Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом із вимогою про виселення\~відповідача,\~без надання\~іншого житлового\~приміщення,з будинку [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її рідним сином, який зареєстрований та проживає у належному їй житловому будинку. Відповідач [PERSON] з 16 років зловживає спиртними напоями та довгий час вживав наркотичні засоби, не працює, половину свого життя провів у місцях позбавлення волі, чинить відносно неї насильство в сім`ї, внаслідок чого неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП та був притягнутий кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України, де вона є потерпілою. Крім того, притягався до кримінальної відповідальності за інші злочини. Відповідач створює для неї умови, які унеможливлюють спільне з ним проживання, зловживає спиртними напоями, застосовує відносно неї фізичну силу, ображає нецензурними словами, чинить моральний тиск, додому приходить із друзями, де останні розпивають у надмірній кількості спиртні напої, постійно вимагає від неї гроші. Вищевказані обставини були підставою для неодноразових її звернень до Світловодського ВП ГУНП у Кіровоградській області, проте ні її звернення до правоохоронних органів, ні притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності не сприяли його виправленню, оскільки останній продовжує порушувати правила співмешкання, що призводить до погіршення її стану здоров`я та небажання жити. Єдиним способом її виживання в таких умовах є відокремлене проживання від сина, відповідача у справі, що можливо за умови продажу даного житлового будинку. Проте через проживання та реєстрацію в ній відповідача реалізація будинку неможлива, а тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк для приведення заяви у відповідність до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України. (а.с.31-32) 19 жовтня 2020 року від позивача, на виконання вимог ухвали суду від 12 жовтня 2020 року, надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.(а.с.34) Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження, розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.(а.с.39-40) На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Ухвалою від 23 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.59-60) Позивач в судове засідання не з`явилася. 15 березня 2021 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Будучи присутньою на попередніх засіданнях стверджувала, що вона не може спокійно перебувати у власному будинку. Відповідач біля свого ліжка постійно тримає сокиру, від чого вона перебуває в постійному страху. Нормально проживати разом вони не можуть, оскільки він постійно перебуває в ставні алкогольного або наркотичного сп`яніння. (а.с.101) Відповідач повторно в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. В порядку ст.128 ЦПК України, відповідач є належним чином повідомлений. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. У відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі письмових доказів поданих позивачем разом з позовом до суду. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Допитана у судовому засіданні 01 березня 2021 року за клопотанням позивача свідок [PERSON] повідомила, що знайома з позивачкою, оскільки вони є сусідами по дачних будинках. За період з травня 2019 року по березень 2021 року позивачка приблизно п`ять разів приходила до неї додому аби залишитися на ночівлю. Причиною тому були постійні сварки, конфлікти з сином, від дій якого вона і переховувалася в неї. Восени 2019 року вона особисто бачила сварку позивачки із її сином [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона знайома з позивачкою близько трьох років, і за цей період приблизно вісім разів позивачка також приходила до неї додому аби залишитися на ночівлю, а інколи у денний час навіть ховалася від сина у неї вдома. Також повідомила, що вона була безпосереднім свідком сварки позивачки із її сином лише один раз, про всі інші сварки знає тільки зі слів позивачки. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №763, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 жовтня 2019 року. (а.с.10-11) Згідно довідки, виданої головою квартального комітету №65 виконавчого комітету Світловодської міської ради, [PERSON] , [INFO] , (власник) та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у будинку [ADDRESS] (а.с.12) Постановами Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2019 року та 11 грудня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насильства відносно своєї матері [PERSON] , та у зв`язку із малозначністю вчинених адміністративних правопорушень провадження у справах закрито, обмежившись усним зауваженням. (а.с.13,14) Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насильства відносно своєї матері [PERSON] , та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.15) Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за фактом повторного протягом року вчинення домашнього насильства відносно своєї матері [PERSON] , та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.16) Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року вирок Хорольського районного суду від 18.06.2007 року відносно [PERSON] скасовано, дії [PERSON] з ч.2 ст.185 КК України перекваліфіковано на ч.2 ст. 190 КК України, остаточно призначивши покарання на підставі ст.71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. (а.с.17-18) Вироком Калужського районного суду Калужської області Російської Федерації від 01 липня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. «в» ч.2 ст.158 КК РФ та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. (а.с.19) Вироком Світловодського міськрайонного суду від 15 червня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.126-1 КК України, за фактом умисного систематичного\~вчинення психологічного\~насильства щодо своєї матері [PERSON] , та з урахуванням ст.75 КК України призначено покарання строком на 1 рік з іспитовим строком на 1 рік. (а.с.20-21) Окрім цього, постановами Світловодського ВП ГУНП у Кіровоградській області від 03 грудня 2019 року [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.183, ч.2 ст.178 КУпАП. (а.с.22, 23) З відповіді Світловодського ВП ГУНП у Кіровоградській області від 12 жовтня 2020 року видно, що [PERSON] у лютому 2020 року двічі зверталася до Світловодського ВП щодо вчинення її сином [PERSON] відносно неї домашнього насильства, за результатами перевірки чого було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. (а.с.65) [PERSON] , [INFO] , встановлена ІІ група інвалідності (загальне захворювання) до 01 січня 2022 року. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Світловодської міської ради та з 08 листопада 2018 року отримує державну соціальну допомогу, як інвалід ІІ групи. Вказане підтверджується довідкою серії 12 ААБ №569442 від 16 грудня 2020 року до акта огляду МСЕК №773/4, та листом Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради №01-18/93 від 03 березня 2021 року. (а.с.99-100) Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи не визнаного цивільного права. Згідно вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.319, 383 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.ч. 4, 5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений з займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян і прав державних і громадських організацій. За ч. 1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно вимог ст. 116 цього Кодексу, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.85 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). У відповідності до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно абз.3 ч.1 ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Твердження позивача про те, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, доведено під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які не відповідачем не спростовано. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими\~та доведеними,\~а тому\~їх належить\~задовольнити,\~та виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки відповідач є особою з інвалідністю II групи, він звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати понесені позивачем в розмірі 840 грн. 80 коп. у вигляді судового збору слід віднести за її рахунок.

Outcome: approved