Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-16 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу їй належить квартира за номером 12 в будинку 59 по вул. Центральній\~ в м. Торецьку Донецької області. Крім неї, за вказаною адресою також зареєстрований відповідач по справі, який у січні 2015 року покинув територію України і по теперішній час постійно проживає на території Російської Федерації. Вказує, що станом на час подання позовної заяви до суду відповідач не проживає у зазначеній вище квартирі більше одного року, будь-якої домовленості щодо збереження з відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. Оплата за комунальні послуги на протязі усього періоду відсутності у цій квартирі відповідачем не здійснюється. Шлюб з відповідачем було розірвано 08.04.2016 р. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Крім того, просила зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Дала пояснення щодо обставин і доводів, які викладені у позовній заяві. За змістом ці пояснення відповідають змісту і суті обставин і доводів, які викладені у позовній заяві. Належно повідомлений через засоби масової інформації відповідачі, в судове засідання не зявився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі - [PERSON], якого вона востаннє бачила влітку 2014 року звільнився з роботи і поїхав на заробітки. Протягом 2015-2016 років вона його не бачила за місцем його постійного проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що шлюб між сторонами по справі розірваний, відносини не підтримуються з січня 2015 року. На протязі часу з 2015 року по даний час відповідач не проживає у квартирі за номером 12 в будинку 59 по вул. Центральній\~ в м. Торецьку Донецької області. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 7) позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджено копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). Згідно довідки про склад сімї, відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] тобто за адресою позивача по справі (а.с. 4). Судом зясовано той факт, що [PERSON] [INFO] з січня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом обстеження про фактичне проживання осіб (а.с. 5), та поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON] наданими в судовому засіданні. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 28.03.2016 року, яке набрало законної сили 08.04.2016 року. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач по справі з січня місяця 2015 року, тобто понад один рік, без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], то в цій частині позивачу необхідно відмовити, оскільки вказану адміністративну дію вчиняють компетентні органи на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування чи виселення. Так, як суду не були надані докази відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірному житловому будинку, вказана позовна вимога є передчасною, а тому не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням повністю доведеними, тому вони підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial