Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В позовній заяві позивач вказав, що з 17 жовтня 1992 року по 29 липня 2014 року перебував з відповідачкою в шлюбі. Він знаходився на роботі в Канаді і для тривалішого перебування йому необхідно було розірвати шлюб, тому 14 травня 2004 року шлюб між ними було розірвано, проте проживали вони однією сім'єю, вели спільний побут, підтримували подружні відносини. 10 квітня 2010 року він з відповідачкою повторно зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Чортківського районного суду від 29 липня 2014 року. Під час перебування в шлюбі 20 жовтня 1999 року вони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 12 400 гривень Оскільки він перебував за кордоном, то стороною в договорі купівлі-продажу була його дружина [PERSON] Кошти на придбання квартири надала його мати [PERSON] і між ними була домовленість, що мати буде проживати разом у квартирі, де їй надали одну кімнату і повинні доглядати за нею в її похилий вік. Він на даний час проживає в квартирі разом з дочкою [PERSON], [INFO], яка навчається в школі, а син [PERSON], [INFO], навчається та проживає в м. Тернополі. Відповідачка після розірвання шлюбу до помешкання не навідується, не цікавиться вихованням, навчанням, здоров'ям дітей. Враховуючи інтереси дітей, матері позивача, позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частини вищезазначеної квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду вказаної справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи клопотання позивача, суд розглядає справу в заочному порядку, відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1992 року по 14 травня 2004 року та з 10 квітня 2010 року по 29 липня 2014 року. Від шлюбу в них є двоє дітей: повнолітній син [PERSON], [INFO], та неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1999 року [PERSON] продав, а відповідачка [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру № 29, жилою площею 42,5 кв. м, загальною площею 58,6 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS]. З реєстраційного напису на документі про право приватної власності вбачається, що в цілому квартира № 29 зареєстрована в Чортківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за гр. [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 1633 20 жовтня 1999 року. У відповідності з довідкою № 291 від 25 вересня 2014 року, виданою Чортківським ОК МБТІ, в [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], загальна площа квартири збільшилась на 0,9 кв. м за рахунок дорахування площі балкону. З акту про встановлення факту не проживання вбачається, що [PERSON] про місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна у квартирі не утримує, на даний час проживає в Польщі. Таким чином, судом встановлено, що за час шлюбу сторони на праві спільної сумісної власності купили квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 вищезазначеного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини третьої вказаної статті за рішенням судучастка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатніповнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 71 Кодексу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з врахуванням того, що з позивачем проживають діти сторін, враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а за відповідачкою визнати право власності на 1/3 частину вказаної квартири. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача 243,60 гривень витрат по сплаті судового збору З врахуванням наведеного,

Outcome: approved