Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що згідно з рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2007 року, йому на праві власності належить 48/100 ідеальних часток житлового будинку по вул.Радянська,6 в с.Вчорайше Ружинського району Житомирської області, а саме: кори-дор площею 4,7 кв.м ( № -1-1 у техпаспорті), житлова кімната площею 15,9 кв.м (№ 1-2 у техпаспорті), кладова площею 6,1 кв.м (№ 1-6 у техпаспорті) та сарай (Б-1 у техпаспорті). Інша частина житлового будинку належить відповідачу [PERSON]. Позивач вказує, що не може користуватись своєю власністю, так як відповідач його не допускає до належної позивачу частини житлового будинку. Мотивує порушення права позивача відсутністю у нього коштів на переобладнання будинку для того, щоб два співвласники могли користуватися будинком. Рішенням Ружинського районного суду від 30 травня 2013 року у справі № 291/451/13-ц було зобов'язано [PERSON].Г. не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні належною йому частиною житлового будинку та не; чинити перешкоди у переобладнанні житлового будинку. Рішення суду без участі боржника неможливо було виконати і провадження у виконавчому провадженні справі закрили. В даний час позивач намагався вселитись до належної йому частини будинку, але потрапити до будинку не зміг, оскільки ключі від вхідних дверей будинку знаходяться у відповідача [PERSON], який користується цілим будиком та який добровільно надати позивачу [PERSON] ключі від будинку та не перешкоджати користуванню належним позивачу майном відмовляється. Позивач вважає свої права як власника порушені. Просив суд виселити [PERSON] із окремої частини житлового будинку по вул. Радянська,6 А с.Вчорайше Ружинського району Житомирської області, а саме : коридору площею 4,7 кв.м ( № -1-1 у техпаспорті), житлової кімнати площею 15,9 кв.м (№ 1-2 у техпаспорті), кладови площею 6,1 кв.м (№ 1-6 у техпаспорті) та сараю (Б-1 у техпаспорті) , що належить [PERSON], вселивши [PERSON] у окрему частину житлового будинку по вул. Радянська,6 А с.Вчорайше Ружинського району Житомирської області, а саме : коридор площею 4,7 кв.м, житлову кімнату площею 15,9кв. м, кладову площею 6,1 кв.м та сарай та визначити порядок виконання судового рішення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з викладених в позовній заяві підстав. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, направив до суду заяву,в якій просить розглядати справу у його відсутність, проти позову заперечував, зазначив, що не чинить [PERSON] перешкод в користуванні належною йому частиною будинку. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 48/100 ідеальних часток житлового будинку по вул.Радянська,6 в с.Вчорайше Ружинського району Житомирської області, а саме: коридор площею 4,7 кв.м ( № -1-1 у техпаспорті), житлова кімната площею 15,9 кв.м (№ 1-2 у техпаспорті), кладова площею 6,1 кв.м (№ 1-6 у техпаспорті) та сарай (Б-1 у техпаспорті). Інша частина житлового будинку належить відповідачу [PERSON], що стверджується: - рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2007 року у справі № 2-115/2007р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку та [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на спадщину, видане [PERSON] частково недійсним (а.с.4-7); - свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.07.2015 року серії СТА № 863128 (а.с.9). В судовому засіданні свідок [PERSON], який є сільським головою с.Вчорайше, пояснив, що [PERSON] не допускає [PERSON] до належної йому частини будинку, що стверджується: - листом на імя [PERSON] сільського голови та дільничного інспектора міліції № 165 від 18.11.2015 року; - вимогою [PERSON] від 05.10.2015 року про звільнення житлового прміщення, адресованого [PERSON]. - рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 30.05.2013 року у справі № 291/451/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном встановлено, що [PERSON] повністю зайняв житловий будинок, позбавивши позивача доступу до належної йому частини житлового будинку, вчиняє перешкоди у користуванні вказаним будинком, оскільки ключі знаходяться у нього, а вказане житлове приміщення постійно зачинене. Частинами 1 та 2 ст.317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.ч.1,2 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1, 2ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. зачинене. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. За ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За змістомст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 Житлового кодексу України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ч.1 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав , установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. зачинене. На підставі наведеного суд вважає, що [PERSON] як співвласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На час розгляду справи, позивач є власником частини будинку, має право користуватись належною йому частиною будинку, проживати, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved