Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що на підставі договору дарування він та відповідач є власниками жилого будинку з господарчими спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.І.Франка, б.20. Відповідач ніколи в цьому будинку не проживала, витрати на його утримання не несла, комунальні та інші платежі за будинок не сплачувала, тоді як він проживає в цьому будинку вже майже 20 років, утримує цей будинок повністю, сплачує за нього комунальні та інші необхідні платежі. Оскільки вказаний жилий будинок на час укладення договору дарування був майже непридатний для проживання, він за згоди відповідача отримав у виконавчому комітеті Центрально-Міської районної ради м.Кривого Рогу дозвіл №58 від 17.03.2000р. на будівництво нових житлових будинків, прибудов, господарських споруд та гаражів замість старих на території домоволодіння, а саме на території домоволодіння №20 по вул.І.Франка в м.Кривому Розі Дніпропетровської області. На виконання вказаного рішення виконавчого комітету позивач замовив та отримав в «Кривбаспроект» проект будівництва та здійснив будівництво нових житлових будинків, прибудов, господарських споруд та гаражів замість старих на території домоволодіння. Таким чином, позивач збудував на території домоволодіння жилий будинок під літерою К-1 загальної площею 103,7м2, житловою площею 63,0м2, літню кухню М площею забудови 25,1м2, гараж під літерою Л площею забудови 34,6м2. За результатами проведеного технічного обстеження обєкта житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.І.Франка, б.20, та з урахуванням інформації щодо відповідності його місця розташування вимогам державних будівельних норм, отриманої виконавцем від Управління містобудування і архітектури виконкому Криворізької міської ради від 02.11.2015р. вих.№10/1035-04, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Наведені факти підтверджуються технічним паспортом на домоволодіння, виконаним ТОВ «Пріма-КР». З метою оформлення документів на домоволодіння позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Дніпропетровської обласної ради із декларацією про готовність обєкта до експлуатації. Проте, під час оформлення документів виявилось, що під час укладення договору дарування від 01.08.1998р. в цьому договорі не були вказані частки одарованих, тому оформити документи не є можливим. Сторони по справі були власниками спірного будинку на праві спільної сумісної власності, між ними не укладався ані договір про визначення/зміну часток, ані договір про поділ спільного майна, тому вважається, що їхні частки в спільному сумісному майні є рівними. Так, згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Однак у теперішній час неможливо виділити частки, оскільки частина господарських будівель вже знесена, проведена реконструкція та збудований новий будинок. Отже, інакше як за допомогою суду позивач не може захистити свої права, оскільки відчуджити свою частку в спільному сумісному майні відповідач на користь позивача не може, адже не виділені частки, а виділені вони не можуть бути, оскільки вже не існує того обєкта, який було подаровано сторонам у справі. Посилаючись на викладене, позивач у позовній заяві просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Івана Франка, б.20, який складається з: 1) житлового будинку А-1 загальною площею 49,7м2,житловою площею 28,1м2, який в свою чергу складається з: - веранди / площею 10,5м2; - коридору 1 площею 2,9м2; - кухні 2 площею 8,2м2; - житлової 3 площею 18,7м2; - житлової 4 площею 9,4м2; 2) житлового будинку К-1 загальною площею 103,7м2, житловою площею 63,0м2, який в свою чергу складається з: - коридору / площею 5,1м2; - коридору 1 площею 13,5м2; - кухні 2 площею 14,9м2; - житлової 3 площею 13,8м2; - житлової 4 площею 24,7м2; - житлової 5 площею 13,6м2; - житлової 6 площею 10,9м2; - санвузла 7 площею 7,2м2; 3) гаражу Л; 4) літньої кухні М; 5) сараю И; 6) вбиральні Г; 7) огорожі №3; 8) воріт №4, 5. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]В позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки в суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування він та відповідач є власниками жилого будинку з господарчими спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.І.Франка, б.20. Відповідач ніколи в цьому будинку не проживала, витрати на його утримання не несла, комунальні та інші платежі за будинок не сплачувала, тоді як він проживає в цьому будинку вже майже 20 років, утримує цей будинок повністю, сплачує за нього комунальні та інші необхідні платежі. Оскільки вказаний жилий будинок на час укладення договору дарування був майже непридатний для проживання, він за згоди відповідача отримав у виконавчому комітеті Центрально-Міської районної ради м.Кривого Рогу дозвіл №58 від 17.03.2000р. на будівництво нових житлових будинків, прибудов, господарських споруд та гаражів замість старих на території домоволодіння, а саме на території домоволодіння №20 по вул.І.Франка в м.Кривому Розі Дніпропетровської області. На виконання вказаного рішення виконавчого комітету позивач замовив та отримав в «Кривбаспроект» проект будівництва та здійснив будівництво нових житлових будинків, прибудов, господарських споруд та гаражів замість старих на території домоволодіння. Таким чином, позивач збудував на території домоволодіння жилий будинок під літерою К-1 загальної площею 103,7м2, житловою площею 63,0м2, літню кухню М площею забудови 25,1м2, гараж під літерою Л площею забудови 34,6м2. За результатами проведеного технічного обстеження обєкта житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.І.Франка, б.20, та з урахуванням інформації щодо відповідності його місця розташування вимогам державних будівельних норм, отриманої виконавцем від Управління містобудування і архітектури виконкому Криворізької міської ради від 02.11.2015р. вих.№10/1035-04, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Наведені факти підтверджуються технічним паспортом на домоволодіння, виконаним ТОВ «Пріма-КР». З метою оформлення документів на домоволодіння позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Дніпропетровської обласної ради із декларацією про готовність обєкта до експлуатації. Проте, під час оформлення документів виявилось, що під час укладення договору дарування від 01.08.1998р. в цьому договорі не були вказані частки одарованих, тому оформити документи не є можливим. Сторони по справі були власниками спірного будинку на праві спільної сумісної власності, між ними не укладався ані договір про визначення/зміну часток, ані договір про поділ спільного майна, тому вважається, що їхні частки в спільному сумісному майні є рівними. Так, згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Однак у теперішній час неможливо виділити частки, оскільки частина господарських будівель вже знесена, проведена реконструкція та збудований новий будинок. Отже, інакше як за допомогою суду позивач не може захистити свої права, оскільки відчуджити свою частку в спільному сумісному майні відповідач на користь позивача не може, адже не виділені частки, а виділені вони не можуть бути, оскільки вже не існує того обєкта, який було подаровано сторонам у справі. Дане будівництво домоволодіння не є самочинним будівництвом, тому що було виконано не самочинно, а на підставі дозволу Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради №58 від 17.03.2000р. та відповідно до проекту, виготовленого «Кривбаспроектом». Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно із до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 1 ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] слід задовольнити та визнати за ним право власності на спірний будинок з надвірними будівлями. На підставі викладеного,

Outcome: approved