Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 11.12.2010р. вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Проте вони познайомились у 2005 році, а з січня 2006 року почали сумісно проживати однією сім`єю і вести спільне господарство, побут, мали спільний бюджет. Тобто, ще з січня 2006р., до моменту офіційної реєстрації шлюбу, між ними фактично розпочалися шлюбно-сімейні відносини. Через відсутність спільного житла, з січня 2006 року вони орендували житло за адресою: [ADDRESS] , де проживали до 2011 року. Під час перебування у шлюбі та під час фактичних шлюбно-сімейних відносин подружжям за спільні кошти придбано: житлова квартира за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1896 куб.см., номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Все вищевказане майно оформлювалось (реєструвалось) на відповідача. Відносини між сторонами погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вже тривалий час вона з відповідачем не веде спільного господарства, оскільки вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, між ними постійно виникали сварки. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2016р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2016р. до повноліття дитини. Проте рішення суду не виконується, відповідач має заборгованість, яка станом на 12.09.2019р. складає 70389,58 грн. З веб-сайту «Судова влада» позивачці стало відомо про те, що [PERSON] 09.09.2019р. звернувся в Ленінський районний суд м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу, яка на час звернення позивачки до суду ще не розглянута. При вирішенні спору позивачка вважає, що слід враховувати те, що відповідач останнім часом подружнього життя не виявляв належної уваги до дитини, не цікавився труднощами потребами сім`ї. Ведення спільного господарства та утримання неповнолітньої дитини здійснювалося за рахунок зароблених позивачкою грошових коштів. На теперішній час відповідач також не приймає належної участі у вихованні та утриманні дитини. Тому з урахуванням інтересів спільної малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , виховання і утримання якої внаслідок байдужості та безвідповідальності відповідача покладено лише на неї, відповідно до вимог ст.ст. 70, 71 СК України, ст.372 ЦК України, позивачка вважає за можливе відступити від принципу рівності часток подружжя просить виділити їй з дитиною 1/2 частини квартири [ADDRESS] , оскільки неповнолітня дитина потребує належних умов для проживання, навчання та виховання. Просить встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по 10.12.2010 року та поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та Ѕ частину автомобіля Volkswagen, модель Caddy, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1896 куб.см., номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Сердюченко В.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судовому засіданні представник відповідача адвокат Білицький Є.М. проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість і недоведеність позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання та відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя. Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 11 грудня 2010 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 667. [PERSON] змінено прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 28.04.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Свідок [PERSON] пояснила, що до реєстрації шлюбу, а саме, з січня 2006 року, сторони проживали разом, мали спільний бюджет, разом робили ремонт, купували пральну машину, комп`ютер. Працювали обоє та у 2008 році взяли в кредит автомобіль, який зареєстрували на [PERSON] . Гроші давали батьки, збирали всі разом. Коли [PERSON] звільнився, [PERSON] все платила і утримувала їх. У 2011 році у них народилась дочка. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає з 2005 року. У 2006 році вони з [PERSON] почали жити разом. Знімали квартиру, робили там ремонт, вели спільне господарство. Потім вони переїхали до батьків [PERSON] , а потім в квартиру на [ADDRESS] переїхали і також робили там ремонт. Вони відпочивали разом, за спільні кошти у 2008 році купили машину. [PERSON] брала в борг, щоб кредит за машину погасити, а її мама була поручителем. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідача знає з 2005 року, оскільки працювали разом. З початку 2006 року він разом з [PERSON] почали жити разом по [ADDRESS] . Вони жили як сім`я, мали спільний бюджет, відпочивали разом. У 2008 році вони купили автомобіль «Hyundai», який оформили на [PERSON] , [PERSON] була поручителем. Так, до укладення шлюб, 25.06.2008 року за договором №368 купівлі-продажу автомобіля, [PERSON] придбав автомобіль Hyundai Accent GLS 1.4, кузов [NUMBER] , двигун № [NUMBER] (а.с.21). Автомобіль придбано на кредитні кошти, що підтверджується договором № 368 купівлі-продажу автомобіля, кредитним договором № 636201026502А від 02.07.2008 року, укладеним між АБ «Металург» та [PERSON] (а.с.23-24). Виконання умов кредитного договору № 636201026502А від 02.07.2008 року, укладеного між АБ «Металург» та [PERSON] забезпечено також Договором поруки № 9362010265002, укладеним між АБ «МетаБанк» та [PERSON] , позивачкою по справі (а.с.25). Листом ПАТ «МетаБанк» від 17.06.2015 №52-01/3674 на ім`я начальника Запорізького ВРЕР №1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області, ПАТ «МетаБанк» що є правонаступником АБ «Металург» за усіма його правами та обов`язками, по кредитному договору № 636201026502А від 02.07.2008 року, просив зняти заборону з автомобіля: легковий седан, реєстраційний № [NUMBER] , марки «Hyundai» модель Accent, GLS 1.4, рік випуску 2008, сірого кольору, який належить [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з повним виконанням зобов`язань [PERSON] перед АТ «МетаБанк» по кредитному договору №636201026502А (а.с.26). З копії паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області вбачається, що [PERSON] з 02.08.2003 року по 18.03.2016 року була зареєстрована по [ADDRESS] та з 23.03.2016 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.5-6). З копії паспорта відповідача серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області вбачається, що [PERSON] з 21.08.1998 року по 20.10.2011 року був зареєстрований по [ADDRESS] , з 16.11.2011 року по 19.03.2016 року був зареєстрований по [ADDRESS] та з 23.03.2016 року зареєстрований по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачкою надані фото з цифровою датою їх створення, на яких вони разом з відповідачем у 2008, 2007, 2009, 2010 роках. Тобто за період часу до реєстрації їхнього шлюбу (а.с.9-11). В період з січня 2006 року по 10.12.2010 року сторони в будь-якому іншому шлюбі не перебували. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до\~ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 СК України. При застосуванні\~ст. 74 СК України\~слід виходити з того, що дана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність усталених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому, взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Зазначені правові позиції викладені у постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019 та у постанові Верховного Суду у справі № 303/2865/17 від 19.03.2020. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що між сторонами в період часу з січня 2006 року по час їх офіційної реєстрації шлюбу 11.12.2010 року, існували усталені відносини, притаманні подружжю, що підтверджує факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період. У зазначений період [PERSON] набув у власність 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Так, згідно Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.11.2010р., квартира [ADDRESS] була передана на праві спільної часткової власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному, в порядку приватизації, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, технічним паспортом на зазначену квартиру (а.с.16,17,19). Таким чином, 1/3 частина квартири [ADDRESS] , на яку [PERSON] набув право приватної власності 10.11.2010р. на внаслідок\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є його особистою приватною власністю. В період перебування у шлюбі, 30.12.2013 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини квартири, а саме Ѕ частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Будніковою Ю.С., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14,15). 20.02.2016 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Будніковою Ю.С., зареєстрований за № 290. Відповідно до умов договору обміну [PERSON] обмінює належну йому на праві приватної власності Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належать на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] . У пункті 5 цього договору зазначено, що обмін частки квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON] , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом 20.02.2016р. за р. №289, що призначена для зберігання у справах нотаріуса (а.с.18). Таким чином, придбані на підставі договору міни від 20.02.2016 року і зареєстровані на ім`я [PERSON] 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням встановлених вище обставин щодо проживання сторін у справі однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, придбаний 25.06.2008 року за договором купівлі-продажу №368 автомобіль Hyundai Accent GLS 1.4, кузов [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , також являвся об`єктом права спільної сумісної власності, набутого сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказаний транспортний засіб було відчужено, відтак він не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який підлягає поділу. Також судом встановлено, що на підставі укладеного та оформленого в територіальному сервісному центрі МВС №1244 договору купівлі-продажу від 30.12.2016 №1244/2016/273606, [PERSON] придбав на праві власності транспортний засіб марки Volkswagen, модель Caddy, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1896 куб.см., номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , листом регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області від 29.09.2020р. № 31/8-1573 (а.с.66). Таким чином, автомобіль марки «Volkswagen», модель Caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві приватної власності зареєстрований на [PERSON] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2019, позов [PERSON] задоволено, шлюб між ним і [PERSON] розірвано. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, по Ѕ кожному, належить автомобіль марки «Volkswagen», модель Caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки від 30.09.2019, вартість спірної квартири становить 750200,00 грн., вартість автомобіля марки «Volkswagen», модель Caddy, 2005 року випуску, становить 140470,00 грн. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Позивачка просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відступивши від рівності часток, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.06.2016 року, яке набрало законної сили 12.07.2016 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2016р. до повноліття дитини (а.с.28). Згідно інформації про виконавче провадження, 23.08.2016 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду про стягнення аліментів, в ході виконавчих дій було встановлено, що боржник отримує дохід в УПФУ у Жовтневому районі та звернуто стягнення на його дохід, станом на 12.09.2019 року рахувалась заборгованість по виплаті аліментів у сумі 70389,58 грн. також встановлено, що постановами державного виконавця звернуто стягнення на майно боржника. При цьому позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що в результаті всіх виконавчих дій на час розгляду справи вказана заборгованість не змінилась, що стягнутий судовим рішенням розмір аліментів був недостатнім для забезпечення фізичного і духовного розвитку дітей, ухилення відповідача від участі в утриманні дитини, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна подружжя, а саме, 2/3 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Поділ автомобіля позивачка просить здійснити, виходячи з рівності часток, тобто визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля марки «Volkswagen», модель Caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, однак, при вирішенні питання поділу майна подружжя може відступити від існуючого правила, однак за умови належного обґрунтування стороною наявності підстав для відступлення від засад рівності часток. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням доведеності позову щодо належності до спільного майна подружжя автомобіля марки «Volkswagen», модель Caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та 2/3 частин квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , суд вважає що позов [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню частково, виходячи з рівності часток подружжя, шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та на Ѕ частину автомобіля Volkswagen, модель Caddy, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1896 куб.см., номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , які зареєстровані на праві приватної власності за [PERSON] . Отже, [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, по Ѕ кожному, належить автомобіль марки «Volkswagen», модель Caddy, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що при зверненні з позовом до суду [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, при відкритті провадження у справі питання про сплату судового збору за позовні вимоги майнового характеру було відстрочено до ухвалення рішення у справі. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені в частині визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири, ринкова вартість якої становить 250066,00 грн., та на Ѕ частину автомобіля, ринкова вартість якої становить 70235,00 грн., розмір судового збору за позов майнового характеру становить 3203,01 грн. ((250066,00 + 70235,00) х 1% = 3203,01), судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача. Заява [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 12800,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано належних доказів понесених нею витрат.

Outcome: partial