Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

у жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСББ «ІЗУМРУД» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що, починаючи з грудня 2017 року, він намагається вручити керівнику ОСББ «ІЗУМРУД» Чабан С.В. документи по повірці і прийманню на абонентській облік засобів обліку води, однак, остання з мотивів особистої неприязні відмовляє у прийнятті заяв та здійснює нарахування в рази завищених сум з водопостачання, погрожуючи при цьому позбавленням субсидії. Всі намагання вручити заяви поштою також не принесли бажаного результату, оскільки всі його листи були повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Вказане вважає порушенням Закону України «Про звернення громадян», що завдало йому матеріальної та моральної шкоди. Посилаючись на викладене, просив суд визнати протиправною відмову керівника ОСББ «ІЗУМРУД» Чабан С.В. в прийомі заяви про перерахунок і приведення форм рахунків до законодавчо встановленої норми від 05.07.2018 року, зобов'язати ОСББ «ІЗУМРУД» прийняти в установленому порядку та розглянути заяву про перерахунок і приведення форм рахунків до законодавчо встановленої норми від 05.07.2018 року, стягнути з ОСББ «ІЗУМРУД» вартість поштових витрат у розмірі 54,48 грн., у відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн. Ухвалою від 09.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти поданого позову, вважаючи його безпідставним та надуманим. Вказав на те, що [PERSON] жодної заяви до ОСББ в прийомні години подано не було, а направлена ним поштою заява від 05.07.2018 року прийнята до розгляду і на неї буде надана відповідь відповідно до закону. З приводу матеріальної та моральної шкоди зауважив про те, що позивачем завдання останньої не доведено у встановленому законом порядку, тому, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі.. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Статтею 15 Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на адресу ОСББ «ІЗУМРУД» написано заяву про перерахунок та і приведення форм розрахунків до законодавчо встановленої норми (а.с. 6). З матеріалів справи не вбачається, що вказана заява отримана ОСББ «ІЗУМРУД» 02.10.2018 року. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Подані в обґрунтування своєї позиції [PERSON] щодо неодноразовості звернень копії квитанцій та поштових повідомлень, розташованих на аркушах справи 3-5, судом не приймаються до уваги, оскільки не містіть відомостей саме про суть направлених листів, а тим паче, не підтверджують направлення саме заяви від 05.07.2018 року, розглянути яку вимагає позивач, оскільки датовані березнем 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, позивач суду не надав. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги те, що на момент звернення до суду, а саме станом на 04.10.2018 року, заява [PERSON] від 05.07.2018 року прийнята до розгляду, підстави для задоволення вимог позивача про визнання протиправною відмову керівника ОСББ «ІЗУМРУД» Чабан С.В. в прийомі заяви про перерахунок і приведення форм рахунків до законодавчо встановленої норми від 05.07.2018 року, зобов'язання ОСББ «ІЗУМРУД» прийняти в установленому порядку та розглянути заяву про перерахунок і приведення форм рахунків до законодавчо встановленої норми від 05.07.2018 року, відсутні. З огляду на вищевказані положення цивільного процесуального законодавства відсутні й підстави для задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з ОСББ «ІЗУМРУД» вартості поштових витрат у розмірі 54,48 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Судом не встановлено, що відповідач діяв неправомірно, а тому у останнього не виникає й зобов'язання відшкодувати позивачу завдану у зв'язку із цим моральну шкоду, оскільки ігнорування з боку відповідача звернень позивача останнім не доведені. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed