Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати аліментів за минулий час та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року позов [PERSON] був направлений за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. В своєму позові позивач зазначає, що з 23 липня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . В 2011 році після сварки відповідач звернулася до суду з заявою про стягнення з нього аліментів. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2011 року з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 14.03.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2011 року було зменшено розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Після цього відносини між ним і відповідачкою були відмінними, вони продовжували проживати однією сім`єю та виховувати спільну дочку. При цьому він утримував родину. На початку липня 2018 року сімейні відносини між ним і відповідачкою погіршилися. Остання подала заяву про розірвання шлюбу. Крім того, в липні 2018 року відповідач разом з дочкою переїхала до іншого місця проживання. 21.01.2019 року шлюб між ними був розірваний. У жовтні 2019 року ним була отримана постанова державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60197590 щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, станом на 01.09.2020 року заборгованість по аліментам складає 637413,97 грн. Позивач вважає, що сума заборгованості по аліментам за період з квітня 2012 року по липень 2018 року нарахована безпідставно, оскільки до липня 2018 року вони проживали разом із відповідачкою однією сім`єю, він утримував родину, відповідачка не зверталася до виконавчої служби з приводу примусового стягнення аліментів. За цих підстав позивач, посилаючись на положення статті 197 Сімейного кодексу України, просить звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] за період з 14.03.2011 року по 01.07.2018 року, які стягуються на користь [PERSON] , а також звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка нарахована за період з 02.04.2012 року по 01.07.2018 року. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2021 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Під час підготовчого провадження представником відповідача - адвокатом Коломойцем С.В. був поданий відзив на позов [PERSON] . У своєму відзиві представник відповідача зазначив, що позивач був достовірно обізнаний про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. Позивач не здійснював повного забезпечення сім`ї, час від часу приносив деякі продукти харчування, які також вживав. Протягом спільного проживання позивач приховував розмір свої заробітної плати та інших доходів. Про розмір заробітної плати, яку отримував позивач, відповідач дізналася лише під час розгляду справи про поділ майна подружжя. Вважає, що позивач не надав належних доказів матеріального забезпечення ним родини та утримання дочки. Звертає увагу, що відповідач під час шлюбу також мала власний дохід від продажу нерухомого майна та зайняття господарською діяльністю шляхом надання майна в оренду, є співзасновником товариства та була зареєстрована як приватний підприємець. У зв`язку з викладеним просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позов. Представник третьої особи - Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій проти позову заперечував. При цьому державним виконавцем відповідно до ухвали суду були надані суду копії матеріалів виконавчого провадження № 60197590. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її рідний брат [PERSON] до 2018 року проживав однією сім`єю з [PERSON] та їх дочкою, забезпечував родину, вони неодноразово відпочивали сім`єю за кордоном. Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що сторони з 23 липня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають малолітню дочку [PERSON] [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 14.03.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2011 року було зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на утримання дочки, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу). Виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції. Постановою державного виконавця від 03 квітня 2012 року за заявою стягувачки виконавчий лист був повернутий без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону Україні «Про виконавче провадження». З матеріалів справи вбачається, що в період з 2011 року по липень 2018 року сторони проживали однією сім`єю. В липні 2018 року шлюбні відносини між сторонами були припинені. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2019 року шлюб між сторонами був розірваний. У жовтні 2019 року [PERSON] в особі свого представника звернулася до Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області з заявою про примусове стягнення з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Постановою державного виконавця від 02.10.2019 року було відкрито виконавче провадження № 60197590. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам державним виконавцем була нарахована позивачу заборгованість зі сплати аліментів, починаючи з 03.04.2012 року. Зокрема, відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.04.2021 року заборгованість позивача зі сплати аліментів за період з 03.04.2012 року по 01.07.2018 року складає 698570,13 грн. Між сторонами наявний спір щодо сплати позивачем заборгованості по аліментам за період з квітня 2012 року по липень 2018 року. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Поряд із цим частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Крім того, частиною 3 статті 197 Сімейного кодексу України, яка була чинною до 05.10.2016 року (виключена на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016) було також передбачено, що суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Суд бере до уваги, що з часу стягнення з позивача аліментів на утримання дитини та повернення 03.04.2012 року виконавчого листа відповідачці за її ж заявою сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім`єю до липня 2018 року, мали спільний бюджет, що безпосередньо підтверджується позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, а також рішенням суду про поділ майна подружжя, яким було визнано спільною сумісною власністю набуті сторонами за час шлюбу автомобілі «Suzuki SX-4» 2011 року випуску та «Lexus NX 300H» 2016 року випуску. Відповідач, відкликавши у квітні 2012 року виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів, протягом усього сумісного життя з позивачем виконавчий лист про стягнення з нього аліментів повторно на виконання не пред`являла, хоча не мала для цього об`єктивних перешкод, і, таким чином, відповідач не мала претензій щодо утримання дитини до позивача, який до липня 2018 року проживав з нею та їх дитиною. Суд вважає, що проживання позивача однієї сім`єю з відповідачкою та їх спільною дитиною в період з квітня 2012 року по липень 2018 року, набуття сторонами в цей період спільного майна, свідчить, що сторони мали спільний бюджет, за рахунок якого здійснювалося утримання дитини. Доказів наявності у відповідачки в цей період будь-яких матеріальних претензій до позивача з приводу утримання дитини суду не надано. Доводи відповідача про те, що протягом спільного життя позивач приховував від неї свої доходи та повною мірою родину не утримував, суд не приймає до уваги, оскільки обов`язок щодо утримання дитини покладено на обох батьків і, якщо відповідачка була незгодна з розміром матеріальної допомоги, яку надавав позивач на утримання дочки, то мала можливість пред`явити виконавчий документ на примусове виконання. Однак відповідач у період з 03.04.2012 року по 01.07.2018 року виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини на виконання не пред`являла. Доказів наявності поважних причин непред`явлення на виконання виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів не надала. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що свідок [PERSON] під час розгляду справи про поділ майна між сторонами надавала інші показання не мають суттєвого значення для вирішення справи, оскільки факт проживання сторін однією сім`єю та ведення спільного господарства у період з квітня 2012 року по липень 2018 року, за який позивачу нарахована заборгованість по аліментам, підтверджується безпосередньо рішенням суду про поділ майна між сторонами. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] у частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 03.04.2012 року по 01.07.2018 року, тобто з часу повернення виконавчого листа за заявою самої стягувачки до часу припинення сторонами шлюбних відносин. Разом із тим, суд вважає, що вимоги позивача про звільнення його від сплати аліментів на утримання дочки задоволенню не підлягають, оскільки за змістом статті 197 Сімейного кодексу України у зв`язку з обставиною, що має істотне значення, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам, а не самих аліментів. Отже, законних підстав для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дочки за період з 14.03.2011 року по 01.07.2018 року немає. На переконання суду, звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, нарахованої за період з 03.04.2012 року по 01.07.2018 року, само по собі є достатнім та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача. Таким чином, позов [PERSON] необхідно задовольнити частково. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial