Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У жовтні 2019 [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнутих за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2009 року в розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, закривши виконавче провадження. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з серпня 2016 року син постійно проживає з позивачем і його матір`ю (бабусею) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про спільне проживання. Син перебуває на повному утриманні позивача. При цьому, відповідач проживає окремо від дитини, участі в його вихованні не приймає, матеріально дитину не утримує, однак регулярно протягом останніх 3-х років отримує аліменти, які витрачає на своє забезпечення. Добровільно забрати виконавчий лист з виконання відповідач не бажає. За таких обставин, на думку позивача, наразі відсутні підстави для нарахування та подальшого стягнення аліментів з нього на користь відповідача. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.01.2020 року. 24.01.2020 року розгляд справи було відкладено на 16.03.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 16.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 16.04.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 16.04.2020 року розгляд справи було відкладено на 22.05.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 22.05.2020 року розгляд справи було відкладено на 07.07.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 07.07.2020 року розгляд справи було відкладено на 10.08.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 10.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 21.09.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 21.09.2020 року розгляд справи було відкладено на 22.10.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю даних щодо вручення судової повістки. 22.10.2020 року сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи з 13.07.2009 року і до повноліття дитини (а.с. 6). Відповідно до Довідки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з [PERSON] утримуються аліменти у розмірі 25% за виконавчим листом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу № 2-2856 від 17.07.2009 року (а.с. 8). Згідно з Актом за підписом сусідів від 16.10.2019 року, який затверджено ТОВ «Житлосервіс-КР», неповнолітній [PERSON] , 2006 року народження, з 2016 року та на даний час проживає з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Вказані обставини свідчать про те, що принаймні з 2016 року дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. У відповідності до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З огляду на викладене, враховуючи проживання дитини з батьком, проте існує обов`язкове до виконання не скасоване рішення суду, яким із позивача на даний час стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина, суд робить висновок про те, що позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом припинення стягнення з позивача аліментів, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. Щодо позовної вимоги [PERSON] про закриття виконавчого провадження на підставі ст. 432 ЦПК України необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ було видано Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, а тому така вимога не може бути предметом розгляду у Тернівському районному суді м. Кривого Рогу. Окрім того, суд не може перебирати на себе функції виконавчих органів, а тому позов в цій частині не може бути задоволено. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У прохальній частині позовної заяви [PERSON] не заявив до відшкодування з відповідача будь-яких понесених ним судових витрат. У зв`язку з викладеним, та враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Outcome: partial