Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 19.12.1996 року померла її мати [PERSON] спадкоємцем після якої є вона. За життя матері належала квартира [ADDRESS] в м. Вільногірську Дніпропетровської області. У встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті матері позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Позивач просить ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після [PERSON], померлої 19.12.1996 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову і його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] І-НИ № 337538. Прізвище позивача змінено в звязку з укладенням шлюбу, що вбачається з копії відповідного свідоцтва Серії ІV-МЮ № 573970 (а.с. 5, 6). [PERSON] померла 19.12.1996 року у м. Вільногірську Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ № 189985 (а.с. 8). З інформації довідки КП «БТІ м. Вільногірська» вбаається, що станом на 29.07.2014 року квартира [ADDRESS], що в м. Вільногірську, Дніпропетровської області належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 9). Квартира належить спадкодавцю на підставі договору міни квартирами ААВ № 308735 від 13.12.1996 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори за № 1795 (а.с. 26). Громадянство України позивач отримала у 2013 році, що вбачається з копії довідки № 1115/13 про реєстрацію особи громадянином України та паспорту позивача (а.с. 10, 4). Згідно копії домової книги, [ADDRESS], що розташована в м. Вільногірську, Дніпропетровської області знаходилася у користуванні [PERSON] Інших відміток домова книга, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, не містить (а.с. 18, 19). Також в судовому засіданні оглянуто оригінал технічного паспорту на вказану вище квартиру, який виготовлено на імя [PERSON] За відомості державної нотаріальної контори Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 25). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, суду показали, що [PERSON] є дочкою [PERSON] і постійно проживає після смерті своєї матері в [ADDRESS], що в м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги 6 ЦК України, зокрема, положення ст. 1272 ЦК України, не можуть застосовуватись до правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року. В даному випадку спадщина відкрилась у 1996 році і строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, тому судом застосовують положення ЦК УРСР, а не ст. 1261,1268-1270, ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Право на спадкування виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР. В силу ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, факт і дата якої стверджується свідоцтвом органів загсу. Виходячи з положень ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР [PERSON] є спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] Надані позивачем документи підтверджують факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем та належність квартири [PERSON] Згідно положень ст. 550 ЦК УРСР, передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, виходячи з того, що поважними є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважність пропуску строку для прийняття спадщини позивач обґрунтовує тим, що у неї були проблеми з працевлаштуванням і отриманням доходу і в цих умовах у неї не було можливості звернутися до нотаріуса за оформленням спадкових документів. На теперішній час позивач отримує стабільний дохід, що дозволило їй звернутись до адвоката для отримання консультації, а потім до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказані причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є надуманими і не можуть бути визнані судом поважними, оскільки наведені позивачем причини не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд не може обґрунтувати рішення виключно показами свідків. Твердження позивача та її представника про те, що на час смерті спадкодавця [PERSON] була громадянкою [PERSON] Федерації не може бути прийнято судом до уваги, оскільки в Україні іноземні громадяни можуть на загальних засадах із українськими громадянами бути субєктами спадкових відносин. Іноземці спадкоємці в Україні можуть спадкувати майно за законом і заповітом або відмовитись від прийняття спадщини. Отже, вказані обставини не перешкоджали позивачу звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Слід зазначити, що на час відкриття спадщини у 1996 році в період чинності ЦК УРСР положеннями ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР було передбачено певні дії, які свідчать про прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Питання про встановлення факту прийняття спадщини перед судом позивачем не ставилось, спір розглянуто в межах заявлених позовних вимог. Слід зазначити, що у випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, немає підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Виходячи з цього, оцінюючі в сукупності наявні у матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed