overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є його сином. Він є пенсіонером, перебуває на обліку в УПФУ Іллічівського району м.Маріуполя, отримує пенсію за віком у розмірі 1108,99 грн. та в теперішній час потребує лікування. Відповідач працює, стягнення за виконавчими документами з нього не утримуються, стан його здоровя задовільний, має можливість матеріально допомагати йому, проте добровільно цього не робить, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 400,00 грн. щомісячно. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий курєр» №219(5593) від 24 листопада 2015 року, в звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є сином позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження І-НО № 489379. Відповідач зареєстрований за місцем проживання позивача в м.Маріуполі по вул. Брестській, 52в, однак з родиною не проживає. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя та отримує пенсію за віком за списком №1 при повному льотному стажі в розмірі 1108,99 грн. Згідно довідки КЗ «Маріупольського міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» №01/20-1614 від 01 жовтня 2015 року [PERSON] має ряд хронічних захворювань, які потребують лікування. Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення позивача, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 400,00 грн. щомісячно. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору та його вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] починаючи з 01 жовтня 2015 року. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебувають з 29 червня 2002 року. Від шлюбу мають дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Оскільки на даний момент вони спільного господарства не ведуть і проживають окремо, [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини від його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову частково заперечував, вказуючи при цьому на те, що заявлений позивачкою розмір аліментів є надмірним, просив зменшити суму стягуваних аліментів. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог даного позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2002 року; дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі. У відповідності з статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У межах судового засідання представник відповідача вказував на те, що [PERSON] утримує своїх батьків, які потребують лікування, з урахуванням чого, заявлений позивачкою розмір аліментів є надмірним; відповідач не заперечує проти виплати аліментів у розмірі 1/3 частини своїх доходів. Враховуючи викладене, суд, із урахуванням положення статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне задовольнити даний позов частково із стягненням з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2015 року і продовжуючи до досягнення дітьми повноліття. На підставі зазначеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO]. У позовній заяві він посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебували з 20.04.2012 року. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки на даний момент вони спільного господарства не ведуть та проживають окремо, [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, направивши заперечення, у яких визнавав позов про стягнення аліментів у межах стягнення з нього твердої грошової суми щомісячно у розмірі 1 000,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги з таких підстав. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2012 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки відповідач є батьком дитини, і зобов'язаний її утримувати, то суд, з урахуванням статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України а також визнання позову відповідачем, стягує з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2015 року і продовжуючи до досягнення дитиною повноліття, частково задовольняючи вимоги позивача. На підставі зазначеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві він посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебувають з 16 лютого 2007 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки на даний момент вони спільного господарства не ведуть та проживають окремо, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього суми у розмірі 450,00 грн. щомісячно, посилаючись не те, що він має статус безробітного. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2007 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення ( ст. 185 СК України ). Оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] і зобов'язаний її утримувати, то суд, з урахуванням статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 750,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову - 12.10.2015 року. При цьому суд приймає до уваги довідки від позивача про те що він на даний момент не працює і зареєстрований в Святошинському районному центрі зайнятості і йому надано 30.11.2015 року статус безробітного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором без номеру про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем відповідно до укладеного договору від 7 грудня 2007 року було відкрито картковий рахунок № 2625 850112342 в національній валюті - гривня для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах договору і відкрито кредитну лінію з встановленням витратного ліміту у розмірі 4 400 грн. Посилаючись на те, що станом на 1 вересня 2015 року у звязку з неналежним виконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість по договору, позивач прохав стягнути з відповідача заборгованість по договору у розмірі 7 508 грн. 67 к., у т.ч. основний борг 5 632 грн. 65 к.; відсотки -1 876 грн. 02 к. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій прохала задовольнити позов та розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання двічі не зявився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 7 грудня 2007 року було укладено \~договір без номеру про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, за умовами якого банком було відкрито картковий рахунок № 2625 850112342 в національній валюті - гривня для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах договору, а також кредитну лінію з встановленням ліміту у розмірі 4 400 грн. У звязку з неналежним виконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість по договору, яка станом на 1 вересня 2015 року складає 7 508 грн. 67 к., у т.ч. основний борг 5 632 грн. 65 к.; відсотки за 1 876 грн. 02 к. Згідно ст.ст. 526, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства і припиняться виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.3.1.7 договору банк має право вимагати від клієнта відшкодування всіх витрат, в т.ч. процентів, штрафів, пені та сплати заборгованості за умовами договору. Оскільки на час розгляду справи у суді заборгованість по договору несплачена відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселенняпосилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі проживає відповідачка, яка являється йому двоюрідною сестрою. На вимоги звільнити квартиру [PERSON] не реагує. Тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON] з кВ. [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надійшла заяви про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири та копією реєстраційного посвідчення (а.с.4,5). Довідкою Форма № 3 підтверджується, що на даний час в квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Позивач звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про звільнення [ADDRESS] в строк 7 днів з моменту отримання листа (а.с.8), однак відповідач проігнорувала дану вимогу. Відповідач, відповідно до ст. 31 ЦПК України, скористалась своїм правом і визнала позовні вимоги (а.с.26). Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Оскільки відповідач своїм проживання порушує права позивача як власника спірної квартири, перешкоджаючи йому володіти, користуватись та розпоряджатись спірною квартирою, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, тому [PERSON] підлягає виселенню, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення зайво виплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач працював на посаді командиру відділення 42 в 3 державному пожежно - рятувальному загоні ГУ ДСНС в Донецькій області. В період з 18.03.2015 року по 31.03.2015 року відповідач, згідно табелю обліку робочого часу був відсутній на роботі без поважних причин, але заробітна плата йому була нарахована та сплачена в повному обсязі. Вважає, що за фактично не відпрацьовані 14 календарних днів в березні 2015 року відповідач має повернути заробітну плату в сумі 998,06 грн. Прохав стягнути з відповідача зайво сплачену заробітну плату в сумі 998,06 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, однак від отримання судової повістки відмовився, в зв'язку із чим причину його неявки суд визнає неповажною, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працював на посаді командиру відділення 42 в 3 державному пожежно - рятувальному загоні ГУ ДСНС в Донецькій області в березні 2015 року. З 30 календарних днів фактично ним відпрацьовано 17, 14 днів в період з 18.03.2015 року по 31.03.2015 року він був відсутній з не поважних причин. (а. с. 4-5). На адресу відповідача позивачем було направлено претензію про добровільну сплату зайво виплаченої заробітної плати, однак вимоги ним виконані не були, розмір заборгованості складає 998,06 грн. (а. с. 3, 6). Задовольняючи позовні вимоги, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 17.06.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 5900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 25439,14 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 25439,14 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 17.06.2011 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 5900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 25439,14 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 03.02.2001 року, від якого мають неповнолітню доньку. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач до суду надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідачка булав повідомлена в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2001 року, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надала жодного заперечення та не прибула в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Оскільки на день розгляду даної справи спільна донька сторін [PERSON] досягла чотирнадцятирічного віку, то відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, ч. 2 ст. 313 ЦК України вона має право обирати своє місце проживання на власний розсуд. З відповідачки також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved