Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулися до суду із вищенаведеним позовом до Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В подальшому позивачі подали заяву про зміну предмета позову та клопотання про доповнення позовних вимог, відповідно до яких позивачі просять суд визнати право позивачів на приватизацію кімнат № 923, 924, 925 у гуртожитку по [ADDRESS], а також зобов'язати відповідача приватизувати на їх користь житлові кімнати № 923, 924, 925 у будинку [ADDRESS]. В обґрунтування доводів позову позивачі посилаються на те, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Виробниче об'єднання «Дніпровський машинобудівний завод» від 08 липня 1996 року [PERSON] та членам її сім'ї було видано ордер на житлову площу у гуртожитку, а саме кімнати № 923, 924, 925 загальною площею 43,0 кв.м. у будинку [ADDRESS]. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 37/10 від 06 квітня 2011 року жилі, нежилі та допоміжні приміщення гуртожитку було дозволено приватизувати громадянам, які у ньому проживають. 02 листопада 2015 року [PERSON] звернулася із відповідною заявою та всіма необхідними документами до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, на що отримала лист про відмову у передачі у власність кімнат у гуртожитку через здійснення самовільного переобладнання із самовільним захопленням місць загального користування та реєстрації позивача та членів її сім'ї у гуртожитку без визначення номеру кімнати, тобто на койко-місце. Крім того 27 травня 2016 року позивач звернулася до відповідача з клопотанням узаконити перепланування житла, на що також отримала відмову через відсутність у Департаменту відповідних повноважень. Позивачі іншого власного житла не мають, зареєстровані та мешкають у гуртожитку з 08 липня 1996 року та мають законне право на приватизацію житлових кімнат і частини приміщень загального користування у гуртожитку. При цьому відповідач, відмовляючи у приватизації кімнат, посилається на обставину, що не передбачена умовами для приватизації. Позивач [PERSON], що діє в інтересах малолітньої [PERSON], а також є представником за довіреністю [PERSON], та її представник [PERSON], а також позивач [PERSON] у судовому засіданні, що було призначене на 03 жовтня 2017 року позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі. У призначене судове засідання 06 жовтня 2017 року позивач [PERSON], її представник [PERSON] та позивач [PERSON] надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні 03 жовтня 2017 року просив винести рішення згідно із нормами чинного законодавства та пояснив, що позивачі користуються житловим приміщенням у законний спосіб та мають право на приватизацію, а у судове засідання призначене на 06 жовтня 2017 року не з'явився, про день, час та місце якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету виробничих об'єднань «Дніпровський машинобудівний завод» 08 липня 1996 року [PERSON] видано ордер на право зайняття з родиною із 4 осіб житлової площі у гуртожитку № 6 по [ADDRESS], кімнати 923, 924, 925 розміром 43,0 кв.м. (а.с. 14) Рішенням Дніпропетровської міської ради № 37/10 від 06 квітня 2011 року жилі, нежилі та допоміжні приміщення гуртожитку за указаною адресою було дозволено приватизувати громадянам, які у ньому проживають (а.с. 15-16). Згідно із довідкою № 3242 від 02 листопада 2015 року про склад сім'ї громадянина, що мешкає у житловому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, та займані ними приміщення, виданої Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, у кімнатах гуртожитку № 923, 924, 925 жилою площею 17,1, 12,9 та 13,0 кв.м. гуртожитку за адресою: [ADDRESS], постійно мешкають і мають право на приватизацію житла [PERSON] (зареєстрована з 03 березня 1995 року), [PERSON] (зареєстрована з 15 липня 2011 року), [PERSON] (зареєстрований з 27 серпня 1995 року) та [PERSON] (реєстрація з народження) (а.с. 29). Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію, 20 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою щодо передачі у власність їй та членам її родини шляхом приватизації кімнат №№ 923, 924, 925 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Листом від 26 серпня 2015 року № Н-36 Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради зазначило про відсутність законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради стосовно передачі у власність мешканців у гуртожитку по [ADDRESS], посилаючись зокрема на те, що указаний гуртожиток блочного типу. Під час здійснення перепланувань житлових приміщень має місце самовільне приєднання до них допоміжних приміщень, які є місцями загального користування. Деякі блоки перетворені у окремі квартири. Тобто здійснити узаконення перепланування у гуртожитку неможливо (а.с. 17). У подальшому 02 листопада 2015 року [PERSON], [PERSON], що також діяли в інтересах малолітньої [PERSON] та [PERSON] звернулися до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про передачу в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку, яке вони займають разом із членами сім'ї на умовах найму (а.с. 13). Розглянувши заяву позивачів, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради 27 листопада № 3/4-1642 надало відповідь про необхідність здійснення дій передбачених рішенням виконавчого комітету міської ради від 23 квітня 2013 року № 179 «Про врегулювання питань щодо надання житлової площі та проживання в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» та узаконити самовільні переобладнання (а.с. 19). Окрім того зазначено, що позивачі зареєстровані у гуртожитку без визначення номеру кімнати, тобто на койко-місце. З метою узаконення перепланування і переобладнання житлових кімнат № 923, 924, 925 по [ADDRESS], позивач звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради 27 травня 2016 року із відповідним клопотанням, на що отримала відповідь від 23 червня 2016 року щодо відсутності повноважень Департаменту щодо узаконення переобладнання житлових приміщень гуртожитку з незаконним самовільним захопленням та приєднанням допоміжних приміщень та площі, яка зазначена у правовстановлюючих документах на житло. Крім цього зауважено, що згідно наданого ордеру було надано право на користування житловою площею у розмірі 43,0 кв. м., а правові підстави для користування площею 82,0 кв.м. відсутні (а.с. 20). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 9 Житлового кодексу Української РСР до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, які є об'єктами права державної та комунальної власності, і фактично проживають у них. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Порядок приватизації квартир, що відносяться до державного житлового фонду, регулюється Законом України №2482-XXII від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-XXII) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02 березня 2015 року № 42) (далі - Положення). Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Згідно із ч. 10, 11 ст. 8 зазначеного вище Закону органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина і оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ст.8 Закону). Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За результатами розгляду справи суд дійшов до висновку про необхідність захисту прав позивачів, які мають право на приватизацію житлових кімнат № 923, 924, 925 у гуртожитку по [ADDRESS], оскільки позивачі мають законне право на приватизацію указаних кімнат, у якій вони постійно проживають та зареєстровані та не мають у власності іншого житла, отже відповідач зобов'язаний вжити заходи щодо приватизації кімнат позивачів, оскільки позивачі просять визнати їх право на приватизацію саме кімнат № 923, 924, 925 без будь-яких інших приєднаних приміщень. На підставі викладеного,

Outcome: approved