Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 22 березня 2012 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду водія-експедитора міжнародних автоперевезень та здійснив два рейси за кордон. Під час останнього рейсу до Росії автомобіль вийшов з ладу і директор [PERSON] став вимагати сплатити половину вартості ремонту автомобіля, з чим він не погодився та написав заяву про звільнення і більше на роботу не виходив. Посилаючись на те, що відповідач при звільненні не виплатив заробітну плату в розмірі 3940 грн та не повернув трудову книжку, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату в сумі 3940 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, зобов'язати повернути трудову книжку. У судове засіданні представник позивача не з'явився, подавши письмову заяву про розгляд справи в його відсутності та про задоволення позовних вимог. Відповідач на неодноразові виклики у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 22 березня 2012 року між сторонами укладено трудовий контракт, згідно якого відповідач зобов'язався надати, а позивач виконувати роботу в якості водія-експедитора міжнародних автоперевезень з 22 березня 2012 року з іспитовим строком не менше трьох місяців. Наказом директора ТОВ СУНП «KRUG» № 8 від 22 березня 2012 року позивача прийнято на посаду водія-експедитора міжнородних автоперевезень з 22 березня 2012 року з іспитовим строком на 3 (три) місяці і посадовим окладом згідно штатного розкладу. Наведене підтверджується копіями трудового контракту та наказу від 22.03.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч зазначеним вимогам позивач не надав належних доказів щодо подачі ним заяви про звільнення у встановленому законом порядку, оскільки із його заяви про злочин, поданої до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області, яка знаходиться у відмовному матеріалі, вбачається, що заяву про звільнення він залишив у машині. Факт відсутності заяви про звільнення підтверджується і наданими позивачем копіями листів відповідача від 26 квітня, 25 травня, 16 липня та 20 вересня 2012 року з пропозицією прибути для вирішення питання про звільнення та проведення розрахунку. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позов за викладених вище обставин не можна визнати обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed