Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до акціонерного товариства «Альфа банк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що 28.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 101 705,00 доларів США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 28.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа\-Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого стала квартира, яка знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до п. 6.3. договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З отриманої 20.08.2019 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що 15 липня 2019 року державним реєстратором Волос О.В. було зареєстровано право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки: [ADDRESS] , внаслідок якої власником квартири стало акціонерне товариство «Альфа банк». Звертає увагу, що банком вже було використано право дострокового стягнення заборгованості у позасудовому порядку за кредитним договором, а саме у 2012 році ПАТ «Альфа-банк» звернувся до приватного нотаріуса Пономарьова В.Ю. Київського міського нотаріального округу, яким було вчинено виконавчий напис від 11 грудня 2012 року, зареєстрованим в реєстрі за №2143, за яким запропоновано звернути стягнення на спірну квартиру. Згідно зазначеного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору. Вважає дії державного реєстратора неправомірними, оскільки вони прийняті усупереч підпункту 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та статті 37 Закону України «Про іпотеку». Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що звернення стягнення на квартиру позивача та третіх осіб як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки іпотекодавці надали іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Так, відповідно до договору іпотеки 800004046-И від 28.05.2008 року рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Відповідне застереження міститься у п.6.3. договору іпотеки 800004046-И від 28.05.2008 року, у зв`язку із чим реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» здійснена за згодою іпотекодавців, що закріплена в договорі іпотеки № 800004046-И від 28.05.2008 року, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Представник позивача надав через канцелярію суду відповідь на відзив в якому зазначив, що підписання договору іпотеки з відповідним застереженням не є згодою та таке звернення стягнення заборонено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Наголошував, що на момент реєстрації права власності на предмет іпотеки була відсутня оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Позивач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили задовольнити. Державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду спарви повідомлена належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 101 705 доларів США. 28.05.2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа банк», та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений іпотечний договір, предметом якого стала іпотека квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] . [PERSON] , як позичальник, належним чином не виконував умови кредитного договору, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором. 11.12.2012 року приватним нотаріусом Пономарьовим В.Ю. Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2143, за яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] . Позивач оскаржував зазначений виконавчий напис у судовому порядку, але рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/20230/13-ц від 26.12.2013 року у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2014 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. 15.07.2019 року державним реєстратором Волос Оленою Володимирівною обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки: [ADDRESS] , внаслідок якої власником квартири стало акціонерне товариство «Альфа банк». У пункті першому Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969 цс 16 зроблено висновок, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 цього Закону): передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У пункті 6.3 договору іпотеки його сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. 02.02.2018 року відповідач АТ «Альфа-Банк» письмово зверталося до позивача та третіх осіб з повідомленням №574 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Доказом цього є реєстр поштових відправлень та копія квитанції ПАТ «Укрпошта». Тлумачення положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. Банк, як добросовісний іпотекодержатель, який поклався на дані реєстру прав на нерухомість про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і тому уклав договір іпотеки. У такій ситуації скасування спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки суперечить захисту інтересів добросовісного іпотекодержателя. Отже, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц провадження № 61-10874 сво 18. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за акціонерним товариством «Альфа банк», як іпотекодержателем, вчинено не у примусовому порядку, оскільки за умовами договору іпотеки позивач та інші власники спірної квартири надали банку згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням останнього. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, та вищевказаних положень закону суд приходить до висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки він не зупиняє та не змінює дії решти нормативно-правових актів, у тому числі тих, які регулюють порядок проведення державної реєстрації, і не може бути правовою підставою для відмови у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії та відмови у державній реєстрації. Окрім цього, ринкову вартість квартири [ADDRESS] , проведену суб`єктом оціночної діяльності консалтингова компанія «BFC» на замовлення відповідача, в підтвердження якої надані всі необхідні документи, позивачем не спростовано. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed