Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

у жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, посилаючись на порушення його прав як споживача послуг, зобов`язати ФОП [PERSON] повернути належне йому пальто, що незаконно утримується підприємством останньої, та стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 250,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що через мережу інтернет за посиланням [INFO], що є офіційним сайтом компанії «Італійська хімчистка» і як з`ясувалось згодом, підприємства, що належить ФОП [PERSON] , ознайомившись з запропонованою ціновою політикою, уточнивши в телефонному режимі адресу, в приймальному пункті по [ADDRESS] замовив у відповідача послуги з хімчистки пальто, котре і здав працівнику відповідача. Проте, останній при замовленні послуги озвучив іншу ціну за послуги, котра відрізнялась від вказаної на сайті, а в подальшому, працівник відповідача відмовилась видати його майно, оскільки він не повернув їй примірник своєї квитанції. Ухвалою від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 48-49). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, 02.10.2018 року [PERSON] здав до «Італійської хімчистки» для хімічної чистки пальто, про що свідчить квитанція № 344 від 02.10.2018 року; дата видачі 05.10.2018 року, оціночна вартість 250,00 грн., сума 250,00 грн., ступінь зносу - 50%, аванс 200,00 грн. Прізвище представника господарчого суб`єкта не вказано. (а.с. 3). Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги що форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Як роз`яснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов`язання) чи іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов`язковими для сторін і суд повинен виходити з них при вирішенні спору, коли не буде встановлено, що вони не відповідають фактичним даним або суперечать чинному законодавству. Тому, виходячи з того, що позивач залишив речі та взяв квитанцію, можна зробити висновок, що він погодився з умовами надання йому послуг. 02.10.2018 року, як зазначалось вище та визнається позивачем при зверненні до суду, [PERSON] сплатив аванс у розмірі 200,00 грн., сплата 50,00 грн. повинна була мати місце 05.10.2018 року, що підтверджується квитанцією № 344 від 02.10.2018 року (а.с. 3). Вказане також не спростовано сторонами у визначеному законодавством порядку. Пальто позивач відмовився забрати, оскільки його не влаштовувала ціна за надані послуги, котра відрізнялась від тої, з котрою він ознайомився на сайті [INFO]. Позивачем на адресу [INFO] направлялась претензія від 03.10.2018 року з вимогою дозволити йому оплатити за послуги 195,00 грн, котра була вказана в прейскуранті (а.с. 4, зворотна сторона). Позивачем на адресу [INFO] направлялась претензія від 05.10.2018 року із зазначенням того, що після оплати вказаної йому суми вартості послуг, пальто отримати він не зміг (а.с. 4). Відповідно ч. ч. 1, 2, п. 8 ч. 3 п. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом. Приймання, оформлення, виконання та видавання замовлень з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів здійснюються відповідно до вимог Правил побутового обслуговування населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1999 року № 974 «Про внесення змін до Правил побутового обслуговування населення» та Інструкцією щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27.08.2000 року № 20. Відповідно п. 2.1. Інструкції щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення 27.08.2000 року № 20, замовлення оформлюється договором (квитанцією). У квитанції № 344 від 02.10.2018 року щодо пальта зазначені наступні відомості: дублянки зазначені наступні відомості: пальто (нерозбірливі дані), оціночна вартість 250,00 грн., сума 250,00 грн., ступінь зносу - 50%, аванс 200,00 грн., наявний підпис представника господарчого суб`єкта без зазначення ПІБ, наявний підпис позивача з ознайомленням умов виконання робіт по хімічній чистці та пранню. Виходячи з вищевказаного, суд надійшов до висновку про те, що з умовами договору позивач була ознайомлений, про що свідчить його підпис. Інших квитанцій позивачем надано не було. Разом з тим, суд вважає за доцільним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами заявлено, що ними подано усі наявні у них докази, що стосуються предмету доказування, про який зазначено вище. Відповідно до ст. 67 ЦПК України доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач посилається на те, що підтвердженням того, що порушення його прав було здійснено ФОП [PERSON] , замовлення послуг якої ним було здійснено вибір через інтернет за посиланням [INFO], що є офіційним сайтом компанії «Італійська хімчистка» і як з`ясувалось згодом, підприємства, що належить ФОП [PERSON] . Разом з тим, доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження вказаного позивачем в розпорядження суду надано не було. Крім того, дослідивши квитанцію № 344 від 02.10.2018 року, суд дійшов висновку, що наданий доказ є неналежним, оскільки з нього не можливо встановити, що саме ФОП [PERSON] надавались послуги з хімчистки речі позивача. Тому вказану квитанцію суд не бере до уваги. Наявне в матеріалах справи відео позивача не підтверджує та не спростовує обставини справи, які підлягають встановленню, тому суд також не бере їх до уваги. Перед судом не доведено обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, не встановлено в установленому законом порядку факту наявності причинного зв`язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків для позивача, так само як факт настання таких наслідків. До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористався та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних йому для обґрунтування останньої. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Судом не встановлено, що відповідач діяв неправомірно, а тому у останнього не виникає й зобов`язання відшкодувати позивачу завдану у зв`язку із цим моральну шкоду. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed