Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 20.07.1991 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. З травня 2013 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач допомагає коштами на утримання доньки, але бажає щоб ці кошти стягувались за рішенням суду. Тому позивач просив суд розірвати шлюб та стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки з заробітної плати до досягнення дочкою повноліття. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Також позивач суду пояснив, що в нього немає перешкод в наданні коштів на утримання дочки. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині розірвання шлюбу, проте, пояснила, що шлюбні відносини між ними припинені приблизно з травні - липня 2014 року. Щодо вимоги про стягнення аліментів заперечувала, суду пояснила, що не чинить перешкод позивачу в його бажанні допомагати утримувати дитину, а також на даний час не має наміру звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині розірвання шлюбу з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.07.1991 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що приблизно в 2013-2014р.р. шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, ч.2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України). Враховуючи обставини справи, пояснення позивача та відповідача, які підтвердили, що у позивача відсутні перешкоди в утриманні дитини, його права не потребують судового захисту, суд приходить до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial