Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка - [PERSON] звернулась з вище вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь заборгованості по аліментах та неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 4.968,76 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням (заочним) Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.05.2014 року шлюб, укладений 18.07.1998 року, було розірвано. У період зазначеного вище шлюбу народилися діти - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою та перебувають на її утриманні. 13 травня 2014 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області також було винесено рішення яким з відповідача вирішено стягувати на користь позивачки на дітей аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Починаючи з вересня 2014 року по теперішній час відповідач не виконує рішення суду в повному обсязі, обмежуючись одиничними виплатами, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 26.03.2015 року згідно виконавчого листа № 274/896 від 26.05.2014 року. Невиконання відповідачем судового рішення стало причиною виникнення заборгованості по аліментах, яка станом 01.03.2015 року становить 1.337,44 грн. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів. Він працює на іноземну компанію та постійно від'їзжає за кордон з метою заробітку та заробляє великі гроші, проте належної матеріальної допомоги дітям не надає. Вищевказані дані свідчать про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей та ухилення від їх сплати без поважної причини. Враховуючи вище викладене та виходячи зі змісту ч.1 ст.196 СК України, позивачка надала суду розрахунок пенні, яка на її думку повинна бути нарахована на заборгованість, розмір якої визначений на підставі розрахунків, наданих державним виконавцем відділу ДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції [PERSON], а саме: сума не сплати 1% розмір пені Вересень 2014 року 786,66 грн. 7,86 грн. 184 дн. 1.446,24 грн. Жовтень 2014 року 786,66 грн. 7,86 грн. 153 дн. 1.202,58 грн. Грудень 2014 року 786,66 грн. 7,86 грн. 92 дн. 723,12 грн. Лютий 2014 року 786,66 грн. 7,86 грн. 33 дн. 259,38 грн. ВСЬОГО: 3.631,32 грн. У судове засідання позивачка зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з наведених вище підстав. Представник відповідача на підставі угоди про надання правової допомоги від 26.05.2015 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю, посилаючись на те, що наведені позивачкою факти не відповідають дійсності. Пояснив суду, що відповідач перераховував грошові кошти особисто позивачці за допомогою систем електронних платежів, а також через комерційні банки, на підтвердження чого суду було надано копії квитанцій, заяву на переказ грошових коштів, прибутковий касовий ордер, витяг конвертера валют. Представник ствердив, що це були додаткові грошові кошти, часом навіть більше встановленої суми, окрім присуджених аліментів (а.с.27-31). Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про наступне. Судом з'ясовано, що рішенням (заочним) Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.05.2014р. було вирішено розірвати шлюб між сторонами та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18.02.2014р. і до повноліття дітей (а.с.6). Між тим, як стверджує позивачка, відповідач аліменти на дітей в повному обсязі не сплачував, внаслідок чого в нього станом на 01.03.2015р. виникла заборгованість у розмірі 1.337,44 грн., проте на підтвердження даного факту суду не надано власне самої довідки-розрахунку,виданою Відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області. Дійсно, відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з частиною першою пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15..05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Проте, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких доказів, які б вказували на наявність заборгованості по аліментах, чи-то вини відповідача, позивачкою суду не надано, хоча судом їй було роз'яснено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З вказаного вище випливає, що відповідач хоча нерегулярно, проте сплачував аліменти на дітей, при чому в значно більшій сумі, яка на думку суду погашала відповідну можливу заборгованість. Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed