Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він працювала у Донецькому державному університеті управління з 03.01.2013 року по 18.05.2015 року та обіймав посаду директора Маріупольської філії Донецького державного університету управління. У період його роботи з липня 2014 року по серпень 2014 року позивачу була не сплачена заробітна плата. 30.09.2016 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя було винесено рішення, відповідно до якого на його користь з відповідача стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 11626,60 грн., компенсація втрати частини доходу, у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 4136,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2014 року по 30.09.2016 року в сумі 99794,05 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати 281,11 грн. Вказане рішення суду виконане лише 27.04.2017 року, а отже позивач має право на стягнення середнього заробітку з 30.09.2016 року по 27.04.2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати 281,11 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.09.2016 року по 27.04.2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 40479,84 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі письмових матеріалів справи, а також письмові заперечення відповідно до яких вказав, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому просить в їх задоволенні відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 03.01.2013 року по 18.05.2015 року працював у відповідача. 18.05.2015 року позивач був звільнений на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.09.2016 року було частково задоволено позов [PERSON] до Донецького державного університету управління про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Вказаним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуті заборгованість по заробітній платі в сумі 11626,60 грн., компенсація втрати частини доходу, у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 4136,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2014 року по 30.09.2016 року в сумі 99794,05 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати 281,11 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, виданої ПАТ «Альфа-банк» вбачається, що повний розрахунок із позивачем за рішенням суду від 30.09.2016 року відповідачем проведено 27.04.2017 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.09.2016 року було встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON], який становить 281,11 грн., а згідно із статтею 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток з 30.09.2016 року по 27.04.2017 року, але суд вважає необхідним частково задовольнити його вимоги, оскільки середній заробіток в даному випадку слід стягувати з дня наступного після винесення рішення суду від 30.09.2016 року, тобто з 01.10.2016 року по 26.04.2017 року включно, тобто до дня фактичного розрахунку відповідача з позивачем. Середньостатистична кількість робочих днів позивача при пятиденному робочому графіку за період з 01.10.2016 року по 26.04.2017 року складає 143 днів (жовтень 2016 року 20 робочих днів, листопад 2016 року - 22 робочі дні, грудень 216 року 22 робочі дні, січень 2017 року 20 робочих днів, лютий 2017 року 20 робочих днів, березень 2017 року 22 робочі дні, квітень 2017 року - 17 робочих днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.10.2016 року по 26.04.2017 року включно складає 40198,73 грн. (143 днів х 281,11 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 40198,73 грн.

Outcome: partial