Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно виконавчого листа №2/0519/2089/2012, виданого 22.06.2012 року, на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.06.2012 року, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 19.04.2012 року та до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте у зв`язку із несплатою відповідачем аліментів станом на травень 2020 року утворилась заборгованість у сумі 180800,43 грн., а відтак і неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2019 року по 31.05.2020 року у розмірі не більше суми заборгованості по аліментам, а саме в розмірі 180800,43 грн., яку просить стягнути з відповідача. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Ухвалою суду від 11.12.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08.05.2012 року розірвано. Згідно свідоцтва про народження, виданого 21.09.2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис №1105. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.06.2012 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 19.04.2012 року та до повноліття дитини. Також судом встановлено, що виконавчий лист 2/0519/2089/2012 від 22.06.2012 року, виданий Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, був пред`явлений до виконання до Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (нині - Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків)). За змістом ст.196 СК України за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальна форма відповідальності платника, яка спрямована на певну компенсацію одержувачу аліментів його витрат і має необхідний стимулюючий, превентивний вплив на особу, що порушила свої аліментні обов`язки, крім того, стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення майнових прав дитини. У зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Кальміуського ВДВС Бузаджи І. від 04.06.2020 року, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за виконавчим листом №2/0519/2089/2012 від 22.06.2012 року, по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 01.01.2019 року становить 117200,19 грн., а за період з січня 2019 року по травень 2020 року зросла до 180800,43 грн. Відповідно до ст.77 ч.2 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, на аліментні грошові зобов`язання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобов`язання, встановлені розділом першим книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, нерегулярної сплати аліментів і не в повному обсязі суми, що призначена судовим рішенням, наявна вина відповідача. Розраховуючи розмір неустойки (пені) відповідно до вимог ст.196 СК України, суд виходить з того, що розрахунок проводиться відповідно до формули: розмір неустойки = сума несплачених за місяць аліментів х 1% х кількість днів прострочки. Відтак, розрахунок розміру неустойки (пені) є наступним: 01.01.2019 року - 31.05.2020 року (3207,00 грн. х 1% х 516 днів) = 16548,12 грн., 01.02.2019 року - 31.05.2020 року (3207,00 грн. х 1% х 485 днів) = 15553,95 грн., 01.03.2019 року - 31.05.2020 року (3454,58 грн. х 1% х 457 днів) = 15787,43 грн., 01.04.2019 року - 31.05.2020 року (3454,58 грн. х 1% х 426 днів) = 14716,51 грн., 01.05.2019 року - 31.05.2020 року (3454,58 грн. х 1% х 396 днів) = 13680,14 грн., 01.06.2019 року - 31.05.2020 року (3584,00 грн. х 1% х 365 днів) = 13081,60 грн., 01.07.2019 року - 31.05.2020 року (3584,00 грн. х 1% х 335 днів) = 12006,40 грн., 01.08.2019 року - 31.05.2020 року (3584,00 грн. х 1% х 304 дні) = 10895,36 грн., 01.09.2019 року - 31.05.2020 року (4278,00 грн. х 1% х 273 дні) = 11678,94 грн., 01.10.2019 року - 31.05.2020 року (4278,00 грн. х 1% х 243 дні) = 10395,54 грн., 01.11.2019 року - 31.05.2020 року (4278,00 грн. х 1% х 212 днів) = 9069,36 грн., 01.12.2019 року - 31.05.2020 року (3834,00 грн. х 1% х 182 дні) = 6977,88 грн., 01.01.2020 року - 31.05.2020 року (3834,00 грн. х 1% х 151 день) = 5789,34 грн., 01.02.2020 року - 31.05.2020 року (3834,00 грн. х 1% х 120 днів) = 4600,80 грн., 01.03.2020 року - 31.05.2020 року (3834,00 грн. х 1% х 91 день) = 3488,94 грн., 01.04.2020 року - 31.05.2020 року (3950,25 грн. х 1% х 60 днів) = 2370,15 грн., 01.05.2020 року - 31.05.2020 року (3950,25 грн. х 1% х 31 день) = 1224,58 грн., що загалом складає - 167865,04 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК (2947-14) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Разом з тим, перевіривши правильність обчислення розрахунку суми пені, суд не погоджується з обчисленням позивачки та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 167865,04 грн. За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені частково, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати у сумі 780,60 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial