Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором на загальну суму 13 452 грн. 95 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову банк посилається на те, що між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 17 грудня 2014 року, за яким відповідач отримала у кредит кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5 000 грн. на платіжну картку за сплатою процентів за користування кредитом. Однак [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 13 лютого 2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість по кредиту в сумі 13 452 грн. 95 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 999 грн. 86 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом 6 386 грн. 28 коп.; заборгованість за пенею та комісією 950 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 616 грн. 81 коп. [PERSON] у добровільному порядку не погашає вказану заборгованість, що змусило банк звернутися до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач подав письмові заперечення на позов, у яких зазначає, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг містить нерозбірливий підпис відповідача та більше жодної інформації щодо істотних умов договору не містить, зокрема не зазначено ліміту по кредитному договору, відсоткової ставки. Умов і Правил надання банківських послуг, а також Тарифи, долучені до позовної заяви не містять підпису [PERSON] Відповідач заперечує факт отримання будь-яких коштів від банку та сам факт укладення кредитного договору. Представник відповідача послався на постанову Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, у якій вказано, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника, в задоволенні позову просить відмовити. Відповідач немає наміру заявляти клопотання про проведення судових експертиз у звязку з відсутністю коштів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 17 грудня 2014 року, за яким відповідач отримала у кредит кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5 000 грн. на платіжну картку за сплатою процентів за користування кредитом. У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» від 17 грудня 2014 року, яка підписана [PERSON], остання погодилась, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Таким чином, при укладенні кредитного договору відповідач була повідомлена про умови кредитування в Банку. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязувався повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісії, а у разі порушення нею договірних зобовязань - додаткові проценти та штраф. Відповідач власним підписом підтвердила, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає укладений між нею та банком договір; відповідач погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач своїх договірних зобовязань належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 13 лютого 2017 року у [PERSON], перед банком виникла заборгованість по кредиту в сумі 13 452 грн. 95 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4 999 грн. 86 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом 6 386 грн. 28 коп.; заборгованість за пенею та комісією 950 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 616 грн. 81 коп. [PERSON] у добровільному порядку не погашає вказану заборгованість. Дані обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказам (а.с.4-15, 47-48). Щодо доводів представника відповідача про наявності непідписаних [PERSON] Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів, суд виходить з наступного. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак у справі, яка розглядається, відповідач не довів розбіжностей між поданою [PERSON] анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 17 грудня 2014 року і самими Умовами і Правилами, долученими банком до позовної заяви, що свідчить про різні фактичні обставини у справі, яка розглядається зі справою, яка була предметом розгляду у Верховному Суді України. Таким чином відповідачем не доведено, що долучені до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг не являються складовою частиною укладеного кредитного договору Відповідачем не надано суду іншої редакції Умов і Правил надання банківських послуг, чи будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил, мала на увазі зовсім іншу редакцію цих Умов. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 616 грн. 81 коп., не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме п. 9 Тарифів банку (Кредитка «Універсальна») передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору (а.с. 6). У той самий час, згідно з п. 8.6 Умови і правил надання банківських послуг (а.с. 8), які є частиною кредитного договору, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань по кредитному договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з [PERSON] штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 616 грн. 81 коп., необхідно відмовити. В іншій частині позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а остання, в свою чергу, не повернула своєчасно кредитні кошти, не сплатила відсотки за їх використання та штрафи, у звязку з чим існує заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь банку. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Посилання представника відповідача (у судовому засіданні 6 жовтня 2017 року) на те, що незрозуміло на якій підставі банк нараховував проценти за користування кредитом зі ставкою 46,8%, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5.5 Умов і Правил банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку». Разом з тим, пунктом 5.5 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена можливість одност оронньої зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку в порядку, передбаченому п. 4.9 Умов і Правил. При цьому, згідно п. 6.3 зазначених Умов до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Таким чином, банком правомірно та відповідно до вимог договору (Умов та Правил надання банківських послуг) змінено процентну ставку за користування кредитом. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, процентами за користування кредитом, пені та комісії є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial