Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання донькою у вищому навчальному закладі. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільна донька [PERSON] продовжує навчання у Київському національному торговельно-економічному університеті (далі Університет), на денній формі навчання, повністю знаходяться на її утриманні і для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат та допомоги. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги своїй доньці, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Окрім того, надала письмові пояснення, з яких слідує, що донька навчається безкоштовно та отримує стипендію в розмірі 820 грн., однак сплачує 400 грн. за проживання в гуртожитку. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], яка навчається у вищому навчальному закладі в м. Київ. Строк навчання з 04.09.2015 року по червень 2019 року. Відповідно до виконавчого листа № 2-1436/11 від 17.03.2011 року, виданого Богунським районним судом м. Житомира, відповідач сплачував на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів заробітку до досягнення нею повноліття, тобто до 29.03.2016 року. Як слідує зі звіту про здійснені відрахування та виплати Корольовського відділу державної виконавчої служби, аліменти відраховувались у відповідача з пенсії військовослужбовця. На період навчання [PERSON] зареєстрована та проживає у гуртожитку Університету. Домовленості про утримання дорослої доньки, яка продовжує навчання, сторони не досягли. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обовязок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільна донька сторін, яка на момент розгляду справи досягла повноліття, безкоштовно навчається в Університеті, який розташований в м. Київ; їй не виповнилось 23 років та вона додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків, оскільки обовязок по утриманню дорослої доньки не може бути покладений виключно на одного з них. Будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку, суду надано не було. Також відповідачем не було надано доказів про його незадовільний стан здоровя чи матеріальне становище, наявність інших утриманців тощо. Оскільки відповідач є особою працездатного віку; не надає добровільно позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки; будучи належним чином повідомленим про дату слухання справи в судове засідання не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, суд вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання донькина період її навчання. На думку суду, позовні вимоги необґрунтовано завищені. Позивачкою не було надано доказів, які б свідчили про придбання нею у звязку з навчанням доньки навчального обладнання і матеріалів, проїзду, вартості проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.05.2016 року 1 399 грн.); ту обставину, що спільна донька сторін навчається безкоштовно і отримує стипендію; відсутність у неї інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, які, в свою чергу, обоє працездатні, суд приходить до висновку, що відповідач взмозі сплачувати аліменти в розмірі ? частини його доходу щомісячно. Це відповідатиме як інтересам доньки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачкою не була доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному в позові розмірі. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання повнолітніх доньки, сина, які навчаються, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання [PERSON]. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial