Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У квітні 2014року [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до постанови старшого державного виконався Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні від 27.06.2012року та акта від 27.06.2012року про передачу майна у власність [PERSON] в рахунок погашення боргу, передано 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по [ADDRESS] . На підставі вказаного акта приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперечун О.А. було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на зазначене вище майно. Її неповнолітній син [PERSON] є співвласником спірного нерухомого майна, в той час як передача 23/100 частини домоволодіння у власність відповідачки відбулася без виділення належної йому частки. З огляду на викладене, з урахуванням збільшених до закінчення підготовчого засідання позовних вимог позивач просила визнати: незаконними постанову та акт державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні від 27.06.2012року про передачу 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу; визнати недійсним свідоцтво від 18.07.2012року, видане приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперечун О.А. про право власності [PERSON] на 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 115/200 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 22.04.2014року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. Ухвалою від 30.05.2015року цивільна справа прийнята до розгляду суддею Суворовського районного суду м. Херсона Гаврилова Д.В.. У зв`язку зі закінченням повноважень судді Гаврилова Д.В. справа передана на повторний автоматизований розподіл. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В. від 07.09.2018року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, [PERSON] про визнання незаконними постанови та акта державного виконавця, визнання недійсним свідоцтва про право власності. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені у встновленлму законом порядку. Від представника позивача, адвоката Сідєльникової Є.І. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Від представника відповідача, адвоката Бебік О.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав. Враховуючи подані заяви та належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, суд вважає можливим прозглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.01.2009року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як позикодавцями та [PERSON] , [PERSON] , як позичальниками, укладено договір позики, предметом якого є грошова сума у розмірі 48 000,00доларів США. Зазначені кошти зобов`язалася повернути [PERSON] про, що написала розписку. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 24.12.2009року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: дружина [PERSON] , донька [PERSON] та онук [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08.12.2010року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30.03.2011року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах грошову суму в якості боргу за договором позики в розмірі 380 222,40грн. Під час примусового виконання судового рішення про стягнення боргу з [PERSON] з метою забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) проведено опис майна боржника і накладено арешт на це майно, про що складено акт опису та арешту майна від 21.06.2012року, а саме, на 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , належних [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.1998року. З постанови старшого державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні Кондюріної Г.В. від 27.06.2012року, акта державного виконавця від 27.06.2012року убачається, що в рахунок погашення боргу [PERSON] на користь [PERSON] було передано 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . 18.07.2012року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперечун О.А. відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Антипенко А.В. 27.06.2012року видано [PERSON] свідоцтво про право власності на 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS] (реєстровий номер №4009), правовстановлюючий документ договір № 2598 купівлі - продажу від 14.04.1998року, посвідчений на Товарній біржі «Альтер -Эго», зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації за №3769 в книзі:84. Матеріалами спадкової справи підтверджено, що донька спадкодавця [PERSON] та його батько - [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на підставі ст.1274 ЦК України на користь неповнолітнього [PERSON] Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперечун О.А. 22.10.2010року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] його онуку [PERSON] . Спадковим майном у свідоцтві зазначено земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0645га за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про спадщину видане на ј частку [PERSON] , на ј частку [PERSON] 09.12.2010року. На інше спадкове майно свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на частку майна, а саме, на 23/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] не видавалося. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб( спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи. визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З огляду на наведені норми права правове значення при вирішення спору має встановлення факту набуття спадкодавцем [PERSON] права на спірне нерухоме майно. Із дослідженої в ході судового розгляду інвентарної справи №5316, квартал [ADDRESS] , вбачається, що згідно з біржевим контрактом № 4779, посвідченим Товарною біржею «Альтер-Эго» 13.06.2002року [PERSON] продала, а [PERSON] купив 7/100 частини жилого будинку з відповідною частиною господарський будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором №3269, посвідчений Товарною біржою «Альтер-Эго» від 09.06.1999року [PERSON] придбав 5/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за договором купівлі - продажу №2598, посвідченого 14.04.1998року Товарною біржею «Альтер-Эго» придбала 23/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Отже, матеріалами справи підтверджено, що спадкодавцю - [PERSON] належала частка у спільному майні подружжя - 23/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] з часу її відкриття, а тому має право на належну спадкодавцеві частку у спільному майні подружжя - 23/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] , разом із спадкоємцями, які прийняли спадщину. Відповідно до п.1 та п.6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається найого частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Враховуючи, що державний виконавець ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні Кондюріна Г.В. на час складання акта від 27.06.2012року для подальшого оформлення стягувачем права власності та винесення постанови від 27.06.2012року про передачу у власність [PERSON] 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] в рахунок часткового погашення боргу не врахувала вимоги п.1 та п.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», що спричинило порушення прав неповнолітнього спадкоємця [PERSON] на належну йому частину нерухомого майно, що є підставою для визнання незаконними та скасування постанови та акта державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні від 27.06.2012року. Щодо заявлених позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 18.07.2012року суд враховує, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтва про право власності не породжують виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Отже, для скасування свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27.06.2018 року №925/797/17, від 05.02.2020року №904/750/19, від 27.05.2020року №442/2771/17, які суд у відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі Закон №1952-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону №1952 IV(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності не нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Отже, підставою для державної реєстрації 18.07.2012року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперечун О.А. права власності за [PERSON] на 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] був акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Антипенко А.В. 27.06.2012року. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення приватного нотаріуса від14.02.2013року про державну реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно, яке вчинено за відсутності правових підстав виникнення права власності, оскільки визнання незаконними та скасування постанови та акта державного виконавця від 27.06.2012року про передачу 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, є наслідком припинення у власника речового права, скасованого цим рішенням, а інших підстав виникнення права власності на нерухоме майно не надано. Відповідно до ч.3 ст.26 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), а такі права на спірну частину нерухомого майна мала [PERSON] . Разом із тим позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на 115/200 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають, оскільки згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права спадщину. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкодавців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав. На підставі викладеного, ст.ст. 15-16, 1216-1218, 1268, 1273, 1296 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Outcome: partial