Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У жовтні 2019 року ГУНП в Донецькій області звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначав, що 23.03.2016 року о 18.40 годині в Кальміуському районі міста Маріуполя по вул. Покришкіна навпроти будинку № 98 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено службовий автомобіль Hyundai Tucson, д/н [NUMBER] , який належить ГУНП в Донецькій області, внаслідок зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107 д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] . Постановою Іллічівського районного суду Донецької області від 08.04.2016 р. водій [PERSON] визнаний винним у даній ДТП та підданий адміністративному стягненню за скоєння адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності від 04.11.2016 року №834/16 вартість матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ HYUNDAI TUCSON державний номер 052330 без врахування втрати товарної якості складає 20197,59 грн. 18.01.2017 року ГУНП в Донецькій області звернулось до ПрАТ «Європейський страховий союз» із заявою про виплату страхового відшкодування, але страховиком не було здійснено жодних виплат та не надано відповіді та було направлено претензію щодо неправомірного затягування строків виплати страхового відшкодування та порушення законодавства України про страхування. Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове старування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі викладеного, ГУНП в Донецькій області звернулось до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом було повідомлено, що членство ПрАТ «Європейський страховий союз» припинено в МТСБУ, а тому вони не мають заходів впливу на страховика. В усній бесіді з представником МТСБУ було встановлено, що МТСБУ виплачує виплату за зобов`язаннями ПрАТ «Європейський страховий союз» лише фізичним особам. Оскільки ГУНП в Донецькій області є юридичною особою, тому представник позивача був вимушений звернутися до суду. Представник позивача Лапшенков Я.В. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, відповідач не надав. Ухвалою суду ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу ВАЗ 2107 реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.04.2015 року власником автомобіля HYUNDAI TUCSON реєстраційний номер [NUMBER] є автогосподарство при ГУМВС України в Донецькій області. 23.03.2016 року о 18 годині 40 хвилин в Іллічівському районі м.Маріуполя по вул. Покришкіна напроти будинку №98, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», державний номер [NUMBER] , [PERSON] рухався не дотримуючись безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з зупиненим автомобілем «HYUNDAI TUCSON» державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водію [PERSON] була завдана матеріальна шкода, розмір шкоди встановлюється. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. Згідно висновку №834/16 про оцінку збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 04.11.2016 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ HYUNDAI TUCSON державний номер [NUMBER] без врахування втрати товарної якості складає 20197,59 грн. 18.01.2017 року ГУНП в Донецькій області звернувся із заявою до Голови правління ПрАТ «Європейський Страховий Союз» Ануфрієва І.В. про виплату страхового відшкодування. У зв`язку із тим, що жодних виплат проведено не було та не надана відповідь, ГУНП в Донецькій області звернувся із претензією щодо неправомірного затягування строків виплати страхового відшкодування та порушення законодавства України про страхування до Голови правління ПрАТ «Європейський Страховий Союз» Ануфрієва І.В. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частинами 1, 2, 3, 4 статті 1187 ЦК України регламентовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В даній справі підтверджено, що позивачу було заподіяно шкоду джерелом підвищеної небезпеки, яким є автомобіль «ВАЗ-2107», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] . Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 27.06.2019 року у задоволенні позовних вимог ГУНП в Донецькій області до [PERSON] про відшкодування шкоди було відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.10.2019 року рішення суду від 27.06.2019 року залишено без змін. Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами. До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22, 31, 33, 35, 36-37 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Передбачають вказані норми також, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд , відповідно до статті 12 ЦК України. Відповідно до 14 цього Кодексу, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Таким чином позивачу, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. При цьому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України. Позивачем підтверджено, що страхових виплат не отримував. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди з відповідача, позивач виходить з того, що під час ДТП автомобіль ВАЗ 2107 д/н [NUMBER] знаходився під керуванням [PERSON] і саме його визнано винним у скоєнні ДТП. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Судом встановлено, що водій [PERSON] правомірно володів на час ДТП транспортним засобом і його вину у вчиненні ДТП доведено, то саме він на підставі ст.ст. 1166, 1187 ЦК є відповідальним за заподіяну внаслідок ДТП шкоду. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ГУНП в Донецькій області суму підтвердженого письмовими матеріалами справи матеріального збитку у розмірі 20197,59 грн. Крім того, відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 1921,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved