overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 12 листопада 1996 року він уклала шлюб з відповідачем. Сторони дітей не мають. Спільне життя не склалось, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 12 листопада 1996 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Як зазначає позивач, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки не підтримують. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач являється інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору. Тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 15 жовтня 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем. Сторони мають доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, спільного господарства. Тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2004 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Як зазначає позивач, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки не підтримують. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 08.08.2015 року,від якого спільних дітей не мають. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого представник відповідача не заперечив та погодився на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2015 року. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого представник відповідача, в свою чергу, не заперечив, а відтак слід вважати, що відповідач погодився на розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 18.09.2014 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив, згоден на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2014 року, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач у своїй заяві, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання неповнолітнього сина сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Відповідач може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 24.05.2002 року, від якого спільних неповнолітніх дітей не мають, та просила поновити її дівоче прізвище на [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2002 року. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 113 СК України вимоги позивача щодо відновлення її дошлюбного прізвища також підлягають задоволенню (відповідно до свідоцтва про народження позивачки її дівоче прізвище [PERSON]). З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач останнім часом не надає матеріальну допомогу, їй одній важко утримувати дитину, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги із підстав викладених у ній. Відповідач у судовому засіданні залишив вирішення позовних вимог на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що дитина знаходиться на утриманні своєї матері, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 800 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

у квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 30 % з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в зв'язку з його навчанням. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що через його фізичний та матеріальний стан може сплачувати аліменти в розмірі 17 % доходів. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається з 01.09.2013 року в коледжі транспорту та комп'ютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету. Термін закінчення навчання - 30.06.2017 року. Син знаходиться на утриманні у позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що батьки повинні утримувати повнолітніх дітей, які навчаються за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, що відповідач є працездатним, отримує пенсію, має на утриманні неповнолітню дитину, його стан здоров'я та інші суттєві обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, з моменту звернення позивача до суду, на період його навчання в коледжі транспорту та комп'ютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 червня 2000 року виконкомом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №10. В судовому засіданні позивач позов підтримала та в його обґрунтування послалася на те, що шлюб з відповідачем зареєстрували 18.06.2000 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Для обох шлюб другий. З липня 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, оскільки подружнє життя у них не склалося через зловживання відповідачем спиртними напоями. Вона намагалася йому допомогти та кодувала від алкогольної залежності, однак це не допомагало. На теперішній час шлюб між ними існує формально, тому строк на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заперечень щодо задоволення позовних вимог суду не надав. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 18.06.2000 року виконкомом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-ЖД №286148. /а.с.5/ Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще з липня 2014 року, шлюб існує формально, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 07 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис за №120, в обґрунтування якого послалася на те, що шлюб з відповідачем зареєстрували 07.08.2002 року. Від спільного проживання у них є донька - [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає з нею. Спільне життя між ними не склалося та на протязі останніх шести місяців вони проживають окремо. Рішення про розірвання шлюбу вони прийняли обопільно. Спору про місце проживання доньки між ними немає, оскільки вони домовилися про місце проживання дитини разом із матірю. Після розірвання шлюбу бажає відновити дівоче прізвище Музика. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заперечень щодо задоволення позову суду не надав. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 07 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Южненського міського управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №120. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-ЖД №324594. /а.с.6/ Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ЖД №400461, виданим повторно. /а.с.3/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, на теперішній час шлюб існує формально, тому збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам доньки, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved