятну для нього суму аліментів, яка відповідала б інтересам їх спільного неповнолітнього сина та його матеріальному становищу. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано 06.02.2009 року та вони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв. Домовленості про утримання їх спільної доньки після припинення подружніх відносин, сторони не досягли. Відповідачу 37 років; він має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює охоронником в ТОВ «Експансія» м. Вишневе Київської області, де отримує в місяць біля 2\~804,88 грн.;є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання та отримує відповідну пенсію, що підтверджується довідкою Черняхівського обєднаного УПФУ від 13.12.2016 року, в розмірі 1130 грн., а з грудня 2016 року 1\~247 грн.;не достатньо приймає участь у вихованні своєї дитини та будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обовязок по утриманню спільної неповнолітньої доньки сторін не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: 1 689 грн. для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2017 року) та розміру доходів відповідача, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати та забезпечувати свою неповнолітню доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Суд не стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн., оскільки відповідно до ч.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» під час розгляду справи інваліди ІІ групи звільняються від сплати судового збору.

Outcome: approved