Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] І,В. звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Херсонський Державний аграрний університет»(далі ДВНЗ «ХДАУ» ) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення її виплати, поновлення строку звернення до суду, посилаючись на те, що працювала у відповідача на посаді доцента кафедри економіки підприємства на умовах безстрокового договору з 2011року по 2017рік Наказом №305/3 від 11.10.2011року її призначено на посаду доцента кафедри економіки підприємства, саме на умовах безстрокового трудового договору, жодного строкового трудового договору вона не підписувала та на нього не погоджувалася. Наказом №700/3 від 11.12.2017року її звільнено з вказаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у звязку із закінченням строкового трудового договору. Вважає звільнення незаконним, оскільки між нею та роботодавцем ніколи не укладався строковий трудовий договір, тому відповідач не мав права на звільнення її з посади у звязку із закінченням строкового трудового договору, а значить таке звільнення є незаконним, наказ за №700/3 від 11.12.2017року в частині звільнення її з роботи підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі. Згідно до ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний термін з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Трудову книжку їй було вручено 12.12.2017року, при цьому не було вручено копії наказу про звільнення та не розяснено право на оскарження зазначеного наказу. Вважає, що строк на оскарження пропущено з поважних причин , оскільки вона не має юридичної освіти, була впевнена що загальний строк позовної давності три роки, та будучи неконфліктною людиною сподівалася, що відповідач, зважаючи на особисту обіцянку ректора, після Нового року укладе з нею новий трудовий договір. Однак, відповідач 24.01.2018року прийняв наказ № 63/3 відповідно до якого оголошено конкурс, у тому числі зазначено і перелік по посадам науково-педагогічних працівників економічного профілю, тобто відповідач звільняє досвідчених та кваліфікованих науково-педагогічних працівників, а через місяць оголошує конкурс на їх набір, хоча вона могла бути переведена на нову посаду, а не просто звільнена з роботи. Враховуючи, позитивну судову практику щодо поновлення строку на оскарження наказів про звільнення, її правову необізнаність та наявності у неї обґрунтованих сподівань на переукладення трудового договору, у неї є поважні причини для поновлення строку для звернення до суду. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, відповідач повинен сплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту» (в\~редакції станом на 2013-2014рр.) держава забезпечує педагогічним та науково педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу(ставки заробітної плати) при надані щорічної відпустки. Водночас у 2013-2014році та по сьогоднішній день така допомога не виплачувалася, у звязку з чим вона має право на стягнення у судовому порядку цієї допомоги, оскільки за своєю правовою природою допомога на оздоровлення при надані щорічної відпустки є гарантійною виплатою, встановленою Законом України «Про оплату праці», отже вважається додатковою заробітною платою, що входить до структури оплати праці. У звязку з ненаданням відповідачем на запит адвокати довідки про розмір її середнього заробітку та невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення вона не має можливості провести належний розрахунок індексації у звязку з несвоєчасною виплатою такої допомоги. З огляду на викладене, позивач просила: поновити строк звернення з позовними вимогами в частині оскарження наказу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» від 11.12.2017року №700/3 про її звільнення з посади доцента кафедри економіки підприємства; скасувати наказ Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» від 11.12.2017року №700/3 в частини звільнення її з посади доцента кафедри економіки підприємств Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет»; поновити її на посаді доцента кафедри економіки підприємства Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» з 12.12.2017року; стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на її користь суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014роки в розмірі 1.00\~грн. та суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення, а також стягнути документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 травня 2018року відкрито провадження та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що доводи позивача в частині безстрокового характеру її трудових відносин з університетом є безпідставними, оскільки відповідно до наказу №305/3 від 11.10.2011року позивач була прийнята на посаду доцента кафедри економіки підприємства на 0,25 ставки на період відпустки по догляду за дитиною іншого працівника. Наказом за № 482/3 від 13.09.2016року [PERSON] призначено на посаду доцента кафедри менеджменту організацій на 0,5 ставки зі збереженням строків попереднього обрання. Наказом №345/3 [PERSON] обрано на посаду доцента кафедри економіки підприємства з 01.11.2012року по 01.11.2017року на підставі рішення вченої ради економічного факультету від 31.10.2012року. Тобто, строк трудового договору за заявами позивача було встановлено до часу настання певної події конкурсного відбору, оскільки положення Закону України «Про освіту» та Закону України «Про вищу освіту» не передбачали можливості [PERSON], як науково педагогічному працівнику працювати за безстроковим договором. Оскільки строк дії трудового договору встановлено до обрання за конкурсом, а [PERSON] не було обрано на жодну з посад, результати конкурсу на заміщення вакантних посад, затверджені наказом від 07.12.2017року №230/б.і., тому строковий договір з нею припинився, що стало підставою для звільнення з посади за п.2 ст.36 КЗпП України. В день звільнення позивач отримала трудову книжку, з нею проведений остаточний розрахунок, ознайомлено з наказом про звільнення, розяснено право на оскарження наказу у місячний термін, що підтверджується її підписом. Зважаючи на те, що [PERSON] було звільнено у звязку з закінченням строку роботи, встановленого за її волевиявленням, а відтак відсутні підстави для стягнення з університету середньомісячного заробітку. Безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2013-2014роки, оскільки університет не є самостійним господарюючим субєктом, а фінансується виключно за рахунок бюджетних асигнувань, виплата додаткових коштів, які не передбачені кошторисом університету та фондом оплати праці є порушенням бюджетного законодавства. ДВНВ «ХДАУ» не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України здійснювати нарахування матеріальної допомоги позивачу. Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін. Відповідно до\~статті 23 КЗпП України\~трудовий договір може бути: 1)\~безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в звязку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обовязково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин. Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення. Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний\~строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Згідно з положеннями частин 9, 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників завідувачів (начальників) кафедр,\~професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту)\~передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу. Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації (далі Положення), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, передбачено, що при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Таким чином, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору. Звертаючись з позовом до суду позивач просила поновити строк, як такий що пропущений з поважної причин, оскільки вона була звільнення з роботи 11.12.2017року, а звернулася до суду з даним 26.04.2018року тобто з пропуском строку, передбаченого ст.233 КЗпП України. Обґрунтовувала поважність причин пропуску строку тим, що є необізнаною в галузі трудового права, вважала загальний строк позовної давності складає три роки, а також сподівалася, що відповідач після Нового року укладе з нею трудовий договір. Суд вважає можливим визнати причини пропуску позивачем строку на звернення до суду поважними та поновити строк на звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом ДВНЗ «ХДАУ» від 11.10.2011року за №305/3 позивач була прийнята на посаду доцента кафедри економіки підприємства на 0,25 ставки на період відпустки Шепель Т,В. по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (підстава заява [PERSON] від 10.10.2011року). Наказом ДВНЗ «ХДАУ» від 26.11.2012року №345/3 [PERSON] обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри економіки підприємства строком з 01.11.2012року по 01.11.2017року на підставі рішення вченої ради економічного факультету від 31.10.2012року. Наказом за № 482/3 від 13.09.2016року [PERSON] призначено на посаду доцента кафедри менеджменту організацій на 0,5 ставки з 13.09.2016року із збереженням строків попереднього обрання. Наказом № 481/3 від 30.08.2017року [PERSON] попереджено під підпис про закінчення строкового трудового договору на посадах доцента кафедри менеджменту організацій та доцента кафедри економіки підприємства з 01.11.2017року. 23.10.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявами, в яких просила продовжити роботу на посаді доцента кафедри менеджменту організації на 0,5ставки та на посаді доцента кафедри економіки та фінансів на 0,2 ставки за сумісництвом з 02.11.2017року до обрання за конкурсом. Наказом від 25.10.2017року за №\~627/3 [PERSON] к.е.н, доценту кафедри менеджменту організацій на 0,5ставки продовжено термін роботи на займаній посаді з 25.07.2017року до обрання за конкурсом, без зміни умов оплати праці. Наказом від 30.08.2017року за №159/б змінено назву кафедри економіки підприємства на кафедру економіки та фінансів. Наказом ДВНЗ «ХДАУ» № 546/3 від 18.09.2017року оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково педагогічних працівників, у тому числі, доцентів кафедри економіки та фінансів та менеджменту організацій. 17.10.2017року та 18.10.2017року [PERSON] подала заяви про допуск до участі в конкурсному відборі на вакантну посаду доцента кафедри менеджменту організацій та доцента кафедри економіки та фінансів. Наказом №633/3 від 27.10.2017року до конкурсного відбору на посаду доцента кафедри менеджменту організацій допущено дві кандидатури, в тому числі [PERSON]: до конкурсного відбору на посаду доцента кафедри економіки та фінансів допущено три кандидатури, у тому числі [PERSON] На засіданні вченої ради економічного факультету від 06.12.2017року за наслідками обрання за конкурсом на посади науково педагогічних працівників, шляхом таємного голосування на посаду доцента кафедри економіки та фінансів обрано [PERSON] за кандидатуру якого подано 10 голосів, [PERSON] голосів «за» не отримала, на посаду доцента кафедри менеджменту організацій обрано [PERSON] за кандидатуру, якого проголосувало 11 осіб, за кандидатуру [PERSON] проголосувало 4 особи. Рішення вченої ради економічного факультету затверджено рішенням Вченої ради університету 07.12.2017року. Наказом ДВНЗ «ХДАУ» №230/б.і. від 07.12.2017року введено в дію рішення вченої ради університету та затверджено результати конкурсного відбору на вакантні посада доцентів. Наказом ДВНЗ «ХДАУ» від 11.12.2017року за №700/3 [PERSON] к.е.н., доцента кафедри менеджменту організації на 0,5 ставки та доцента кафедри економіки та фінансів на 0.2 ставки за сумісництвом, звільнено з посади з 12.12.2017року, у звязку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36КЗпП України.) Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач була прийнята на посаду за строковим трудовим договором і після його закінчення брала участь у конкурсному обрані за власним волевиявленням, однак її кандидатура не пройшла конкурсний відбір, а тому підстав вважати незаконним звільнення з посади за п. 2 ст.36КЗпП України немає. В день звільнення позивач отримала трудову книжку, з нею проведений остаточний розрахунок, ознайомлено з наказом про звільнення, що підтверджується її підписом. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013-2014роки, індексації за прострочення її виплати задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України № 78 від 31.01.2001року, керівникам органів, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки. При цьому під час формування фонду оплати праці на рік для кожного працівника передбачається одна допомога на оздоровлення. Водночас відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 р. №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та підпункту 5 пункту 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005року №557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» керівникам навчальних установ освіти надано право в межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисах, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Тобто надання зазначеної матеріальної допомоги може здійснюватися за рішенням керівника лише у разі, коли такі кошти будуть закладені до фонду оплати праці під час формування кошторису на відповідний бюджетний рік. Як, вбачається із матеріалів справи видатки бюджету на виплату матеріальної допомоги у 2013-2014р. не були передбачені кошторисом університету, а тому у відповідача не було правових підстав для нарахування матеріальної допомоги. на оздоровлення. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач довів перед судом правомірність оскаржуваного звільнення та дотримання вимог закону при його прийнятті, а позивач не надала належних та допустимих доказів щодо обставини, на які посилається в обґрунтування своїх вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного, ст.ст.21,23,36, 233,235 КЗпП України, Закону України «Про освіту», Закону України «Про вищу освіту»,

Outcome: dismissed