Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У жовтні 2014 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини[PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходу до повноліття дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з починаючи з 2008 року вона почала проживати з відповідачем [PERSON] однією родиною у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу, від яких у них [INFO] народилась дитина - донька [PERSON], батьком якої, відповідно до свідоцтва про народження, є відповідач. Дитина проживає разом з нею, оскільки із відповідачем вони стали проживати окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини не надає. У листопаді 2014 р. відповідач [PERSON] надав зустрічну позовну заяву про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини, в якій просить виключити з актового запису про народження [PERSON], [INFO], відомості про нього як про батька дитини. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги про стягнення аліментів та просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити у його задоволенні, надали письмові заперечення на зустрічну позовну заяву про оспорювання батьківства. Представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] визнає та ніколи не заперечувала той факт, що [PERSON] не є біологічним батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що він знав, оскільки коли їх у 2008 році познайомила їх спільна знайома, вона - позивач, на той час була на третьому місяці вагітності, про що повідомила [PERSON]. Крім того, у липні 2009 року, дитину було зареєстровано на прізвище матері, але за спільною заявою батьків, тобто [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства, у вересні 2009 року були внесені зміни до актового запису та зареєстровано дитину на прізвище [PERSON], по-батькові - [PERSON]. Тому вважає, що це вказує на те, що [PERSON] знав, що дитина не є його біологічною дитиною до реєстрації у свідоцтві про народження, та згідно ст. 136 ч. 5 Сімейного Кодексу України, не має право оспорювати батьківство. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні первісний позов про стягнення аліментів не визнали в повному обсязі, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача зазначила, що відповідач познайомився та почав зустрічатися з [PERSON] у 2008 році, а наприкінці 2008 року вона повідомила його про свою вагітність, після чого познайомившись з його батьками та близькими родичами, переїхала жити до нього. У квітні 2010 року його було засуджено до позбавлення волі та до його звільнення у жовтні 2011 року, вони з [PERSON] стосунків не підтримували, аліментних претензій вона до нього не мала, так як його батьки матеріально їй допомагали. Після звільнення з місця позбавлення волі він допомагав утримувати дитину в добровільному порядку. Перед отриманням позову про стягнення аліментів, [PERSON] в телефонній розмові зазначила, що він не є біологічним батьком дитини, але аліменти буде сплачувати. До того часу він вважав себе батьком дитини. Третя особа - Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, явку свого представника не забезпечила, надала заяву про розгляд справи без її представника, залишивши прийняття рішення за позовом на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, допитавши сторони у якості свідків, дослідивши матеріали справи-докази: копії: повторного свідоцтва про народження [PERSON]; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень; супровідний лист за вихідним № 1745 від 09.06.2015 р. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» про повернення без виконання ухвали суду від 27.03.2015 р. про призначення експертизи без виконання у зв'язку з неявкою [PERSON] разом із дитиною; копії: актового запису про народження № 777 від 09.07.2009 року; заяви [PERSON] від 26.09.2009 р. про визнання батьківства; супровідний лист за вихідним № 302 від 15.03.2016 р. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» про повернення без виконання ухвали суду від 15.01.2016 р. про призначення експертизи без виконання у зв'язку з неявкою [PERSON] разом із дитиною (а.с. 5, 43, 63, 87, 88, 139), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у місті Кривому Розі Дніпропетровської області народилася дитина, якій було надано ім'я [PERSON], присвоєно прізвище - [PERSON] та по-батькові - [PERSON], факт народження якої підтверджено медичним свідоцтвом про народження № 691 від [INFO], виданим КЗ «Міська лікарня №7» м. Кривого Рогу, про що 09.07.2009 р. Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було складено актовий запис про народження № 777 та внесено реєстраційний запис до Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00003341693. Відомості про батька дитини були записані відповідно до ст. 135 Сімейного Кодексу України за вказівкою матері. 09.07.2009 р. було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. 26.09.2009 р. за спільною заявою № 149 [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області були внесені зміни до відомостей актового запису № 777 від 09.07.2009 р., якими змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] та записано батьком [PERSON], [INFO], громадянина України. На підставі цього, в цей же день 26.09.2009 р. було видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Позивач [PERSON], будучи допитаною 09.11.2015 р. до призначення повторної експертизи, у якості свідка, показала, що коли вони з відповідачем [PERSON] познайомилась у листопаді 2008, вона тоді була на третьому місяці вагітності, про що у день знайомства повідомила [PERSON]. Через неділю після знайомства вони почали жити разом. Після народження дитини, вона зареєструвала її на своє прізвище, про що домовлялась з [PERSON], він був не проти цього та разом з нею ходив до відділу РАЦС [INFO] коли вона реєструвала дитину на себе. Вони жили разом, утримувати дитину їй допомагали її мати та брат, за матеріальною допомогою на утримання дитини до [PERSON] вона не зверталась. Коли у серпні 2009 року проти [PERSON] було відкрито кримінальне провадження, він запропонував зареєструвати себе батьком дитини, для того щоб його не позбавили волі. Вони разом у відділі РАЦС підписали завідомо неправдиву спільну заяву про визнання батьківства [PERSON], заяву вони писали під диктовку працівника РАЦС. Завідувач РАЦС запитала у [PERSON] чи дійсно він хоче зареєструвати дитину на себе, на що він відповів «так». У РАЦС їм не пояснили, що вони могли би написати іншу заяву, якби їй пояснили, що можливо по-іншому написати заяву вона би написала по-іншому, наприклад про усиновлення дитини. Вона не знає чи можливо було написати іншу заяву. Але [PERSON] все одно позбавили волі. Останній раз дитину він бачив після звільнення з місць позбавлення волі, коли дитині було три роки, він прийшов за свідоцтвом про народження дитини, оскільки його звільнили достроково. Протягом п'яти років [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. На експертизу вона з дитиною не з'явилася, оскільки тоді дитина [PERSON] була хвора та лікувалася на стаціонарі, про що вона повідомила [PERSON], також вона зверталась до нього з проханням оплатити їх проїзд до експертної установи, але він не надав матеріальної допомоги. Вона не заперечує проти проведення експертизи, за умови оплати [PERSON] їх з дитиною проїзду. Відповідач [PERSON], будучи 09.11.2015 р. допитаним у якості свідка, показав що знайомий з [PERSON] ще з 90-х років, з її старшим братом він навчався у одному класі та вони жили у сусідніх домах. Осінню 2008 році він зустрівся з братом [PERSON], куди запросили і [PERSON]. Він закохався у [PERSON] і через тиждень вони почали жити разом и жили періодично то у неї дома, то у нього у його квартирі. На його день народження 19 жовтня 2008 року вони з [PERSON] вже були разом, тобто з цього періоду між ними вже були інтимна близькість. Наприкінці 2008 року [PERSON] повідомила його про свою вагітність, не уточнивши на якому місяці вагітності вона знаходиться. У грудні 2008 року він познайомив [PERSON] зі своїми батьками та з цього часу вони стали проживати разом у його квартирі, де жили також його батьки. Вони жили у нього, оскільки у будинку де жила [PERSON] були антисанітарні умови, за борги було відключено електроенергію. Коли народилась дитина, [PERSON] запропонувала йому зареєструвати її тільки на неї, як на одиноку матір, для того щоб отримувати соціальну допомогу і щоб у неї за борги не забрали будинок. Він не пам'ятає чи ходив він разом з [PERSON] до РАЦС коли вона реєструвала дитину на себе. Потім він все ж таки забажав, щоб його дитина була на його прізвищі, з'ясував що таке можливо і у вересні 2009 року вони разом з [PERSON] написали спільну заяву до РАЦСу про визнання його батьківства, тоді він не знав і не міг знати, що у листопаді або у грудні 2009 року його буде притягнено до кримінальної відповідальності. Десь у листопаді або у грудні 2009 році його вперше викликали на допит за кримінальним провадженням відносно нього. Раніше, або у серпні, або жовтні 2009 р. його викликали на допит за цією справою, але у якості свідка. Події, за якими було відкрито кримінальне провадження сталися у травні 2009 року. У 2010 році його було засуджено та заарештовано за вироком суду. Коли його позбавили волі, його батьки допомагали [PERSON] матеріально та продуктами харчування. Його достроково звільнили з місць позбавлення волі за зразкову поведінку. Свідоцтво про народження [PERSON] для вирішення питання про його дострокове звільнення йому ніхто не передавав. У 2011 році вони з [PERSON] за обоюдним рішенням не стали проживати разом. [PERSON] взнала, що він працює на шахті та стала приїжджати до нього за матеріальною допомогою, сказала, що не буде подавати на аліменти. Кожного разу після авансу та зарплати [PERSON] сама приїжджала до нього за матеріальною допомогою та він надавав їй її добровільно. У серпні 2014 року його мати поклали у лікарню та у зв'язку з тим, що всі гроші він витратив на лікування матері, він відмовив [PERSON] у матеріальній допомозі у цей період, та просив її зачекати до того часу поки мати випишуть із лікарні, на що вона заявила, що хоча дитина і не його, але вона подасть на аліменти та він буде їх сплачувати. До цього часу він був впевнений в тому, що дитина його, тому і надавав матеріальну допомогу добровільно. Після того, як у серпні 2014 року [PERSON] повідомила його, що [PERSON] не його дитина, з того часу він перестав надавати їй матеріальну допомогу. Згідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст.122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, і у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про її народження. Частиною 5 ст. 136 СК України передбачено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК ( 2947-14 ), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК). Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України, оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Судом, за клопотанням відповідача [PERSON], двічі 27.03.2015 р. та 15.01.2016 р., була призначена судово-медична експертиза крові, методом молекулярно-генетичного аналізу, для вирішення питання чи є [PERSON] біологічним батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Проведення експертизи було доручено експертам Обласного комунального закладу «Дніпропетровське бюро судово-медичної експертизи», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Жовтнева, 14. [PERSON] тричі запрошувалася експертною установою на експертизу: 12.05.2015 р., 08.06.2015 р. та 14.03.2016 р., але експертизу не було проведено у зв'язку з неявкою [PERSON] разом з дитиною для відібрання біологічних зразків. Судом були роз'яснено позивачу [PERSON] про необхідність вчинення таких процесуальних дій та наслідки. Позивач повідомила суд, що наслідки їй відомі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні для з'ясування всіх обставин, що мають фактичне значення для справи, не заперечувала проти призначення та проведення генетичної експертизи, в тому числі й повторно, однак, незважаючи на своєчасне повідомлення про місце, дату та час проведення експертизи, до експертної установи тричі не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, що унеможливлює проведення даної експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 2 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. З цього судом зроблено висновок, що при розгляді спорів саме про оспорювання батьківства привід до відповідача за зустрічним позовом - матері дитини - [PERSON] застосуванню не підлягає. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-та відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ст. 180 СК України саме на батьків може бути покладено обов'язок з утримання дитини до досягнення нею повноліття. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих сторонами відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, докази вважаються належними та допустимими згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про відсутність кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON], яка була визнана позивачем [PERSON] після подачі зустрічного позову та знайшла своє підтвердження, як вважає суд, також відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, через ухилення [PERSON] від проведення судово-медичної генетичної експертизи. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] - слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про оспорювання батьківства - задовольнити. На підставі викладеного, ст. ст. 126, 134, 136, 180 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved