Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON], діючи в інтересах малолітнього онука [PERSON], [INFO], звернулась до суду із позовом до [PERSON], яким просила суд позбавити останнього батьківських прав по відношенні [PERSON] Крім того, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., оскільки батько дитини не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до п.9 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, сповіщався (за місцем своєї реєстрації) судом про дату, час та місце його проведення, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, в силу п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. В судовому засіданні позивач не заперечувала проти заочного розгляду даної справи, в зв'язку із чим суд, роз'яснивши наслідки заочного розгляду справи, протокольно, ухвалив розгляд даної справи у заочному порядку. Прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області подав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, третіх осіб, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про народження від 12.10.2011 року, [NUMBER], яке видано виконкомом Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області, актовий запис про народження № 47, народився [PERSON], де в графі «Мати» зазначена [PERSON], в графі «Батько» зазначений [PERSON] [PERSON] померла [INFO], що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 11.07.2017 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис про смерть № 586. Дитина проживає в теперішній час з бабусею- [PERSON]., що вбачається зі змісту акту обстеження житлово- побутових умов проживання дитини від 31.07.2017 року, складеного спеціалістом Лиманської РДА в Одеській області [PERSON] Згідно наданої суду відповіді від 28.12.2017 року № 1791 КУ «Лиманська ЦРЛ» [PERSON] страждає на захворювання центральної нервової системи, недорозвиток мови 1 рівня. Як стверджує позивач, батько дитини не проживає із сім'єю із 28.01.2016 року, матеріальну допомогу на утримання дитини взагалі не надає. Даний факт також підтверджують лист жителів с. Першотравневе Лиманського району Одеської області на адресу начальника служби у справах дітей Лиманської РДА Одеської області, що в силу ст. 95 ЦПК України розцінюється судом як письмовий доказ, а не як показання свідків. Крім того, факт того, що батько дитини не приймає участі в її вихованні, утриманні підтверджено довідкою- характеристикою від 28.07.2017 року № 35 Першотравневого дошкільного навчального закладу (ясла- сад комбінованого типу). За змістом цієї довідки, серед іншого, вказано, що дитину до закладу приводить бабуся- [PERSON]., дитина охайна, чисто вдягнена. Зі змістом характеристики від 31.07.2017 року № 02-14/1066, яка видана виконкомом Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області, [PERSON] виховує малолітнього [PERSON], який проживає із бабусею із самого народження, після смерті матері [PERSON] бабуся повністю утримує дитину. Місце перебування батька невідомо. Судом досліджено висновок органу опіки та піклування при Першотравневій сільській раді Лиманського району Одеської області від 10.08.2017 року № 02-14/1137, за змістом якого надано рекомендацію про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню малолітнього [PERSON] Суд враховує, що органи опіки та піклування, служба у справах дітей Лиманської РДА Одеської області вживали заходів пошуку батька, однак в матеріалах справи містяться зворотні поштові конверти, які повернуті через відсутність адресата за місцем своєї реєстрації. Більш того, селищним головою Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області надано відповідь № 879/03-04 від 26.12.2017 року про те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак не проживає за адресою своєї реєстрації та на іншій території селищної ради, місце його перебування невідомо. Такаж сама відповідь вбачається зі змісту листа № 01-06/742 від 28.12.2017 року служби у справах дітей Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області. За змістом довідки поштового відділення Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області від 12.12.2017 року поштова кореспонденція та кошти від [PERSON] не пересилалися. Отже, суд вважає доведеним той факт, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у житті дитини не приймає, чим, щонайменше, ставить під сумнів мати високе звання батька. У відповідності до положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], розглядає позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька. Виходячи зі змісту характеру цього засобу, суд вважає, що його слід застосовувати тільки тоді, коли це викликано відповідною необхідністю. Свою позицію з приводу підстав, порядку, та наслідків позбавлення батьківських прав висловив Верховний Суд України. Так, у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини з боку батька, матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав. Згідно із пунктом 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач не приймає участі у забезпеченні утримання, виховання дитини, забезпечення повсякденного фізичного розвитку, як складової виховання, лікуванні дитини, не вживав заходів щодо належного утримання дитини, що повністю доведено матеріалами справи. Суд вважає повністю доведеним, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина -[PERSON], 2011 року народження, тому суд вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до цієї дитини, як крайній засіб впливу, оскільки, на переконання суду, цей засіб викликаний необхідністю як наслідок недобросовісної поведінки батька по відношенню до своєї дитини. Таким чином, суд вважає ці позовні вимоги обґрунтованими, в зв'язку із чим вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 -ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Детальний аналіз ст. 180 СК України дозволяє суду дійти висновку, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, зокрема обов'язком батьків є матеріальне утримання дітей. Суд повторює, що обов'язок батьків з утримання дітей не є солідарним, а індивідуальний, тобто кожний з батьків має брати рівну участь в утриманні дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на які посилався суд при постановленні рішення, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача має визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Детальний аналіз змісту ст. 183, 184 Сімейного Кодексу України дозволяє дійти висновку, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, є правом суду та повинно розглядатись у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення. Судом враховується, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум з 01 січня 2018 року становить 1 860 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства. Суд приймає до уваги, що відповідачеві надавалась можливість приймати участь у судовому засіданні, надавати свої заперечення, подавати докази на обґрунтування своїх заперечень, доводити суду наявність постійного (регулярного) заробітку (доходу), однак відповідач не скористався наданою судом можливістю з власної ініціативи. Суд вважає, що заявлена позивачем сума в 1000 грн., хоча і відхиляється від принципу рівноправності участі батьків в утриманні дитини (1000-(1860:2)=70) проте не є істотним ухиленням, і на переконання суду не є надмірним тягарем для відповідача. Отже позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі суд знаходить повністю обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання судового збору, суд враховує, що позивач звільнений законом від сплати судового збору при поданні даного позову, позов містить дві вимоги немайнового характеру, кожна з яких підлягає оплаті у розмірі 640,00 грн., що дорівнює 1280 грн. Судовий збір підлягає стягненню на користь державного бюджету з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved