Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON]. звернувся до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2014 року позивачу старшим слідчим СВ Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області старшим лейтенантом міліції Балковим О.О. за погодженням з прокурором Лубенської міжрайонної прокуратури Полтавської області повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-розпорядчих обов'язків строком на 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року скасовано, провадження у справі відносно позивача закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчинені кримінального правопорушення. Внаслідок незаконних дій працівників СВ Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області, Лубенської міжрайонної прокуратури Полтавської області, Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позивачу було завдано моральної шкоди, яка проявилась у його душевних стражданнях, у нього погіршились нормальні життєві зв'язки, позивач втратив роботу і до часу закриття кримінального провадження не міг знайти роботи, ускладнились сімейні та сусідські стосунки, що негативно вплинуло на стан його здоров'я. З урахуванням тривалості душевних страждань, того, що протягом 11 місяців він зазнавав кримінального переслідування, позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Лубенський відділ поліції ГУПН в Полтавській області Національної поліції України, Лубенська місцева прокуратура Полтавської області, Лубенський міськрайонний суд Полтавській області судом залучені як треті особи (а.с. 110, 127-128). У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи безпідставністю заявлених позовних вимог та їх недоведеністю під час судового розгляду. Надав письмові заперечення (а.с. 103-107). Представники третіх осіб до судового засідання не з'явився, надали суду письмові заперечення, відповідно до яких просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги не визнають, оскільки позивачем вони не доведені (а.с. 135-138, 145-147). Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що старшим слідчим СВ Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області старшим лейтенантом міліції Балковим О.О. за погодженням з прокурором Лубенської міжрайонної прокуратури Полтавської області повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. (а.с. 7-12). Вказана кримінальна справа відносно позивача тривалий час розслідувалась органом досудового розслідування, позивачу направлялись повістки про виклик, скасовувалась постанова про продовження строку досудового розслідування, складався обвинувальний акт, який відносно позивача повертався прокурору, [PERSON] неодноразово викликався в судові засідання, судом вирішувались питання процесуального характеру щодо ухвалених судових рішень відносно позивача у кримінальному провадженні (а.с. 37, 42-89). Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-розпорядчих обов'язків строком на 1 рік (а.с. 13-20). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2015 року скасовано, провадження у справі відносно позивача закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчинені кримінального правопорушення (а.с. 21-24). Зазначена ухвала Апеляційного суду Полтавської області Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядалась (а.с. 101). Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, відповідно до п. 1 ст. 1, п. 2 ст. 2, п. 5 ст. 3 якого передбачено право на відшкодування моральної шкоди в разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Тобто розмір відшкодовуваної шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Згідно зі ст. 12 цього Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Разом з тим, в матеріалах відсутні будь-які докази повідомлення [PERSON] про роз'яснення йому порядку поновлення порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Тому, позивач був позбавлений можливості захистити своє право на безпосереднє звернення до ГУПН в Полтавській області Національної поліції України, Лубенська місцева прокуратура Полтавської області, Лубенський міськрайонний суд Полтавській області із заявою про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення судового рішення згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» становить 1 378 грн. Окрім того, відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням наведеного, беручи до уваги особу позивача, того, що внаслідок незаконних дій працівників СВ Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області, Лубенської міжрайонної прокуратури Полтавської області, Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позивачу було завдано моральної шкоди, яка проявилась у його душевних стражданнях, у нього погіршились нормальні життєві зв'язки, позивач втратив роботу і до часу закриття кримінального провадження не міг знайти роботи (а.с. 40-41), ускладнились сімейні та сусідські стосунки, що негативно вплинуло на стан його здоров'я (а.с. 38-39), протягом 11 повних місяців він зазнавав кримінального переслідування (з часу повідомлення про підозру до постановлення ухвали про закриття справи), суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 15 158 грн. ( 1378 грн. х 11 місяці). Відповідно до ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Тобто Державна казначейська служба України тільки виконує зобов'язання держави в деліктних правовідносинах, а тому вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial