Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач через свого представника звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою. Вказувала, що 28.03.2011 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі № 639, відповідно до умов якого [PERSON] передала їй 7 485 дол. США, що є еквівалентом до курсу валют 59 843 грн., а 23.09.2011 року, у звязку з невиконанням умов договору позики, приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області був вчинений виконавчий напис про стягнення бору та постановою державного виконавця від 25.10.2011 року відкрито виконавче провадження. Зазначала, що 19.03.2011 року [PERSON], діючи як представник [PERSON], під розписку отримав від позивача в рахунок погашення боргу за договором позики грошові кошти в сумі 2 100 дол. США, що складає еквівалент відповідно до курсу валют на момент передачі коштів 17 031 грн., однак [PERSON] з умисних підстав не повідомила про отримання частини суми боргу державного виконавця, тому 12.09.2016 року позивач була вимушена повністю погасити заборгованість за виконавчим написом нотаріуса в розмірі 60441,43 грн., тобто без урахування сплаченої частини боргу. Посилаючись на безпідставне набуття 19.03.2011 року відповідачем частини грошових коштів, просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 17 031 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, остання подала до суду заяву про розгляд справи без її участі в якій не заперечувала щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним поштовим повідомленням, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи,судом встановлено наступне. 28.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] строком до 28.04.2011 року грошові кошти в розмірі 7 485 дол. США, що є еквівалентом за встановленим Національним банком України офіційним курсом продажу гривні до долару США 59 843 грн., а [PERSON] зобовязалась повернути позику у тій самій сумі, що були їй передані (а.с.6). 23.09.2011 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 2176, яким задоволені вимоги [PERSON] та запропановано стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 60441,43 грн. (а.с.7). 25.10.2011 року постановою державного виконавця Такуєва О.В. на підставі виконавчого напису № 2176 відкрито виконавче провадження № 29457360, що вбачається з копії наявної в матеріалах справи постанови (а.с.8). 19.03.2013 року [PERSON], як представник [PERSON] згідно довіреності від 10.04.2013 року (а.с.9), отримав повернення грошових коштів від [PERSON] в сумі 2 100 дол. США, що складає еквівалент відповідно до курсу валют на момент передачі коштів 17 031 грн., що вбачається з копії розписки про повернення грошей (а.с.10). 15.09.2016 року згідно виконавчого документу № 2176 від 23.09.2011 року грошові кошти в сумі 60 441,43 грн. перераховані відділом ДВС Білоцерківського управління юстиції на користь представника [PERSON] [PERSON], що вбачається з копії платіжного доручення № 1400 від 15.09.2016 року (а.с.14). 19.09.2016 року, в зв'язку з перерахуванням боргу стягувачу згідно платіжного доручення № 1400 від 15.09.2016 року, постановою старшого державного виконавця закінчено виконавче провадження (а.с.15). Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема: договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача, оскільки відповідач набув грошові кошти в розмірі 17 031 грн. без достатніх не те правових підстав. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved