Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказувала, що 15 червня 2014 року між нею та відповідачами був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору [PERSON], [PERSON] отримали у позивачки в борг грошові кошти в розмірі 27 000 доларів США та зобов'язалися повернути їх в повному обсязі в строк до 22 липня 2017 року, а також сплатити проценти за користування позикою в розмірі 10 % на місяць від розміру боргу. Посилаючись на те, що відповідачі ухилилися від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення коштів та сплати процентів, а тому [PERSON] просила стягнути з них в національній валюті України (гривні) заборгованість за договором позики разом з нарахованими відсотками за період з 15 липня 2014 року по 16 квітня 2018 року, а всього в загальному розмірі 970 987,96 грн., а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Уточнила, що просить стягнути з відповідачів борг в солідарному порядку. В іншій частині надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскілки представник позивачки не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15 червня 2014 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] - з іншої уклали між собою договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору [PERSON], [PERSON] отримали у позивачки в борг грошові кошти в розмірі 27 000 доларів США та зобов'язалися повернути їх трьома однаковими платежами протягом наступних трьох років: 22 липня 2015 року - 9 000 доларів США; 22 липня 2016 року - 9 000 доларів США; 22 липня 2017 року - 9 000 доларів США. Крім цього, згідно договору, відповідачі зобов'язалися сплатити на користь позивачки проценти за користування позикою в розмірі 10 % на місяць від загальної суми заборгованості. Однак позичальники взяті на себе зобов'язання не виконали, що підтверджується наявністю розписки в позикодавця. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином між сторонами дійсно виникли відносини позики. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України (що узгоджується з положеннями ст. 536 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов'язання та зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому Верховним Судом України висловлена наступна правова позиція в ухвалі від 13 вересня 2017 року по справі №6-37цс15: у разі неповернення позичальником за договором позики суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Враховуючи наведене, з відповідачів (як подружжя, яке несе солідарну відповідальність за спільними зобов'язаннями) на користь позивачки підлягає стягненню борг за договором позики разом з нарахованими процентами за весь період користування коштами незалежно від узгодженої сторонами дати повернення позики. Вимога позивачки про стягнення позики в національній валюті України (гривні) відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики з нарахованими в межах вимог останньої процентами за весь період користування позикою, а саме за період з 15 липня 2014 року по 16 квітня 2018 року. Розмір заборгованості становить: -борг за договором позики - 27 000 доларів США; -проценти за період з 15 липня 2014 року по 15 липня 2017 року в розмірі 8 100 доларів США (27 000 доларів США (розмір боргу) х 10 % річних (в межах вимог) х 3 роки (період користування коштами)); -проценти за період з 16 липня 2017 року по 16 квітня 2018 року в розмірі 2 016 доларів США (27 000 доларів США (розмір боргу) х 10 % річних (в межах вимог) / 12 місяців (кількість місяців в році) х 9 місяців (період користування коштами)). Тому розмір заборгованості в національній валюті України становить: -борг за договором позики 706 344,30 грн. (27 000 доларів США (розмір боргу) х 26,1609 (курс долара США станом на 03 квітня 2018 року)); -проценти - 264 643,66 грн. (10 116 доларів США (загальний розмір процентів) х 26,1609 (курс долара США станом на 03 квітня 2018 року)). В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки також підлягають стягненню в рівних частках понесені останньою судові витрати, а саме 8 810 грн. судового збору, тобто по 4 405 грн. з кожного.

Outcome: approved