Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому зазначив про те, що із 12 вересня 2009 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, сімейне життя у нього із [PERSON] не склалося через протилежність характерів та відсутність взаєморозуміння щодо життєвих питань, побуту, ролі чоловіка та дружини у шлюбі. З лютого 2015 року сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу дітей не мають. Позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] та вказала, що судові витрати понесені ним з відповідача не стягувати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність й зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, вказала, що заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 12 вересня 2009 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] дітей не мають. Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з лютого 2015 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Продовжувати подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] не бажають, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved