Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Дніпропетровської філії про стягнення середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 06 лютого 2012 року по 28 листопада 2014 року він працював у відповідача на посаді юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи Дніпропетровської філії. Наказом №641-05-кф від 28 листопада 2014 року був звільнений за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована заробітна плата за листопад 2014 року, компенсація невикористаних відпусток та вихідної допомоги при звільненні, станом на 05 грудня 2014 року у розмірі 25599,49 грн. Середньоденна заробітна плата позивача на підставі довідки від 06.12.2014 №69/5 становить 351,88 грн. то відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за весь час прострочення розрахунку при звільненні у розмірі 37\~651,16 грн. (351,88 грн. х 107 робочих днів = 37\~651,16 грн.). З огляду на зазначене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37\~651,16 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 29.11.2014 по 12.05.2015 у розмірі 347,17 грн. та інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 6117,75 грн., а всього 44\~116,08 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі просив його задовільнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Дніпропетровської філії у судове засідання не зявився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач з 06 лютого 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Дніпропетровської філії на посаді юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи Дніпропетровської філії, що підтверджується наказом №87-05-кф від 06 лютого 2012 року, наявного в матеріалах справи. 28 листопада 2014 року позивач [PERSON] був звільнений з займаної посади за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно з ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №641-05-кф від 28 листопада 2014 року. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнилася 28 листопада 2014 року, повний розрахунок не проведено. Середньоденна заробітна плата на підставі довідки від 06.12.2014 №69/5 становить 351,88 грн. то відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за весь час прострочення розрахунку при звільненні у розмірі 37\~651,16 грн. (351,88 грн. х 107 робочих днів = 37\~651,16 грн.). За правилами\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується із розрахунком позову, наданого позивачем та вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому слід стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 37\~651 грн. 16 коп., інфляційні збитки у розмірі 6\~117 грн. 75 коп.; три відсотки вічних 347 грн. 17 коп. а всього 44\~116 грн. 08 коп. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 441 грн. 16 коп.

Outcome: approved