Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: с. Миропілля вулиця Центральна, будинок номер девяносто два Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлої 19 грудня 1995 року [PERSON].Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майномі, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухомість, розташовану на території Грабовської сільської ради, у звязку з втратою правовстановлюючого документу, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, ні за законом, ні за заповітом не має. Про втрату свідоцтва про право на житловий будинок від 28.02.1989 на імя [PERSON] у пресі розміщено оголошення.Викладені обставини вважала підставними для визнання за нею права власності на означене спадкове майно. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач підтримав позовну заяву, відповідач не заперечує проти задоволення позову./ а.с.47- 48/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд приходить на наступних висновків. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що згідно довідки, виданої 06 вересня 2016 року Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради 28 лютого 1989 року Краснопільським райвиконкомом було видане свідоцтво про право власності, зареєстроване 20 березня 1989 року у книзі № 4 за р. № 658, за яким право власності на житловий будинок за адресою: с. Миропілля по вулиці Радянській, буд. 92 Краснопільського району Сумської області зареєстроване за гр. [PERSON] /копії ас. 18-19/ . 19 грудня 1995 року померла [PERSON], місце смерті с. Миропілля Краснопільського району Сумської області, місце державної реєстрації виконавчий комітет Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області, актовий запис за № 78 від 20 грудня 1995 року /копія ас.5/; на час відкриття спадщини проживала за реєстрацією у с. Миропілля по вулиці Центральна /колишня назва вулиця Радянська/, буд. номер девяносто два разом з онуком [PERSON], невісткою [PERSON] та правнуками [PERSON] та [PERSON] Олександрівичем / ас. 7, копія ас. 31/. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв відповідно до статтей 534, 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, в результаті чого заведена спадкова справа за № 176/2016 від 27.07.2016 року /копія спадкової справи ас. 40-44/. 03 жовтня 2016 року приватний нотаріус Краснопільської районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться в с. Миропілля вулиця Центральна /колишня назва вулиця Радянська/ будинок номер девяносто два Краснопільського району Сумської області після смерті 19 грудня 1995 року [PERSON] у звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу / ас. 20/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач згідно з правилами статтей 534, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 19 грудня 1995 року [PERSON] на все майно за заповітом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на житловий будинок не може через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Про втрату Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок номер девяносто два, розташований за адресою: село Миропілля вулиця Центральна /колишня назва вулиця Радянська/ Краснопільського району Сумської області на імя [PERSON] видане 28.02.1989 на підставі рішення Краснопільського райвиконкому № 258 від 22.12.1988 зроблено оголошення в Краснопільській районній газеті «Перемога» № 83 від 15 жовтня 2016 року /копія ас.33/. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Миропільська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Відповідно до довідки характеристики №421414 від 03 серпня 2016 року виданої Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради, загальна інвентаризаційна вартість будівель та споруд станом на 03.08.2016 становить 148418 грн., рік будівництва будинку 1941 р.; згідно матеріалів інвентаризаційної справи , право власності станом на 29 грудня 2012 року зареєстроване за [PERSON] /копія ас. 17/. Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] житловий будинок, розташований у с. Миропілля по вул. Центральній /колишня назва вулиця Радянська/,буд. 92 Краснопільського району Сумської області увійшов до складу спадщини. Право, яке належало [PERSON] на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після її смерті до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому його право\~\~підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. За інформацією Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області №310 від 01.09.2016 земельна ділянка загальним розміром 0,28 га, в т.ч. під забудовою 0,05 га та ріллі 0,23 га, за означеною адресою знаходиться у користуванні [PERSON] /ас. 22/. Згідно технічного паспорта виготовленого 03 серпня 2016 року Бюро технічної інвентаризації житловий будинок номер девяносто два, розташований за адресою: село Миропілля вулиця Центральна /колишня назва вулиця Радянська/ Краснопільського району Сумської області, і складається з житлового будинку літера А-1 за планом, 1941 року побудови, прибудови літера а за планом, 1941 року побудови, ганка літера а1 за планом, 1941 року побудови, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 20.9 кв.м., сарая літера Б за планом, 1945 року побудови, гаража літера В за планом, 1945 року побудови, сарая літера Г за планом, 1945 року побудови, погріба літера Е за планом 1983 року побудови, убиральні літера Ж за планом, 1990 року побудови, душа літера З за планом, 1990 року побудови, огорожі № 3- 6 / копія ас. 9-12/. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved