Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

у жовтні 2018 року позивачі звернулися до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.08.2016 року помер [PERSON], син та батько позивачів. Після його смерті залишилася спадщина і вони належним чином прийняли її, подавши заяви до Машівської ДНК. За життя [PERSON] тривалий час, а саме з 01.09.2008 року і по день смерті 11.08.2016 року, проживав однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання та ведення спільного господарства ними було придбано автомобіль [NUMBER], який зареєстровано на відповідача та який за рішенням суду визнано спільною сумісною власністю померлого [PERSON] і [PERSON] Автомобіль було придбано переважно за кредитні кошти, які [PERSON] в сумі 91\~788,00 грн. отримала в банку та віддала синові, а на даний час продовжує їх виплачувати. Частка померлого на спірний автомобіль складає Ѕ. Враховуючи те, що [PERSON] помер, він не може розпоряджатися спірним автомобілем, а оскільки вони є спадкоємцями майна померлого та вчасно прийняли спадщину, а тому їм належить по 1/6 частці померлого у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Вважають, що відповідачка має можливість сплатити кожному із них, як спадкоємцям, грошову компенсацію вартості 1/6 частини автомобіля, в рахунок передачі їй його у власність, оскільки має житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою площею 2,00 га для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Мала Нехвороща, пров. Ботанічний, 14. Зазначають, що ринкова вартість автомобіля складає 95\~130,00 грн., отже вартість Ѕ частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль становить 47\~565,00 грн., а тому кожному із них відповідачка повинна сплатити грошову компенсацію по 15\~855,00 грн. У звязку з викладеним позивачі просять: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15\~855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15\~855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації частки автомобіля, 1/6 частину ринкової вартості автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, в сумі 15\~855,00 грн., а також 704,80 грн. сплаченого судового збору та 66,67 витрат за проведення експертного дослідження; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль марки Gelly FE-1, 2013 р.в., днз ВІ 1499 ВХ, передавши вказаний транспортний засіб у власність [PERSON] Ухвалою суду від 23.10.2018 у справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 78). Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с. 113). Відзив відповідача до суду не надходив. У судовому засіданні позивачі та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічних тим, які викладено в позовній заяві, просили позов задовольнити, пояснивши, що оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити їм кошти в рахунок належної їм частки у спадковому майні, порядок користування автомобілем також не визначений, а тому вони не можуть розпоряджатися спільним майном та змушені звернутися до суду. Позивач [PERSON] крім того пояснила, що автомобіль було придбано її сином та відповідачкою за кредитні кошти, отримані нею та які вона до цього часу повертає. Відповідач у судове засідання вдруге не зявилася, причини неявки не повідомила, про розгляд справи обізнана, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 94. 102, 120). Суд, заслухавши пояснення позивачів та представника позивача, зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог, встановив таке. 11.08.2016 року помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Позивачі по справі: [PERSON] та [PERSON], являються дітьми померлого, а позивач [PERSON] матірю, про що свідчать відповідні копії свідоцтв про народження (а.с. 12-14). Вказані особи також являються спадкоємцями майна померлого, вчасно прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а.с. 16-27). Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20.08.2018 року, у т.ч., встановлено факт, що померлий 11.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.09.2008 року по 11.08.2016 року; визнано автомобіль [NUMBER], придбаний 30.07.2013 року та зареєстрований на імя [PERSON] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28-33). Згідно інформації з ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтава та Полтавського району підпорядкованого УМВС, спірний автомобіль [NUMBER] дійсно зареєстрований за [PERSON], відповідачем по справі (а.с. 67). За повідомленням судового експерта автотоварознавця б/н від 24.09.2018, вартість автомобіля марки Gelly FE-1, 2013 р.в., № [NUMBER] кузов № [NUMBER], двигун обємом 1498 см. куб. бензиновий - має середньоринкову вартість (станом на 24.09.2018 року) 95\~130,00 грн. (а.с. 68-70). За приписами\~ч.\~4\~ст.\~82\~ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт належності спірного транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], до спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] - встановлений Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20.08.2018, яка набрала законної сили. Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є його діти та мати позивачі по справі, які вчасно прийняли спадщину, що також встановлено вказаним вище судовим рішенням. На підтвердження доводів про те, що відповідач [PERSON] має змогу сплатити грошову компенсацію вартості частини автомобіля, в рахунок передачі їй його у власність, позивачами надано копію договору купівлі-продажу [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами разом, а також договір купівлі-продажу нею земельної ділянки площею 2,00 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Мала Нехвороща, пров. Піонерський, 14 (а.с. 62-66). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між\~ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної\~власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною другою статті 372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з\~правилами ч.\~1\~ст.\~1226\~ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У своїй постанові від 1 лютого 2017 року у справі 541/642/13-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ підкреслив,\~\~що згідно ст. 69 СК України\~\~кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Згідно ч.1 ст.365\~ЦК України право особи на частку у\~\~спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка\~\~є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)\~\~річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника\~\~та членам його сім'ї. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3\~ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року № 6-2925цс16. Отже, оскільки спірний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і підлягає поділу, спадкоємці померлого [PERSON] бажають отримати компенсацію за належну їм частку на автомобіль, який є неподільною річчю, та надали суду докази можливості сплатити відповідачкою таку компенсацію, суд приходить до висновку про задоволення позову. Також суд вважає за необхідне виконати вимоги закону щодо припинення права [PERSON] на належну йому за життя частину автомобіля у зв'язку із присудженням компенсації, а отже припинення права спільної сумісної власності подружжя на вказаний об'єкт поділу. У своїй постанові від 1 лютого 2017 року у справі 541/642/13-ц Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ підкреслив,\~\~що згідно ст. 69 СК України\~\~кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст.\~71\~СК України у випадку неподільності об'єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.\~\~Тобто, при наявності великої кількості об'єктів спільного неподільного майна, суд повинен\~\~справедливо присудити частину об'єктів\~\~майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.\~\~ Таким чином, визнання за однією стороною права власності на об'єкт спільного майна подружжя в цілому та присудження компенсації іншій не може розцінюватися як вихід за межі позовних вимог. За правилами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачами витрати у вигляді судового збору за подання цього позову та витрат на проведення експертного дослідження автомобіля, підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved