Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У жовтні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма «Вісла») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Агрофірма «Вісла» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, належної відповідачу [PERSON] на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1-МК № 019122 площею 7,12 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області строком на 10 років, який зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 21.11.2007 року за № 040700500046. 09 липня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Вісла» було укладено додатковий договір оренди до вказаного договору, зареєстрований у Державному реєстрі земель від 04 серпня 2008 року за № 040800500227, яким збільшено строк договору оренди до 25 років. Нещодавно ТОВ «Агрофірма» Вісла» стало відомо, що [PERSON] уклав та зареєстрував з відповідачем [PERSON] договір оренди землі строком на 10 років. Позивач зазначає, що укладений договір оренди землі порушує права позивача на використання земельної ділянки, оскільки його укладено в період дії договору оренди землі від 21.11.2007 року, тобто відповідач [PERSON] двічі розпорядилася своїм майном. Посилаючись на те, що одна й та сама земельна ділянка не може бути обєктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря), на один обєкт оренди зареєстровано право оренди за двома особами, внаслідок чого має місце подвійна реєстрація прав оренди на земельну ділянку за різними право набувачами, позивач прохав визнати недійсним договір оренди землі, укладений 15 липня 2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 05 серпня 2016 року. У листопаді 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Агрофірма «Вісла» про визнання припиненим договору оренди землі та визнання недійсним додаткового договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 7,12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Він не заперечує той факт, що між ним та ТОВ «Агрофірма «Вісла» було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Вказаний договір припинив свою дію 21 листопада 2017 року у звязку з закінченням строку, на який його укладено. Однак вона заперечує факт підписання нею додаткового договору від 09 липня 2008 року за № 040800500227 та стверджує, що про його існування їй стало відомо тільки з позовної заяви позивача. Посилаючись на викладене, прохала визнати припиненим договір оренди землі, укладений у 2006 році між ним і товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 21 листопада 2007 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди Миколаївської регіональної філії за № 040700500046, визнати недійсним додатковий договір оренди землі № 147, укладений 09 липня 2008 року до договору оренди землі № 330 від 29.05.2006 року, між [PERSON] і товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 04 серпня 2008 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500227. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 січня 2019 року обидва позови були обєднані в одне провадження. Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано докази. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву ТОВ «Агрофірма Вісла» прохав відмовити у задоволенні первісного позову та зазначив, що дію договору оренди землі, укладеного між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» було припинено 30 травня 2016 року у звязку з закінченням строку, на який він укладений. Після припинення вказаного договору 15 липня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 17 січня 2019 року провадження по справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» Вісла» до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області закрито у звязку з відмовою від позову. У підготовче засідання позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання зустрічного позову. Також у підготовче судове засідання не зявився представник ТОВ «Агрофірма» Вісла», надійшла заява від голови комісії з припинення ТОВ «Агрофірма» Вісла» [PERSON] від 09 січня 2019 року за № 8, в якій він зазначив про визнання зустрічного позову та обставин, зазначених у ньому, прохав задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області не заявив про свою участь у справі, у судове засідання не зявився. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-МК №019122, виданого 29 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Нею у 2006 році було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 21 листопада 2007 року за № 040700500046, про що свідчить запис у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії. 09 липня 2008 року між цими сторонами було укладено додатковий договір № 147 до договору від 29 травня 2006 року терміном на 25 років, який був зареєстрований 04 серпня 2008 року за № 040800500227 у Арбузинському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам». Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент укладення Договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу,\~\~строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.ч.1,2,4 ст.206 ЦПК України). Оскільки представник відповідача по зустрічному позову визнав зустрічний позов та обставини, зазначені у останньому у поданій суду відповідній письмовій заяві, з урахуванням того, що обставини, викладені у зустрічній позовній заяві не викликають у суду сумнів щодо їх достовірності та добровільності визнання позову, а також того, що визнання зустрічного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за відсутності заперечень третьої особи, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України приходить до висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Outcome: approved