Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У квітні 2017 року Шевченко А.С. , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року позовну заяву задоволено. Застосовано позовну давність щодо стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф080245П, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк». Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.06.2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. про звернення стягнення на предмет іпотеки - будівлі та споруди виробничої бази, розташованої у [ADDRESS] в погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк». Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Волкодав Валентини Геронтіївни, вчиненого 25.06.2016 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - будівлі та споруди виробничої бази, розташованої у [ADDRESS] . Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», подало апеляційну скаргу. Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», задоволено частково. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року скасовано в частині вказівки у резолютивній частині судового рішення про застосування строків позовної давності. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 14 лютого 2020 року адвокат Шевченко А.С., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Херсонського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення. В обґрунтування заяви посилався на те, що як адвокат здійснював представництво інтересів [PERSON] в суді першої та апеляційної інстанції, однак в ході розгляду справи не було вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, докази понесення яких долучені до матеріалів справи, у зв`язку із чим просив стягнути з АТ «Альфа Банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк», на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів зробила висновок про те, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 зазначеної статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Шевченко А.С. укладено договір №0306-3 про надання правової допомоги, згідно умов якого адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (т.2 а.с.100). У параграфі 4 договору сторони визначили ціну договору та порядок її оплати. Зокрема, пунктом 4.1. договору сторони погодили, що гонораром адвоката є винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, визначених договором, що складається з суми вартості послуг, а пунктом 4.2. договору сторони узгодили вартість надання послуг (консультації, запити, складення заяв, участь у судових засіданнях та т.і). Згідно п.4.5 договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість. Таким чином, зважаючи на те, що при ухваленні судового рішення судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення яких з відповідача заявлено адвокатом позивача у відзиві на апеляційну скаргу від 22.01.2020 року, а заява про ухвалення додаткового рішення подана до суду апеляційної інстанції в межах п`ятиденного строку та з дотриманням положень, визначених у ч.8 ст.141 ЦПК України, така заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Після укладення договору про надання правової допомоги з адвокатом Шевченко А.С. судове засідання в суді першої інстанції призначено на 16.09.2019 року і цього ж дня ухвалено судове рішення у справі (т.2 а.с.109). При цьому, згідно заяви адвоката Шевченка А.С. та представника відповідача судовий розгляд справи проведено у їх відсутність (том 2 а.с.106-108). Зважаючи на наведене, а також приймаючи до уваги, що про відшкодування витрат на правову допомогу в порядку та строки, визначені ч.8 ст.141 ЦПК України суду першої інстанції не заявлялося, заява про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції не подавалася, колегія суддів приходить до висновку, що заява в частині ухвалення додаткового рішення судом апеляційної інстанції про відшкодування витрат на правову допомогу, надану позивачу у суді першої інстанції не ґрунтується на положеннях процесуального законодавства та задоволенню не підлягає. При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, суд керується положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України, якою визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, зважаючи на те, що законодавцем визначено право на відшкодування витрат на правову допомогу не тільки фактично сплачених, але й тих, які підлягають сплаті стороною у майбутньому, посилання представника відповідача на їх не оплату на час звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, як на підставу відмови у її задоволенні, колегія суддів не може прийняти до уваги, як такі що не ґрунтуються на положеннях процесуального законодавства. На підтвердження витрат, які зобов`язаний сплатити [PERSON] за професійну правничу допомогу під час судового провадження у суді апеляційної інстанції, надано акт №1 від 13.02.2020 року про надання правової допомоги до Договору про надання правової допомоги №0306-3 від 03.06.2019 року, підписані та погоджені адвокатом та [PERSON] . Приймаючи до уваги, що всі зазначені у акті дії та послуги адвоката ґрунтуються на положеннях ч.2-4 ст.137 ЦПК України, факт їх вчинення підтверджено наявними у справі доказами, а їх вартість, час на їх вчинення і обсяг визначені і погоджені сторонами у договорі про надання правової допомоги та акті виконаних робіт, при цьому від представника відповідача в порядку, визначеному ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України не надходило клопотань з відповідним обґрунтуванням щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, внаслідок їх неспівмірності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Укрсоцбанк», првонаступником якого є АТ «Альфа Банк», на користь [PERSON] витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 9500 грн.

Outcome: partial