Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

у жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] , в якому просив стягнути з останніх 32 223,64 грн. недоплаченого страхового відшкодування та 53 622,81 грн. упущеної вигоди й 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди відповідно, а також судових витрат у справі. Свої вимоги мотивував тим, що 15.05.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Insignia» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Opel Insignia» реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/8675656 з лімітом відповідальності 100 000,00 грн.. франшиза - 0,00 грн. Після звернення до ПрАТ «Страхова група «ТАС», провівши оцінку матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер [NUMBER] , про що свідчить звіт № 1265/17 від 08.06.2017 року, останньою за його заявами було сплачено 28 721,33 грн. Разом з тим, провівши повне дослідження та порівняння вартості відновлювального ремонту на декількох станціях технічного обслуговування, він прийшов до висновку про те, що сума страхового відшкодування відрізняється від реальної вартості відновлення автомобіля. Тому, ним було самостійно замовлено оцінку завданого матеріального збитку через пошкодження його авто, та згідно звіту № 14-06/17 від 14.06.2017 року останній склав 60 944,97 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. За вказаний звіт ним сплачено 1 200,00 грн. Оскільки страховою компанією було занижено суму страхового відшкодування, а на його звернення щодо здійснення доплати страхова компанія відмовила, просив стягнути з останньої 32 223,64 грн., як різницю між реальним матеріальним збитком та виплаченою страховою сумою (60 944,97 грн. - 28 721,33 грн.). Крім того, зазначив про те, що є приватним підприємцем та законно здійснює підприємницьку діяльність, надаючи послуги з перевезення вантажів. Відповідно до договору № 1309/1-16-в від 01.09.2016 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «МЛС-ТРАНС», він як виконавець зобов`язаний здійснювати перевезення вантажів за графіком кожен день тижня, окрім неділі. Проте, внаслідок ДТП, що сталася з вини [PERSON] , засіб виконання зобов`язань за договором № 1309/1-16-в від 01.09.2016 року - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер [NUMBER] , було суттєво пошкоджено, що унеможливило його використання за прямим призначенням, що призвело до порушення його зобов`язань за договором, а також отримання збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок неможливості здійснювати звичайну підприємницьку діяльність. Тому, виходячи з розрахунку 57 595,00 грн. (загальний дохід за попередній період з 11.04.2017 року по 13.05.2017 року) та 1 986,03 грн. середнього доходу за відпрацьований день, просив стягнути з [PERSON] упущену вигоду в розмірі 53 622,81 грн. (1 986,03 грн. * 27 днів). Також, просив стягнути з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн., посилаючись на зазнані душевні страждання через пошкодження його майна, що стало наслідком погіршення стосунків з бізнес-партнером. Ухвалою від 16.10.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 97). Ухвалою від 29.10.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з призначенням проведення розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 114-116). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач - ПрАТ «Страхова група «ТАС», будучи в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав відзив, в котрому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на недоведеність та безпідставність. Вказав, що вчинив всі дії у відповідності до вимог законодавства, а тому будь-яких порушення прав позивача відсутні (а.с. 121-122). Відповідач - [PERSON] , котрий в установленому законом порядку повідомлявся повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов наступного висновку. Щодо вимог до ПрАТ «Страхова група «ТАС». Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик,

Outcome: dismissed