Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «УАСК АСКА» (надалі -ПрАТ «УАСК АСКА») про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу за договором страхування. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21.02.2013 в м. Дніпропетровську по вул. Холодильна, 60 відбулась дорожньо- транспортна пригода, в результаті якої сталось зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно для інших учасників руху. В результаті ДТП автомобіль, що належить Позивачу «Міцубісі Спейстар» р/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а Позивач зазнала моральної шкоди в результаті переживань з даної події. 22.02.2013 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» з заявою про відшкодування спричиненої шкоди. Враховуючи те, що заява про страхове відшкодування була подана Позивачем страховику 22.02.2013 року, страховик був зобов'язаний не пізніше як до 24.05.2013 року прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, чи відмовити у здійсненні сплати страхового відшкодування, про що повідомити заявника відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону і чого не зробив. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2013 по справі про адміністративне правопорушення № 202/21064/13-п, винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля [NUMBER]. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.04.2013 вищевказана постанова була змінена в частині накладення адміністративного стягнення. 07 листопада 2017 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області стягнуто з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь [PERSON] 15119,7 грн., які складаються з 11644,8 грн. страхового відшкодування, 3474,9 грн. - пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 23.07.2013 по 20.04.2015. Стягнуто з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь [PERSON] 5846,4 грн. витрат на правову допомогу та 1194,12 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Судове рішення ПрАТ ««УАСК АСКА» було виконане 24.01.2018 року. Позивач, посилаючись на вимоги п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.625 ЦК України просив суд стягнути з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення починаючи з 20.04.2015 до дня виплати - 24.01.2018, яка складає 23 432,03 грн., 3 % річних, що складає 12 611,48 грн., інфляційні нарахування на суму боргу, що складає 15 776,49 грн., судовий збір у розмірі 704,8 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 698 грн.. Ухвалою судді від 02.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. Викликано сторони. 17.07.2018 року від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначає, що на спірні правовідносини не розповсюджуються приписи ст. 625 ЦК України, а санкцією за невчасні виплати страховиком страхових відшкодування є лише сплата неустойки у вигляді пені, що передбачено у п. 36.5 ст. 36 спеціального Закону, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судове засідання позивач не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Від уповноваженого представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.02.2013 в м. Дніпропетровську по вул. Холодильна, 60 відбулась дорожньо- транспортна пригода, в результаті якої сталось зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухаючись заднім ходом не переконався що це буде безпечно для інших учасників руху. В результаті ДТП автомобіль, що належить Позивачу «Міцубісі Спейстар» р/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. 22.02.2013 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» з заявою про відшкодування спричиненої шкоди. Враховуючи те, що заява про страхове відшкодування була подана Позивачем страховику 22.02.2013 року, страховик був зобов'язаний, не пізніше як до 24.05.2013 року прийняти рішення про здійснення сплати страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, чи відмовити у здійснення сплати страхового відшкодування, про що повідомити заявника відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону, однак страхове відшкодування виплачено позивачу не було, що стало підставою для звернення позивача до суду. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2013 по справі про адміністративне правопорушення № 202/21064/13-п, винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля [NUMBER]. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.04.2013 вищевказана постанова була змінена в частині накладення адміністративного стягнення. 07 листопада 2017 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області стягнуто з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь [PERSON] 15119,7 грн., які складаються з 11644,8 грн. страхового відшкодування, 3474,9 грн. - пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 23.07.2013 по 20.04.2015. Стягнуто з ПрАТ «УАСК АСКА» на користь [PERSON] 5846,4 грн. витрат на правову допомогу та 1194,12 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Судове рішення ПрАТ ««УАСК АСКА» було виконане 24.01.2018 року, що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), і страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 990 ЦК України Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже з урахуванням тих обставин, що виплата страхового відшкодування була прострочена з вини страховика, із відповідача ПрАТ «УАСК АСКА» підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування починаючи з 20.04.2015 року по 24.01.2018 року, в розмірі 11787,23 грн., розрахунок якої наданий представником позивача, який не спростований представником відповідача, а тому від приймається судом, як достовірний. За змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України. З урахуванням приписів ст. 549 ЦК України, частини другої ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу- «Загальні положення про зобов'язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виконанням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов'язанням, то встановивши, що відповідач не виплатив суму страхового відшкодування у визначений ст. 530 ЦК України строк, суд доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму відшкодування шкоди. Отже, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України та наявні підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549-550 ЦК України (ВСУ від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, у справі від 21.12.2016 року №6-1003цс16). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у справі від 07.02.2018 № 910/18319/16, а тому доводи відповідача про відсутність підстав для одночасного застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України та нормами ст.ст. 549-550 ЦК України не заслуговують на увагу. З огляду на вищевикладене, з відповідача ПрАТ «УАСК АСКА» слід стягнути також 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу (з 20.04.2015 року по 24.01.2018 року), в розмірі 966,68 грн. - 3% річних та 4131,69 грн. - інфляційних нарахувань. Разом із тим, підстав для подвійного стягнення суми страхового відшкодування суд не вбачає, оскільки така сума була виплачена позивачу 24.01.2018 року, що визнає і сам позивач, а відтак, позов підлягає частковому задоволенню із стягненням на користь позивача 11787,23 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 966,68 грн. - 3% річних та 4131,69 грн. - інфляційних нарахувань, а всього 16885,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь [PERSON] з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 185,15 грн. (задоволено 25% вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial