Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її сином, але фактично з липня 2019 року без поважних причин у ній не проживає. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне користування та розпорядження майном, а також перешкоджає оформити субсидію, у зв`язку із чим вона вимушена звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог\~ст. 178 ЦПК України\~відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. 21 жовтня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився. 18 жовтня 2021 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, не заперечує проти винесення рішення в підготовчому засіданні, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст. ст. 200, 206 ЦПК України. У зв`язку\~з неявкою\~сторін для\~розгляду справи\~по суті,\~фіксування судового\~засідання технічними\~засобами не\~здійснювалося,\~у відповідності\~до ч.2\~ст.247\~ЦПК України Судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією договору дарування квартири від 09 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Москаленко Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1-427, та відповідним реєстраційним штампом БТІ на договорі про реєстрацію права власності. (а.с.12) Згідно копії\~довідки №383\~про склад\~сім`ї (\~або зареєстрованих\~у житловому\~приміщенні осіб),\~виданої ОСББ\~«Успішне 2019»,\~до складу\~зареєстрованих за\~адресою [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] власник, [PERSON] , [INFO] син власника. (а.с.13) Згідно акту №19 від 10 вересня 2021 року, складеного сусідами позивача та засвідченого головою правління ОСББ «Успішне 2019», [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] з липня 2019 року по даний час. (а.с.17) Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач належить до члена сім`ї позивача, співвласником квартири не являється, є лише зареєстрованим, але фактично з липня 2019 року там не проживає, жодних домовленостей про порядок користування квартирою не було, тому відповідач вважається таким, що втратив право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю І групи, у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача, за розгляд справи, має бути стягнутий судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. в дохід держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved