Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Крім неї, у квартирі зареєстрований відповідач, який з 06.05.2015 виїхав з квартири, створив іншу родину, однак, з місця реєстрації не знявся. За весь час з 06.05.2015 відповідач до квартири не повертався, його речі у квартирі відсутні, кореспонденція на його ім'я не надходить, витрат з утримання квартири відповідач не несе. Зважаючи на те, що відповідач відсутній у квартирі понад рік, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою. Позивач у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, представником позивача через канцелярію суду подана заява про розгляд справи у відсутність представника позивача. Крім того, у заяві зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий кур'єр» та газеті «Хрещатик», про причини неявки суду не повідомив. За цих обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на письмову заяву представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представника позивача і відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко .А.В., зареєстрованого в реєстрі за №2094. (а.с. 5) Крім того, право власності позивача на квартиру квартири [ADDRESS] підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності, сформованого 29.11.2013. (а.с. 7) Як вбачається з акта про непроживання від 14.09.2016, складеного уповноваженими особами КП «Хрещатик», сусіди позивача, які проживають за адресою: [ADDRESS], підтвердили, що відповідач не проживає у квартирі з 06.05.2015. (а.с. 13) Також, актом про непроживання від 29.09.2017, складеним уповноваженими особами Печерської районної в місті Києва державної адміністрації сусіди позивача підтвердили, що відповідач з 06.05.2015 не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб №60002-001807077-790-06 від 23.08.2017 підтверджується те, що у квартирі [ADDRESS], зареєстровано дві особи. (а.с. 65) Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №12198467 від 23.10.2017, за адресою: [ADDRESS], станом на 23.10.2017 зареєстровані: [PERSON] з 14.09.2006 та [PERSON] з 08.06.2007. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS], і без поважних причин понад один рік, що підтверджується наданими письмовими доказами. Судом не встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а також те, що йому чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved