Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. 12 липня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано та станом на сьогоднішній день їх син мешкає разом з матір'ю [PERSON] Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17 грудня 2008 року з нього було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.12.2008 року. Зазначене рішення ним виконується беззастережно і в повному обсязі. Починаючи з грудня 2016 року відповідач [PERSON] всіляко чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з їх сином, які полягають у створенні нею перешкод для його зустрічей з дитиною під вигаданими приводами. Відповідач бажає позбавити його батьківських прав з метою вивезення їх сина на постійне місце проживання до Італії без його згоди. З приводу таких неправомірних дій він звертався до правоохоронних органів та Департаменту у справах дітей Харківської міської ради. Зазначив також, що він працює у Охтирському НГВУ ПАТ «Укрнафта» на посаді майстра з видобутку нафти і газу. Жодних шкідливих звичок не має, алкогольними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку в психоневрологічному та/або наркологічному диспансерах не перебуває. Підстави вважати, що його участь у вихованні та спілкування з сином є такими, що не відповідають інтересам дитини, її нормальному духовному та фізичному розвиткові, відсутні. Неправомірна поведінка відповідача порушує його батьківські права, закріплені Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», і є такою, що суперечить інтересам дитини, її нормальному розвиткові. Відповідач спірні питання у добровільному порядку вирішувати відмовляється, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду. За таких обставин, посилаючись на бажання виховувати свого сина і регулярно спілкуватися з ним, позивач просив суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином, та встановити наступні способи участі його у вихованні і спілкуванні із дитиною систематичні побачення, а саме: - з 18 години 00 хвилин кожної п'ятниці по 21 годину 00 хвилин кожної неділі (з ночівлею за місцем фактичного проживання за адресою: [ADDRESS]; - раз на тиждень по буднях, у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ; - під час відпустки [PERSON] від 7 до 21 днів, з правом виїзду за межі країни на оздоровлення, відпочинок та екскурсії; - половину осінніх, зимових, весняних та літніх шкільних канікул [PERSON]; - у свята: Дні народження ([PERSON], [PERSON]), Новий Рік (парні календарні роки), 9 травня, Різдво Христове, Пасха (Великдень); - у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного знаходження (мешкання). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 19.06.2018 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні 23.01.2019 позивач уточнив свої позовні вимоги та просив зобов'язати [PERSON], [INFO], не перешкоджати йому у спілкуванні та вихованні сина - [PERSON], [INFO] та визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з [PERSON], а саме встановити наступний графік спілкування з сином: з 18 години 00 хвилин першої, третьої, п'ятниці місяця до 18 години 00 хвилин неділі, два тижні влітку для оздоровлення, один тиждень зимових канікул з обов'язковим повідомленням матері про місце перебування дитини. Позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник до судового засідання 23.01.2019 не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Причини неявки суду не відомі. У грудні 2018 року позивач надала через канцелярію суду клопотання про долучення доказів у справі та просила визначити побачення позивача з дитиною лише в присутності тих з ким проживає дитина, а саме її присутності, бабусі чи дідуся або представника служби у справах дітей Холодногірського району, щоб не зашкодити нормальному вихованню дитини, її психологічному розвитку та не зашкодити її здоров'ю. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до судового засідання також не з'явився. У письмових поясненнях просив розглядати справу без участі представника та надав через канцелярію суду Висновок щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 28 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 103. 12 липня 2008 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.07.2008, актовий запис № 50. [INFO] народився спільний син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 121. Згідно довідки № 1804 від 18.04.2017 [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 17 грудня 2008 року Краснокутським районним судом Харківської області у цивільній справі № 2-755/2008 було ухвалене рішення, яким позовну заяву [PERSON] задоволено та стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 грудня 2008 року. Також судом встановлено, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. З цього приводу [PERSON] у грудні 2017 звернувся до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо встановлення порядку участі його у вихованні малолітньої особи. Крім того, 04.12.2017 [PERSON] також звертався до Ленінського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою про перешкоджання [PERSON] у спілкуванні з дитиною та вжиття відповідних заходів. Судом також було встановлено, що у квітні 2017 року [PERSON] звернулась до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 18.05.2018, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30.10.2018 у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 811 від 22.12.2018 року щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON], [INFO], вбачається доцільним визначити такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: з 18 години 00 хвилин першої, третьої, п'ятниці місяця до 18 години 00 хвилин неділі, два тижні влітку для оздоровлення, один тиждень зимових канікул з обов'язковим повідомленням матері про місце перебування дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 151, 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України встановлено, що у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Судом із поданих сторонами доказів встановлено, що між батьками малолітнього [PERSON] - склалися неприязні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть. Судом не встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки [PERSON], що може створити загрозу чи небезпеку для дитини, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250,ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідач не надала суду доказів того, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвитку дитини. Враховуючи те, що права [PERSON] як батька порушуються відповідачем, суд дійшов висновку про усунення позивачу перешкод у спілкуванні з сином та про визначення способів участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних побачень, визначених судом із урахуванням позовних вимог та рекомендацій служби у справах дітей. При цьому суд не зазначає чи в присутності матері чи без такої проводити спілкування батька із дитиною, оскільки враховуючи наявність неприязних відносин між сторонами і можливий негативний вплив цієї обставини на дитину, а також враховуючи малий вік дитини і факт його проживання та спілкування виключно із матір'ю, суд вважає доцільним батькам при проведенні побачень попереднього самостійно з'ясувати бажання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved