Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У жовтні 2014 року прокурор Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідачів про визнання недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності на житло, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, поновлення прав на житлове приміщення шляхом зобов'язання вчинити певні дії та утриматись від вчинення певних дій. У позові прокурор посилався на те, що [PERSON] є членом житлово-будівного кооперативу № 422, 23 травня 2000 року вона отримала ордер на однокімнатну квартиру [ADDRESS], житлове приміщення знаходиться у будинку житлово-будівного кооперативу. 14 серпня 2014 року [PERSON] стало відомо, що в її квартиру в кінці червня 2014 року заселились невідомі їй люди. Замки на дверях було змінено і вона потрапити до своєї квартири не змогла. Прокуратурою було встановлено, що до голови ЖБК № 422 Науменко Ніни Петрівни 12.08.2014 року звернувся [PERSON], який пред'явив свідоцтво, затверджене приватним нотаріусом Кретовою Наталією Борисівною, на підставі Акта про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого 24.06.2014 начальником Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Никитюк І.П. та протоколу №06/223/13/А-22н-2 про проведення прилюдних торгів, затвердженого директором Дніпропетровської філії ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Овчаренко A.B. 20.06.2014 року, відповідно до якого [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] на прилюдних торгах за 200 250грн. Однак, перевіркою було встановлено, що станом на 28.08.2014 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції майно [PERSON] не арештовувалось та не реалізовувалось, акт, вказаний в копії свідоцтва, начальником відділу не видавався, приватним нотаріусом Кретовою Наталію Борисівною зазначене свідоцтво від 24.06.2014 року не посвідчувалось, а у книзі реєстрації нотаріальних дій під № 181 зареєстровано інший правочин. У подальшому було з'ясовано, що 24.06.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною було посвідчено договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], згідно із яким [PERSON], що діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С. за № 682 від імені [PERSON] передав, тобто продав, а [PERSON] купив зазначену квартиру. Даний правочин зареєстрований за № 779, і відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира належить [PERSON] на підставі зазначеного договору купівлі-продажу. У п. 1.3. договору купівлі-продажу зазначено, що квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.04.1998 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 14.04.1998 року за № 3886 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяження 24.06.2014 року, індексний номер 23398171, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 391910312101, номер запису про право власності: 6113230. Однак, архівне управління Дніпропетровської міської ради листом за № 3/33-257 від 23.10.2014 року повідомило, що 14.04.1998 року засідання виконкому Дніпропетровської міської ради не відбувалось, рішення міськвиконкому від 14.04.1998 року за № 3886 та розпорядження від 14.04.1998 року не існує. Неодноразово уточнивши позовні вимоги, прокурор просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Кретовою Н.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 779, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 14.04.1998 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 14.04.1998 року за №3886, витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру, скасувати реєстрацію права власності на квартиру, яка була проведена на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2014 року, поновити [PERSON] право на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №422 на вищевказану квартиру, зобов'язавши [PERSON] звільнити спірне приміщення та не вчиняти перешкод у користуванні [PERSON] квартирою (а.с.1-7, 38-44, 80-82). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2015 року позовні вимоги прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] задоволені частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 14 квітня 1998 року на квартиру [ADDRESS], на підставі якого була здійснена державна реєстрація права власності на вказану квартиру за [PERSON]. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 24 червня 2014 року між [PERSON], який діяв за довіреністю від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною, зареєстрований в реєстрі за №779. У [PERSON] витребувано квартиру [ADDRESS] та передано [PERSON]. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON] скасовано. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судових витрат (а.с. 166-170). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити (а.с. 179-184). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з наступних підстав. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи, не пов'язаних із встановленням належності відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що прокурором заявлені позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.04.1998 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 14.04.1998 року за №3886, однак, виконком Дніпропетровської міської ради до участі у справі у якості відповідача не залучений. Крім того, прокурором заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 червня 2014 року, однак, [PERSON], який діяв за довіреністю від імені [PERSON], і продав спірну квартиру [PERSON], до участі у справі не був залучений. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, оскільки порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки висновки суду щодо задоволення позовних вимог є передчасними. Крім того, апеляційний суд зазначає, що, заявляючи позовні вимоги про витребування спірної квартири у [PERSON] та передачу її [PERSON], прокурор посилався на ст. 388 ЦПК України, яка не регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Outcome: partial