Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дніпропетровської міської ради, Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання рішення нечинним та визнання акту недійсним посилаючись на те, що домоволодіння по вул. Богданова, 36, в м. Дніпропетровську належало на праві власності бабусі позивача - [PERSON], яка мала двох доньок: [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) Т.В. (його тітка) та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) Н.В. (його мати). 07.08.2006 року померла бабуся позивача [PERSON] 09.04.2008 року померла мати позивача [PERSON] Після смерті бабусі та матері позивача, скориставшись його відсутністю у м. Дніпропетровську, відповідач звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську, обманувши нотаріальні органи про відсутність інших спадкоємців. В січні 2013 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] № 020305 від 05.12.2007 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] у відношенні 1/2 частини спадкового майна; про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] № 020306 від 05.12.2007 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] у відношенні 1/2 частини спадкового майна; про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську; про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину грошових внесків. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року рішення залишено без змін. 27.11.2014 року його право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 8223454. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0530 га по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 була передана у власність [PERSON] На підставі вказаного рішення [PERSON] Управлінням Держземагенства у м. Дніпропетровськ було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач просив суд визнати нечинним рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 стосовно передачі у власність [PERSON] земельної ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0530 га по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську; визнати недійсним Державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер 1210100000:07:303:0018 по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську (а.с.3-7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.54-57). В апеляційній скарзі (а.с.63-67) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки: - рішенням Дніпропетровської міської ради № 150/16 від 19.10.2011 року спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] та видано Державний акт на право власності на земальну ділянку на підставі незаконного свідоцтва про право на спадщину за законом; - судом помилково не застосовано положення ст.236 ЦК України; - при ухваленні рішенням Дніпропетровської міської ради № 150/16 від 19.10.2011 року не було враховано, що [PERSON] належить на праві власності лише 1/2 спірного домоволодіння. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що для визнання нечинним рішення міськради, на підставі якого виданий державний акт про право власності на землю, а сам акт недійсним відсутні підстави, оскільки таке рішення прийняте до визнання за позивачем за рішенням суду права власності на 1/2 частину спадкового майна, а тому відсутні докази яким чином міськрада порушила права позивача, а права відповідача як власника земельної ділянки підлягають захисту. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Як встановлено судом першої інстанції, згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.10.2011 року № 150/16 передано у власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0530 га по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську, на підставі якого [PERSON] виданий Державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер 1210100000:07:303:0018. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі копіями зазначених документів (а.с.,47-48,49). Згідно ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого на спірній земельній ділянці (а.с.10-15,16-18). Посилаючись на відсутність підстав для визнання нечинним рішення міськради, на підставі якого відповідачу [PERSON] виданий державний акт про право власності на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції помилково виходив з того, що з боку міськради відсутні порушення прав позивача, який на той час не був співвласником домоволодіння, яке розташоване на цій земельній ділянці, оскільки не врахував, що підставою для визнання за відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку на той час було свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке на цей час за рішенням суду визнане недійсним щодо 1/2 частини домоволодіння, відповідно до чого право власності відповідача [PERSON] на всю земельну ділянку не може бути визнане законним, оскільки вона є власником лише 1/2 частини домоволодіння, а тому таке право не підлягає захисту в судововму порядку, на що помилково послався суд першої інстанції. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON] про визнання рішення нечинним та визнання акту недійсним. Відповідно до вимог ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 843,60 грн., сплачені при поданні позовної заяви (а.с.1,2). У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved