Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що за рішенням Світловодського міськрайонного суду на користь позивача [PERSON] присуджено 61 000 грн. Рішення набрало законної сили, але не було виконано відділом державної виконавчої служби, а суд не здійснив належного контролю за виконанням рішенням суду. На користь позивача [PERSON] суд присудив, що він в адмінпроступкові не винний, відшкодування моральної шкоди з цього питання суд відмовив. Згідно з законом повинно бути здійснено відшкодування завданої моральної шкоди. Вказали також, що вони зазнали значних моральних, матеріальних страждань, мають тяжкість вимушених змін в своєму житті, багаторічні змагання з правосуддям, понесли значний час та зусилля, необхідні для відновлення морального стану. Суди не здійснили захисту їх прав та свобод на судовий захист, не застосували Конституцію України та європейську практику, позбавили позивачів на присуджене майно та позбавлення права отримати моральну компенсацію. Просили суд стягнути з відповідачів на відшкодування матеріальної шкоди 61 000 грн. на користь позивача [PERSON] та по 51 000 грн. на відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] та [PERSON] У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задоволити. У судове засідання представники Печерського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва не з'явились. Направили суду заперечення проти позову. Просили суд відмовити в задоволенні позову та слухати справу в їх відсутність. У судовому засіданні представник Кабінету Міністрів України проти позову заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 серпня 2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Держави Україна в особі державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року рішення районного суду залишено без змін. На даний час рішення набрало законної сили. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. За ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При розгляді справи не подано належних та допустимих доказів того, що саме через неправомірні дії відповідачів позивачам було заподіяно матеріальної та моральної шкоди в заявленому розмірі, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина відповідачів. Сам по собі факт ухвалення рішення, з яким особа не погоджується, не підтверджує заподіяння матеріальної та моральної шкоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed