Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У жовтні 2014 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] вказала, що 12 січня 2011 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно в вигляді : земельної ділянки №153 площею 0,06 га - для ведення садівництва, що розташована СТ «МИР» Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області.Спадщину, відкриту після смерті матері позивачка прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме, на протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала заяву до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини, в звязку з чим була відкрита спадкова справа №40 за 2011 рік. Право власності померлої [PERSON] на спадкову земельну ділянку підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 05.08.2002 року приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий №2935. Однак, Державний акт на вищезазначену частину земельної ділянки на імя спадкодавиці не був отриманий та зареєстрований нею при житті, як вимагало на той час діюче законодавство. 03.10.2014 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй була надана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з тими обставинами, що у неї відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку, а саме, Державний акт на право приватної власності на землю на імя спадкодавиці. Таким чином, в звязку з тим, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачка не має змоги, тому повинна була звернутись із вказаною позовною заявою та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку №153 площею 0,06 га - для ведення садівництва, яка розташована в СТ «МИР» на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області. В судове засідання зявилась позивачка [PERSON], яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Долинскьої сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду заяву в якій вказав, що проти позову [PERSON] не заперечує та просить суд розглядати справу без їх участі. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими представником позивачки, під час судового розгляду, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що 12 січня 2011 року померла її мати - [PERSON]. Факт родинних відносин позивачки з померлою матірю підтверджується її свідоцтвом про народженнята міститься в матеріалах справи. Після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно в вигляді : земельної ділянки №153 площею 0,06 га - для ведення садівництва, що розташована СТ «МИР» Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Спадщину, відкриту після смерті матері позивачка прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме, на протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подала заяву до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини, в звязку з чим була відкрита спадкова справа №40 за 2011 рік. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. З ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки, дружина ( чоловік) померлого. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про Нотаріат» у разі не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності померлої [PERSON] на спадкову земельну ділянку підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 05.08.2002 року приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий №2935. Однак, Державний акт на вищезазначену частину земельної ділянки на імя спадкодавиці не був отриманий та зареєстрований нею при житті, як вимагало на той час діюче законодавство. 03.10.2014 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй була надана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з тими обставинами, що у неї відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку, а саме, Державний акт на право приватної власності на землю на імя спадкодавиці. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивачки не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved