Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачі звернулися до суду з уточненим в процесі розгляду позовом, в якому просили звільнити з-під арешту частку квартири №31, що знаходиться у будинку №24 по вул. Артема в м. Харкові, яка належить на праві власності [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що при оформленні спадщини після своєї матері [PERSON] дізналися з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1800571 від 30.07.2015 року про наявність обтяження/обмеження обєкту нерухомого майна, яке було зроблено на підставі листа Ленінського районного суду м. Харкова №216 від 30.03.1998 року, яким накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Зазначили, що в листі суду заявником був визначений ЖЄУ, проте з Єдиного реєстру підприємств та організацій вони дізнались, що КП ВРЕП Ленінського району та КП ВРЕП Жовтневого району м. Харкова були ліквідовані без правонаступників. Зазначили, що оскільки вони та їх померла матір [PERSON] не є боржниками, то просили суд звільнити з під арешту частку квартири №31, що знаходиться у будинку №24 по вул. Артема м. Харкова та належить [PERSON], оскільки підстав для продовження його дії відсутні. В судове засідання позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09.11.2015 року №09/11, зявилися, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надав заяву про необхідність виключення їх з числа відповідачів, оскільки вони не приймали рішення про накладання арешту на майно [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії довідки КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» №1800571 від 30.07.2015 року згідно матеріалів інвентаризаційних справ [PERSON] належать 71/100 частка квартири №31 в м. Харкові по вул. Артема, 24 на підставі договору міни, посвідченого 2-ю ХДНК 23.08.1996 року №2-6709 та на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 2-ю ХДНК 23.05.1997 р. №2-3232. Інша, 29/100 частка квартири належить [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого 2-ю ХДНК 06.06.1997 року р№2-3232 (а.с.6). Відповідно до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 05 серпня 2008 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №184839, долучена до матеріалів справи (а.с.55). Згідно свідоцтв про народження, які були долучені до матеріалів справи, позивачі по справі є сином та донькою [PERSON] (а.с.56,57). Крім того, судом встановлено, що на 37/100 частини та на 34/100 частини квартири №31, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Артема, б. 24 на підставі листа Ленінського районного суду м. Харкова №216 від 30.03.1998 року було накладено арешт (а.с.36-37). Проте, як вбачається відповіді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.12.2015 року №22813/15 за алфавітним показником, за обліковостатистичними картками та актами передач цивільних справ за період з 1997 по 2005 роки справа у відношенні [PERSON] в провадженні суду не надходила (а.с.54). Посилання представника відповідача, що вони не є належними відповідачами у справі, а тому суд повинен виключити їх з кола відповідачів, є такими, що суперечать положенням ст. 33 ЦПК України, оскільки виключно позивачі визначають коло відповідачів у справі та тільки за їх клопотанням суд може замінити первісного відповідача належним. Разом з тим, з матеріалів справи не встановлено іншого належного відповідача, оскільки судом вбачається, що згідно відомостей Єдиного реєстру підприємств та організацій КП ВРЕП Ленінського району та КП ВРЕП Жовтневого району м. Харкова, яким нібито було спричинену шкоду [PERSON] згідно листа Ленінського районного суду м. Харкова від 30.03.1998 року, були ліквідовані без правонаступників (а.с.8-16). Тобто, судом встановлено, що на теперішній час обґрунтованих підстав для продовження дії обтяження у вигляді арешту відносно 37/100 та 34/100 частин квартири №31, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Артема, б. 24, що належить на праві власності померлій [PERSON], не існують. Відповідно п.4\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Як було встановлено судом, власник 71/100 частин квартири №31, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Артема, б. 24 - [PERSON] померла. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.11.2015 року №42230483 вбачається, що після померлої [PERSON] була заведена спадкова справа №811/2008 у Другій Харківській державній нотаріальній конторі (а.с.45). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкодавця права на спадщину. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у звязку з її смертю, тому позивачі у справі не можуть в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про зняття арешту з частки квартири, що входить до складу спадщини, реалізувати своє право на спадщину. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved