Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 26 липня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей немає. Спільне життя було дуже коротким. Від першого шлюбу вона має троє дітей, а відповідач двоє. Одразу після реєстрації шлюбу, відповідач поводив себе аморально, навіть піднімав на неї руку. З перших днів сімейного життя їхні стосунки почали стрімко погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного повного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. [PERSON], поселившись у будинку її батьків, з якими вона проживає, фактично жив за рахунок її та її батьків, нічого не допомагав по господарству ні коштами, ні фізично. Відповідач не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, що виникли в їхній сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин. За таких обставин просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав і не заперечив проти розірвання шлюбу, проте вважає, що судові витрати, понесені позивачкою підлягають відшкодуванню їй не у повному обсязі, а на половину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 липня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, місце державної реєстрації шлюбу Ковельський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 309, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 26 липня 2016 року (а.с. 6). Від шлюбу дітей немає. Сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують і зберегти сім'ю не бажають. За таких обставин та враховуючи взаємне бажання подружжя розірвати шлюб, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки суперечить їх інтересам, а тому шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка висловила бажання у разі прийняття судом рішення про розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд змінює їй шлюбне прізвище Карпюк на [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), які, з урахуванням тих обставин, що позов задоволено повністю, належить стягнути на її користь з відповідача.

Outcome: approved