Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру аліментів. У своєму позові зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2015 року № 201/16805/15ц було вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання його доньки [PERSON], [INFO], до закінчення нею навчання в Дніпропетровському національному університеті імені [PERSON], але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи стягнення з 11 листопада 2015 року, стягуючи аліменти на користь [PERSON]. На даний час із заробітної плати позивача вираховується сума у розмірі від двох до двох з половиною тисяч гривень, що ставить у нерівне положення іншу неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Посилаючись на норми законодавства просив змінити розмір аліментів, що утримуються з позивача за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на користь [PERSON] на період навчання, але не пізніше ніж досягнення нею двадцяти трьох років у розмірі ? частина всіх видів заробітку щомісячно до 1/6 частини всіх видів заробітку. В судове засідання позивач не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2015 року № 201/16805/15-ц вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання його доньки [PERSON], [INFO], до закінчення нею навчання в Дніпропетровському національному університеті імені [PERSON], але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи стягнення з 11 листопада 2015 року, стягуючи аліменти на користь [PERSON]. [PERSON] проживає в [INFO] без реєстрації місця проживання, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою № 841 від 07.08.2017 року, виданою Розсошанською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області (а.с. 9). Відповідно до довідки № 840 від 07.08.2017 року про склад сімї, виданої виконавчим комітетом Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, склад сімї [PERSON]: дружина [PERSON], дочка [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І БВ № 278715, виданого виконавчим комітетом Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 15 грудня 2016 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Так Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що у позивача платника аліментів відбулася зміна сімейного стану народилася дитина [PERSON], [INFO], після ухвалення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та зменшення розміру аліментів з ? частини від усіх видів заробітку до 1/6 частини усіх видів заробітку. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved