Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив зняти арешт з нежитлового приміщення під літ «А», 2-17 в підвалі №69 по [ADDRESS] , загальною площею 270 кв.м., та з автомобілю марки Hummer Н3, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, належні [PERSON] на праві власності на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2012 року у цивільній справі № 2-937/12, зареєстрованого 05.09.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухомого майна та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2012 у цивільній справі № 2-937/2 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на автомобіль та за його зустрічним позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно, позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення, а зустрічні позовні вимоги задоволені частково. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2012 встановлено факт його проживання з [PERSON] з вересня 2006 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; визнано за [PERSON] право власності на нежилі приміщення ( в літ. А), загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та складаються з приміщень з № 2 по № 17 (групи приміщень 69); визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який на час розгляду справи у суді був оформлений на ім`я [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на його користь судові витрати у сумі 3 219 грн. Позивачем пояснено, що станом на 01 вересня 2016 року вони з [PERSON] в добровільному порядку виконали рішення в частині грошових коштів і 05.09.2016 на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2012 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Балкова-Петренко Т.М. зареєструвала за позивачем, [PERSON] , право власності на нежитлове приміщення 2-17 (групи приміщень № 69 ) [ADDRESS] . Позивач вказав, що після реєстрації права власності на нежитлові приміщення № 2-17 в підвалі [ADDRESS] на ім`я позивача йому стало відомо про те, що належне йому майно арештоване тричі: 1)ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.09.2008 у цивільній справі № 2-3725/08 накладено арешт на нежилі приміщення ( в літ. А), загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та складаються з приміщень з № 2 по № 17 (групи приміщень 69), право власності на той час значилось на [PERSON] ; 2)ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2010 року у цивільній справі № 2-2946-1/10 про визнання права власності на майно та виключення майна з опису, накладено арешт на нежитлове приміщення під літ. « А», загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. 3)ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2012 у цивільній справі №2-937/12 накладено арешт на нежитлове приміщення під літ. « А», загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Позивачем зазначено, що боргів перед фізичними особами він не має. Арештоване майно, а саме: нежитлове приміщення під літ. «А» загальною площею 270 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] та на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , належать позивачу на праві власності відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2012 року. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.10.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви надіслано відповідачам у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Відповідачі відзиви на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом, просить зняти арешт з нежитлового приміщення під літ. «А» загальною площею 270 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS] та з автомобіля марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Встановлено, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2012 за [PERSON] визнано право власності на нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 270 кв. м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та складаються з приміщень з № 2 по № 17 (групи приміщень 69) та визнано право власності на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки від 16.09.2016 з Державного реєстр у речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлове приміщення 2-17 (групи приміщень № 69 ) по [ADDRESS] , зареєстроване на праві власності за [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.09.2008 у цивільній справі № 2-3725/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, накладено арешт на нежилі приміщення ( в літ. А), загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та складаються з приміщень з № 2 по № 17 (групи приміщень 69), що належать [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2010 року у цивільній справі № 2-2946-1/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва про визнання права власності на майно та виключення майна з опису, накладено арешт на нежитлове приміщення під літ. « А», загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, шасі № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2012 у цивільній справі №2-937/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, накладено арешт на нежилі приміщення під літ. « А», загальною площею 270 кв.м., що розташовані в будинку [ADDRESS] та складаються з приміщень з №2 по №17 (групи приміщень 69), а також на автомобіль марки Hummer НЗ, чорного кольору, № кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який оформлено на ім`я [PERSON] . Так, [PERSON] просить суд зняти арешт з нежитлового приміщення під літ «А», 2-17 в підвалі № 69 по [ADDRESS] , загальною площею 270 кв.м., та з автомобілю марки Hummer Н3, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, які належать йому на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2012 року у цивільній справі № 2-937/12. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В абзацах 4-5 пункту 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5«Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року зазначено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК) Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника на власний розсуд розпоряджатися та користуватися своїм майном. З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими в частині необхідності зняття арешту з нежитлового приміщення під літ «А», 2-17 в підвалі №69 по [ADDRESS] , загальною площею 270 кв.м., та з автомобілю марки Hummer Н3, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, який було накладено ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2010 року у цивільній справі № 2-2946-1/10. Що стосується наявності накладеного арешту на спірне майно ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.09.2008 у цивільній справі № 2-3725/08 та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2012 у цивільній справі №2-937/12, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідного суду, який розглядав цивільну справу, із заявою про скасування заходів забезпечення позову у відповідності до вимог чинного законодавства України. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial