Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

у квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна охоронна фірма «Ірбіс» ( далі - ТОВ «ПОФ «Ірбіс», позивач) пред'явило в суд позов до військової прокуратури Західного регіону України про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації. В обгрунтування позовних вимог зазначало про те, що ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» є юридичною особою, належним чином зареєстрованою згідно з законодавством України та здійснює діяльність, зокрема, у сфері надання охоронних послуг, забезпечуючи при цьому, безпекові та інші питання функціонування Футбольного Клубу «Карпати» (Львів). [INFO] на офіційному сайті військової прокуратури Західного регіону України у публікації під назвою «[INFO]» поширено недостовірну інформацію відносно ТзОВ «ПОФ «Ірбіс». Дана недостовірна інформація розміщена в мережі Інтернет за посиланням: [INFO]. Вважає, що в тексті згаданої вище публікації (новини, повідомлення) зазначено наступні відомості які є недостовірними, такими, що не відповідають обставинам об'єктивної дійсності, є перекрученими чи спотвореними: - «... [INFO]...»; - «...у 2012 році за вказівкою тодішнього Міністра оборони [PERSON] між Яворівською КЕЧ району та ТОВ «Приватною охоронною фірмою «Ірбіс» ... укладено договір оренди нерухомого військового майна...»; - «...у тому числі - озеро площею понад 7 га за суму, що не перевищує чотири тисячі гривень у місяць...»; - «... нежитлове приміщення МО України з моменту заключения оренди охоронною структурою не використовується, перебуває у занедбаному стані та потребує реконструкції, що суттєво порушує умови договору. Фактично земельна ділянка площею 29.3 га та озеро МО України використовуються у якості бази відпочинку для задоволення власних потреб орендаря охоронною фірмою самовільно споруджено штучний острів»; - «... по периметру указана територія незаконно закрита огорожею та перебуває під воєнізованою охороною...»; - «... заявлено позов про розірвання договору оренди, усунення перешкод у користуванні військовим майном...». Тобто, військовою прокуратурою Західного регіону України [INFO] поширено недостовірну інформацію, поширено її про ТзОВ «ПОФ «Ірбіс», і така інформація спричиняє шкоду діловій репутації ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» з огляду на таке. Твердження «... За сприяння Міністра оборони [PERSON] приватна Фірма «приватизувала» 30га земель Міжнародного центру миротворчості та безпеки...» є недостовірним. Твердження «...у 2012 році за вказівкою тодішнього Міністра оборони [PERSON] між Яворівською КЕЧ району та ТОВ «Приватною охоронною Фірмою «Ірбіс» (м. Львів, вул. Липова Алея, 5) укладено договір оренди нерухомого військового майна...» є недостовірним. Договір № 7 оренди нерухомого військового майна - нежитлових приміщень в будівлі № 5 військового містечка № 35, розташованого в Старицькому гарнізоні за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Верещиця укладений 31 травня 2012 року між Яворівською Квартирно- експлуатаційною частиною та ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» (далі - Договір оренди). Предмет оренди за цим договором був включений до відповідного «Переліку нерухомого військового майна, яке без заподіяння шкоди обороноздатності держави, бойовій та мобілізаційній готовності військ пропонується до передачі в оренду уповноваженими органами військового управління в Міністерстві оборони України та Збройних силах України» ще у 2009 році, з уточненням (доповненням) площі об'єкта у 2011 році. Зазначені переліки у свій час затверджувались відповідно: т.в.о. міністра оборони [PERSON] - у 2009 році та міністром оборони [PERSON] - у 2011 році. [PERSON] перебував на посаді Міністра оборони України з 08 лютого 2012 року по 24 грудня 2012 року. Як посадова особа Міністр оборони України діє у межах повноважень, визначених Конституцією та Законами України, Положенням «Про Міністерство оборони України», затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011р. № 406/2011. Цими чи іншими документами не передбачено прийняття участі міністра у процедурі укладення договору оренди військового майна на будь-якому з етапів після затвердження відповідного Переліку. Висновки відповідача про нібито «вказівку» чи «сприяння» «тодішнього Міністра оборони [INFO] повністю надуманими та такими, що не підтверджуються жодним доказом, тому вважає, що наведене вище твердження відповідача є недостовірним. Договір оренди укладений на визначений строк - з 31 травня 2012 року по 25 травня 2015 року (3 роки), який в подальшому Додатковим договором № 1 від 25 травня 2015 року, був продовжений до 20 травня 2018 року включно, а тому вважає, що наведене вище твердження відповідача є недостовірним. Договір оренди не передбачає будь-яких умов зміни власності на майно, тим більше - «приватизації». Тому вважає, що відповідне твердження відповідача є недостовірним. Твердження «... у тому числі - озеро площею понад 7 га за суму, що не перевищує чотири тисячі гривень у місяць...» є недостовірним. Водойма на території військового містечка №35, де знаходиться орендоване ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» військове майно, не є предметом Договору оренди. Відповідно до мети оренди (розміщення рибних господарств) ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» вживає заходів для підготовки зазначеної водойми для ведення у подальшому на ній рибогосподарської діяльності згідно з вимогами чинного законодавства. Наразі будь-які угоди стосовно водойми не укладалися. Щодо орендної плати, то зазначає, що у процесі укладення договору відбулась стандартна для таких випадків процедура визначення та погодження її розміру - виходячи з експертної оцінки вартості майна (остання виготовлялась двічі - перед укладенням Договору оренди та при продовженні строку його дії), з погодженням регіональним відділенням Фонду державного майна України та з коригуванням відповідно до рівня інфляції. Зазначає, що окрім орендної плати за Договором оренди ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» сплачує орендодавцеві компенсацію земельного податку, з визначеною законодавством ставкою. Найменша сума фактично сплаченої орендної плати за період дії Договору оренди це - 4 601,45 грн. (за серпень 2012 року), найбільша - 11 782,75 грн. (за лютий 2016 року). Таким чином, вважає, що вищевказане твердження відповідача є недостовірним. Твердження «... нежитлове приміщення МО України з моменту заключения оренди охоронною структурою не використовується, перебуває у занедбаному стані та потребує реконструкції. що суттєво порушує умови договору. Фактично земельна ділянка площею 29.3 га та озеро МО України використовуються у якості бази відпочинку для задоволення власних потреб орендаря...» є недостовірним. Твердження «... охоронною фірмою самовільно споруджено штучний острів...» є недостовірним. Твердження «... По периметру указана територія незаконно закрита огорожею та перебуває під воєнізованою охороною...» є недостовірним. Орендоване приміщення - використовується: окремі кімнати пристосовані для використання працівниками, обладнано кабінет керівництва орендаря, кімнати для перебування змінної охорони, побутові приміщення, допоміжні приміщення, санвузол, приміщення для зберігання інструментів, інвентаря, іншого майна (паливно-мастильні метеріали, запчастини, будівельні матеріали тощо). Орендоване приміщення не перебуває в занедбаному стані: за рахунок власних коштів проведено необхідний поточний ремонт (відремонтовано дах, частково замінено двері, вікна тощо). Фактично, орендарем за рахунок власних коштів зупинив процес руйнування нежитлової будівлі, що дає можливість використовувати нежитлову будівлю, та зберігає можливості для її повноцінної реконструкції у майбутньому. Земельна ділянка, закріплена за об'єктом оренди, яка відповідно до умов Договору оренди та на підставі ст. 796 Цивільного кодексу України надана у користування для досягнення мети оренди як база відпочинку - не використовується, якісь інші власні потреби орендаря, аніж підготовка водойми, розміщеної на цій земельній ділянці до стану придатного для використання орендованого майна за цільовим призначенням (розміщення рибного господарства) - орендарем не задовільняються. Штучний острів на водоймі ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» не споруджувався, він існував на момент укладення Договору оренди. Територія ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» огорожею не закривалась, огорожа існувала за довго до укладення Договору оренди, вона не є власністю орендаря (є державною власністю, перебуває на обліку Яворівської КЕЧ), підтримується ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» у функціональному стані. Перебування на наданій у користування території працівників (зокрема - штатних працівників охорони, з відповідними розпізнавальними знаками на формі) та інших осіб, які мають відношення до ТзОВ «ПОФ «Ірбіс», жодним чином не вказують на порушення чинного законодавства. Отже, вважає, що вказані твердження відповідача є недостовірними. Твердження «... заявлено позов про розірвання договору оренди, усунення перешкод у користуванні військовим майном...» є недостовірним. Відповідно до відомостей розміщених на офіційному ресурсі «Судова влада» в розділі «Інформація щодо стадій розгляду судових справ зазначено що позов Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, Яворівська квартирно-експлуатаційна частина району до ТзОВ «Приватна охоронна фірма «Ірбіс» зареєстровано у Господарському суді Львівської області лише 28 березня 2016 року. З копії позову військової прокуратури Львівського гарнізону, що надійшла ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» вбачається, що такий позов зареєстровано у військовій прокуратурі Львівського гарнізону 18 березня 2016 року та відправлено поштою 23 березня 2016 року. Таким чином, відомості про подання позову [INFO] є недостовірними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник військової прокуратури Західного регіону України позовні вимоги не визнав та просив відмовити в позові з мотивів, які викладені у письмовому запереченні на позов. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» є юридичною особою, належним чином зареєстрованою згідно з законодавством України та здійснює діяльність, зокрема, у сфері надання охоронних послуг відповідно до Ліцензії МВС України на охоронну діяльність, забезпечуючи при цьому, безпекові та інші питання функціонування Футбольного Клубу «Карпати» (Львів). Встановлено, що [INFO] на офіційному сайті військової прокуратури Західного регіону України у публікації під назвою «[INFO]» поширено інформацію відносно ТзОВ «ПОФ «Ірбіс». Дана недостовірна інформація розміщена в мережі Інтернет за посиланням: [INFO]. В тексті згаданої вище публікації (новини, повідомлення) зазначено наступні відомості: - «... За сприяння Міністра оборони [PERSON] приватна фірма «приватизувала» ЗО га земель Міжнародного центру миротворчості та безпеки...» - «... у 2012 році за вказівкою тодішнього Міністра оборони [PERSON] між Яворівською КЕЧрайону та ТОВ «Приватною охоронною фірмою «Ірбіс» ... укладено договір оренди нерухомого військового майна...» - «... у тому числі - озеро площею понад 7 га за суму, що не перевищує чотири тисячі гривень у місяць...» - «... нежитлове приміщення МО України з моменту заключения оренди охоронною структурою не використовується, перебуває у занедбаному стані та потребує реконструкції, що суттєво порушує умови договору. Фактично земельна ділянка площею 29.3 га та озеро МО України використовуються у якості бази відпочинку для задоволення власних потреб орендаря охоронною фірмою самовільно споруджено штучний острів» - «... по периметру указана територія незаконно закрита огорожею та перебуває під воєнізованою охороною...» - «... заявлено позов про розірвання договору оренди, усунення перешкод у користуванні військовим майном...». Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 31 травня 2012 року між Яворівською Квартирно - експлуатаційною частиною та ТОВ «ПОФ «Ірбіс» було укладено договір №7 оренди нерухомого майна - нежитлових приміщень в будівлі №5 військового містечка № 35, розташованого в Старицькому гарнізоні за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Верещиця (а.с. 15-22). Предмет оренди за цим договором був включений до відповідного «Переліку нерухомого військового майна, яке без заподіяння шкоди обороноздатності держави, бойовій та мобілізаційній готовності військ пропонується до передачі в оренду уповноваженими органами військового управління в Міністерстві оборони України та Збройних силах України» ще у 2009 році, з уточненням (доповненням) площі об'єкта у 2011 році. Зазначені переліки у свій час затверджувались відповідно: т.в.о. міністра оборони [PERSON] - у 2009 році та міністром оборони [PERSON] - у 2011 році. Договір оренди укладений на визначений строк - з 31 травня 2012 року по 25 травня 2015 року, який в подальшому Додатковим договором № 1 від 25.05.2105 року, був продовжений до 20 травня 2018 року включно. Водойма на території військового містечка № 35, де знаходиться орендоване позивачем військове майно, не є предметом Договору оренди. Орендна плата визначалася, виходячи з експертної оцінки вартості майна (остання виготовлялась двічі - перед укладенням Договору оренди та при продовженні строку його дії, з погодженням регіональним відділенням Фонду державного майна України та з коригуванням відповідно до рівня інфляції. Слід зазначити, що окрім орендної плати за Договором оренди Позивач сплачує орендодавцеві компенсацію земельного податку, з визначеною законодавством ставкою. З матеріалів справи вбачається, що Господарським судом Львівської області розглядалася справа за позовом першого заступника військової прокуратури Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району до товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна охоронна фірма «ІРБІС» про визнання недійсним договору оренди від 31.05.2012 року № 7 та додаткового договору оренди від 25.05.2015 року № 1 з моменту їх укладення і застосування наслідків недійсності договору. Рішенням Господарського суду Львівської області. від 26 липня 2016 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2016 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 22 лютого 2017 року рішення Господарського суду Львівської області від 26 липня 2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2016 року залишено без змін, а касаційну скаргу заступника військового прокурора Львівського гарнізону без задоволення У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2016 року встановлено, що твердження військового прокурора Львівського гарнізону про те, що нежитлові споруди (будівля) взагалі не використовується і прийшли у непридатний стан спростовуються матеріалами справи, зокрема, Актом обстеження орендованого нерухомого військового майна від 30 серпня 2016 року, який затверджено ТВО начальника територіального квартирно - експлуатаційного управління 31 серпня 2016 року. Крім того, у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2016 року зазначено, що покликання військового прокурора Львівського гарнізону на використання орендарем водойми в порушення вимог ст. 51 Водного кодексу України без укладення договору оренди водойми, не підтверджені належними та допустимими доказами. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що штучний острів на водоймі ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» не споруджувався, він існував на момент укладення договору оренди. Територія орендарем огорожею не закривалась, огорожа існувала за довго до укладення Договору оренди, вона не є власністю орендаря (є державною власністю, перебуває на обліку Яворівської КЕЧ), підтримується позивачем у функціональному стані. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 2 статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб. Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи. У відповідності до статей 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду про захист такої. Відповідно до ч.1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з п. 15 вказаної вище Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає основні принципи інформаційних відносин, зокрема - гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Частиною 2 статті 29 цього Закону передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Суд вважає доведеним факт поширення військовою прокуратурою Західного регіону України інформації відносно позивача ТзОВ «ПОФ «Ірбіс» через мережу Інтернет, а саме сторінку Інтернет - видання http://www.vpzhr.gp.gov.ua. Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає поняття інформації, як документованих або публічно оголошених відомостей про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та довкіллі. Відтак, інформація - це відомості про конкретні факти. Згідно зі ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На такому поділі інформації неодноразово наполягав у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини. Так, зокрема, у рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 року зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини». На відміну від оціночних суджень, факти можуть бути підтвердженими та перевіреними. Представник відповідача у судовому засіданні ствердив, що опублікована інформація відповідає відомостям, які містяться у протоколах допиту свідків, протоколі огляду місця події та листах. Відомості у поширеній інформації не є оціночними судженнями. Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи. Негативною належить вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо). Спростування інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог, оскільки поширена інформація не відповідає дійсності, така є негативною, недостовірною і порушує особисті немайнові права позивача, які підлягають судовому захисту з наданням можливості реалізувати право на відповідь та спростувати зазначену інформацію. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ПОФ «Ірбіс» є підставним та його слід задовольнити.

Outcome: approved