Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач, вона зареєстрована і проживає в [ADDRESS] та згідно виписки з особового рахунку [NUMBER] є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль». На протязі тривалого часу відповідач не в повній мірі сплачує за спожиті послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з листопада 2004 року по січень 2015 року в сумі 1778,1 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності та надала свої письмові заперечення проти позову та промову в судових дебатах. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS], згідно виписки з особового рахунку [NUMBER] вона є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення, які надаються позивачем як виконавцем цих послуг. Інші співвласники [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживають та не зареєстровані. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачкою заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач у серпні 2014 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, який в жовтні 2014 було скасовано. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу у серпні 2014 року та почався заново з поданням у травні 2015 року відповідного позову після скасування в жовтні 2014 року судового наказу. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги має відраховуватись з серпня 2011 року (три роки з серпня 2014 року - часу звернення із завою про видачу судового наказу) по день звернення до суду з відповідним позовом. Визначаючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість позивача за вказаний період складає 1150,05 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. Суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що між сторонами у справі відсутні договірні правовідносини, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та не відповідають положенням чинного законодавства. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, між сторонами фактично склались відносини, які регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто позивач фактично надавав відповідачу послуги з централізованого опалення, а остання зобов'язана такі послуги оплатити. Не є обґрунтованими також доводи відповідача відносно того, що вона як пенсіонер органів МВС має пільги у розмірі 50% на оплату комунальних послуг, що не було враховано позивачем при нарахуванні заборгованості. Оскільки згідно виписки з особового рахунку позивачем враховано наявність відповідної пільги у відповідача. Крім того, положеннями постанови КМУ від 01.08.1996 року № 879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати» встановлено, що громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, зокрема за користування тепловою енергією для опалення житла, зазначені пільги надаються в межах плати за 21 кв.м опалюваної площі на одну особу і додатково 10,5 кв. метрів на сім'ю. Вказана постанова була чинною з 01.08.1996 року по 01.10.2014 року. В постанові КМУ від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» містяться аналогічні положення. Тобто пільги відповідача діяли в межах плати за 21 кв.м опалювальної площі. Згідно особового рахунку відповідача опалювальна площа її квартири складає 43,5 кв.м., що і було враховано позивачем при нарахування плати за спожиті послуги. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 1150,05 грн. за період з серпня 2011 року по січень 2015 року, а також відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial