Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Етал» про стягнення заборгованості по заробітні платі. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 1987 року позивач працювала монтажником радіоелектронної апаратури та приладів та 15.12.2015 року була звільнена, але при звільненні не сплачено заробітну плату, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за листопад та грудень 2015 року у розмірі 3 240 грн. 29 коп. та компенсацію втрати частини заробітку у звязку з затримкою виплати заробітку у розмірі 482 грн. 80 коп. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] працювала на посаді монтажника радіоелектронної апаратури та приладів та 15.12.2015 року була звільнена на підставі наказу №1471/ОК від 14.12.2015 року, відповідно до запису трудовій книжки від 15.09.1987 року. Згідно довідки №0580-220, яка видана приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче обєднання «Етал», [PERSON] нарахована заробітна плата: за листопад 2015 року 3 228 грн. 02 коп., а за грудень 2015 року 12 грн. 27 коп. Відповідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно ст. 47 та 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Статті 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). У справі №9-рп/2013, рішення від 15.10.2013 року, Конституційний Суд України вказав, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці», такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та на підставі вимог п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1472 працівникам у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів проводяться компенсаційні виплати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Компенсація, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну виплату заробітної плати становить 476 грн. 32 коп. Розрахунок: не своєчасно виплачена зарплата складає 3 240 грн. 29 коп. Формула розрахунку суми компенсації - (3 240 грн. 29 коп. х 14,7 : 100 = 476 грн. 32 коп.). Однак позивач вказує у позові суму компенсації у розмірі 482 грн. 80 коп., тому позовні вимоги щодо відшкодування компенсації підлягають частковому задоволенню та стягнення з відповідача у розмірі 476 грн. 32 коп. Так, у судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду справи в суді з позивачем фактично не розрахувалися за листопад та грудень 2015 року у розмірі 3 240 грн. 29 коп. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків її виплати за період з 15 грудня 2015 року по день звернення до суду 03.04.2017 року, оскільки відповідальність відповідача є обовязок виплатити невиплачену заробітну плату, так як наявний несвоєчасний розрахунок. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з вище наведеного судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial