Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 12 червня 2020 року надав відповідачу грошові кошти у позику в сумі 80 000 гривень зі строком повернення до 15 вересня 2020 року, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. Позивач вказує, що у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 80 000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо направив клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема розписки, яка в оригіналі долучена до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання, відповідно до якого відповідачем взято у борг у позивача 80 000 гри. зі строком повернення 15.09.2020 року, проте у визначений строк зазначені кошти не повернуто. Наявність у позивача боргового документа, вказує на правомірність позовних вимог позивача та необхідність стягнення із відповідача в судовому порядку наданої позивачем позики. Згідно з положеннями ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів сплати боргу за договором позики відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved