Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

У квітні 2012 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. 25 листопада 2013 року з вини відповідача, який мешкає в квартирі № 7 цього будинку була залита належна їй квартира, що зафіксовано в акті Родинського комунального багатопрофільного підприємства комунального господарства від 26 листопада 2013 року. В результаті залиття їй спричинена шкода в сумі 651 грн.18 коп., що підтверджено звітом про оцінку майна від 21 лютого 2013 року, вартість оцінки шкоди 120 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь грошове відшкодування за завдану майнову шкоду в розмірі 771 грн.18 коп., а також грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто завдану матеріальну шкоду у розмірі 771 грн.18 коп., вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права в частині відмови стягнути на її користь відшкодування завданої моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 29 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4148 (а.с. 22). Актом Родинського комунального багатопрофільного підприємства комунального господарства від 26 листопада 2013 року зафіксовано залиття квартири позивача, зокрема сліди течі в спальні - ржаві плями на гардині та підвіконні, сліди течі на стені відсутні. Зі слів мешканця квартири № 7 у нього у квартирі відбулася теча труби опалення і він самостійно встановив хомут. (а.с. 40). Відповідно звіту про оцінку майна від 21 лютого 2014 року збиток на 26 листопада 2013 року від пошкодження гардини, розміром 3 х 6 м з урахуванням зносу становить 651 грн. 18 коп. (а.с. 3-15). Згідно квитанції № 003022 від 21 лютого 2014 року вартість послуги з оцінки збитку склала 120 грн. (а.с. 38). Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності вини відповідача наявними доказами та зробив висновок, що саме відповідач має нести відповідальність за належний стан технічного обладнання у своїй квартирі. Залиттям квартири [ADDRESS] завдано шкоду у сумі 651 грн. 18 коп. і додаткових витрат у вигляді оцінки спричиненої шкоди у сумі 120 грн., яку суд у повному обсязі стягнув на користь позивача. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Встановивши вищевказані обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність вини відповідача в заподіянні позивачу матеріальної шкоди, яка, в силу вимог закону, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів в судовому засіданні та не надав доказів отримання ним моральних страждань, у зв'язку з чим відмовив позивачу у задоволенні моральної шкоди. У силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3 ч. 2 названої статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на викладене, апеляційний суд відзначає, що позивачу спричинена і моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням його майна. Встановлюючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, апеляційний суд враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, характер немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв'язків, тривалість немайнових втрат, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає можливим визначити грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 200 грн. Апеляційний суд розглянув довід апеляційної скарги про відшкодування витрат на правову допомогу та зазначає наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Оскільки позивачка суду першої інстанції, а також апеляційному суду на надала належних та допустимих доказів понесених нею витрат на правову допомогу, рішення суду в цій частині слід залишити без змін. У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо. Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення.

Outcome: partial