Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У жовтні 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява представника позивача ТОВ «Дата [PERSON]», який діє на підставі довіреності, в якій він просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями. 08 грудня 2014 року у відповідності до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Отже внаслідок укладання вказаних договорів 08 грудня 2014 року відбулась зміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №500439401 від 13 грудня 2013 року позичальником згідно якого є [PERSON]. 13 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500439401. Відповідно до кредитного договору ПАТ «Альфа-Банк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 29851,39 грн., у строк з 13.12.2013 року по 16.12.2016 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з цим відповідач станом на 16 травня 2016 року має загальну суму заборгованості у розмірі 29581,39 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 29851,39 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 9541,97 грн., заборгованості по комісії у розмірі 15802,12 грн. А також представник позивача просить стягнути штраф у розмірі 2400,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 500439401 від 13 грудня 2013 року в розмірі 57595,48 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1378,00 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.02.2017 року у якості правонаступника у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якості правонаступника залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу. Відповідно до умов договору фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів (а.с. 18-20). Відповідно до додатку №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року відбулась зміна кредитора, а саме до ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 500439401 від 13 грудня 2013 року (а.с. 21). Згідно із договором факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів (а.с.56-59). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 13 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500439401, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 29851,39 грн. на термін до 16 грудня 2016 року з умовами сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14.99 % на рік. Відповідно до умов договору відповідач зобовязується в порядку та на умовах визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту (а.с. 7-9). Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином відповідач взяті на себе зобовязання за вказаним договором не виконав. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом у відповідності до додатку №1 до кредитного договору №500439401 від 13 грудня 2013 року (а.с. 10). Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримки сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту (а.с.14). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500439401 від 13 грудня 2013 року станом на 16 травня 2016 року загальна сума заборгованості становить 60195,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 29851,39 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 9541,97 грн., заборгованості по комісії у розмірі 15802,12 грн. та штрафу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 29851,39 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 9541,97 грн., заборгованість по комісії у розмірі 15802,12 грн., оскільки у судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу позичальником порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти. Щодо позовних вимог про стягнення штрафів суд зазначає наступне. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Відповідно до, затвердженого Переліку місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та мешкає у [ADDRESS] (а.с. 39). З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором №500439401 від 13 грудня 2013 року, що станом на 16 травня 2016 року відповідачу був нарахований штраф у розмірі 5000,00 грн. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 2400,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за кредитним договором №500439401 від 13 грудня 2013 2013 року у розмірі 55195,48 грн., оскільки у судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу відповідачем порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами кредитного договору проценти. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням того, що вимоги позивача задоволені частково, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі мінімальної ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial