Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

у жовтні 2018 року ТОВ «Турботрейд», ТОВ «Турболінкс» звернулись до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , АТ «Укртрансгаз» про захист ділової репутації та визнання відомостей недостовірними, в якому просили суд: - визнати недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс»: 1) відомості, викладені у статті під назвою «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду» розміщеній на веб-сайті http://nashigroshi.org за посиланням [INFO] наступного змісту: «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду. …Раніше «Укртрансгаз» повідомив, що Верховний Суд України на своїх засіданнях 5 та 6 червня скасував рішення господарських судів щодо стягнення з компанії на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» боргів за фіктивні поставки обладнання, запчастин та фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів на загальну суму 302,1 млн. грн. Тоді компанія повідомила, що позитивного результату в судах вдалося досягти завдяки активній позиції керівництва Генеральної прокуратури України. Саме завдяки діям ГПУ Верховний суд направив справи на новий розгляд до господарського суду Київської області… …Журналістське розслідування показало, що засновники «Турботрейд» та «Турболінкс» були і залишаються підставні особи, близько знайомі один з одним. Гроші за запчастини передавалися по ланцюжку «транзитних» фірм, які також використовувались групою «Металл Юніон» донецького бізнесмена [PERSON] , друга покійного молодшого сина екс-президента України [PERSON] …»; 2) відомості, викладені у статті під назвою: « [INFO] » розміщеній на веб-сайті http://utg.ua/ за посиланням [INFO] наступного змісту: « [INFO] , м. Київ - Верховний Суд України на своїх засіданнях 05 та 06 червня поточного року скасував рішення господарських судів щодо стягнення з АТ «Укртрансгаз» на загальну суму 302,1 млн грн на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» за фіктивні поставки обладнання та запасних частин і фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів відповідно.»; - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] припинити поширення недостовірної інформації проти ТОВ «Турболінкс» та ТОВ «Турботрейд», що міститься у статті під назвою «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду» розміщеній на веб-сайті http://nashigroshi.org за посиланням [INFO] шляхом вилучення статті з веб-сайту [INFO] у повному обсязі, включаючи назву статті, її текст, а також коментарі до цієї статті; - зобов`язати АТ «Укртрансгаз» припинити поширення недостовірної інформації проти ТОВ «Турболінкс» та ТОВ «Турботрейд», що міститься у статті під назвою « [INFO] » розміщеній на веб-сайті http://utg.ua/ за посиланням [INFO] шляхом вилучення статті з веб-сайту http://utg.ua/ у повному обсязі, включаючи назву статті, її текст, а також коментарі до цієї статті; - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] за власний рахунок не пізніше наступного дня з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, що міститься у статті під назвою « [INFO] «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» [INFO] » розміщеній на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO] шляхом розміщення на сайті [INFO] тексту тим же шрифтом, що і стаття під назвою «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» [INFO] », наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ. Нижченаведена інформація, яка була поширена у статті під назвою « [INFO] » на сайті [INFO] в частині: «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду. …Раніше «Укртрансгаз» повідомив, що Верховний Суд України на своїх засіданнях 5 та 6 червня скасував рішення господарських судів щодо стягнення з компанії на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» боргів за фіктивні поставки обладнання, запчастин та фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів на загальну суму 302,1 млн. грн. Тоді компанія повідомила, що позитивного результату в судах вдалося досягти завдяки активній позиції керівництва Генеральної прокуратури України. Саме завдяки діям ГПУ Верховний суд направив справи на новий розгляд до господарського суду Київської області… …Журналістське розслідування показало, що засновники «Турботрейд» та «Турболінкс» були і залишаються підставні особи, близько знайомі один з одним. Гроші за запчастини передавалися по ланцюжку «транзитних» фірм, які також використовувались групою «Металл Юніон» донецького бізнесмена [PERSON] , друга покійного молодшого сина екс-президента України [PERSON] …» є недостовірною та не відповідає дійсності; - зобов`язати АТ «Укртрансгаз» за власний рахунок не пізніше наступного дня з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, що міститься у статті під назвою « [INFO] » розміщеній на веб-сайті http://utg.ua/ за посиланням [INFO] шляхом розміщення на сайті http://utg.ua/ тексту тим же шрифтом, що і стаття під назвою « [INFO] », наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ. Нижченаведена інформація, яка була поширена у статті під назвою « [INFO] » на сайті http://utg.ua/ в частині: « [INFO] , м. Київ - Верховний Суд України на своїх засіданнях 05 та 06 червня поточного року скасував рішення господарських судів щодо стягнення з АТ «Укртрансгаз» на загальну суму 302,1 млн. грн на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» за фіктивні поставки обладнання та запасних частин і фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів відповідно.» є недостовірною та не відповідає дійсності. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачем АТ «Укртрансгаз» 15.06.2018 року в мережі Інтернет на веб-сайті http://utg.ua/ за посиланням [INFO] було поширено статтю «Укртрансгаз висловлює подяку керівництву ГПУ за допомогу у боротьбі проти незаконного стягнення 300 млн. грн», а [PERSON] та [PERSON] [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті http://nashigroshi.org за посиланням [INFO] було поширено статтю «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду». Зазначили, що у вказаних статтях міститься недостовірна інформація про вчинення позивачами злочину, передбаченого ст. 205 КК України, поширення якої порушує презумпцію невинуватості та завдає шкоди особистим немайновим правам, гарантованим ст. ст. 94, 201, 297, 299 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 06.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання на 28.01.2019 року (т. 1 а.с. 134-135). 28.01.2019 року у зв`язку із неявкою відповідачів підготовче судове засідання відкладено на 26.03.2019 року (т. 1 а.с. 189-191). 26.03.2019 року у зв`язку із неявкою відповідачів підготовче судове засідання відкладено на 25.07.2019 року (т. 2 а.с. 73-74). 25.07.2019 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 22.10.2019 року (т. 2 а.с. 81). 22.10.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 20.11.2019 року (т. 2 а.с. 90-91). Ухвалою від 20.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 27.02.2020 року (т. 2 а.с. 110). 27.02.2020 року у справі оголошено перерву до 29.04.2020 року (т. 2 а.с. 119-121). 29.04.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 30.06.2020 року (т. 2 а.с. 130). 30.06.2020 року судове засідання відкладено на 23.11.2020 року (т. 2 а.с. 155-156). 23.11.2020 року судове засідання відкладено на 19.04.2021 року (т. 2 а.с. 169-170). Відповідач - АТ «Укртрансгаз» подав відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні через його недоведеність та безпідставність. Також вказав, що АТ «Укртрансгаз» при оприлюдненні статті використав інформацію, поширену Генеральною прокуратурою України (т. 1 а.с. 146-149). Позивач, скориставшись своїм правом, надав відповідь на відзив АТ «Укртрансгаз», у якому вимоги свого позову підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з посиланням на безпідставність та недоведеність позиції відповідача (т. 2 а.с. 3-7). Відповідач [PERSON] через свого представника - адвоката Бурмагіна О.О. в порядку ст. ст. 12, 43, 49 ЦПК України подав пояснення щодо безпідставності і необґрунтованості позову, в яких просив у позові відмовити в повному обсязі, виходячи з недоведеності позивачами недостовірності поширеної інформації, так і будь-яких негативних наслідків її поширення (т. 2 а.с. 101-107). Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. В судовому засідання представники позивачів - [PERSON] , [PERSON] , позов підтримали, просив його задовольнити в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у позові. Представник відповідач [PERSON] - адвоката Бурмагін О.О. в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні, враховуючи обставини, викладені у письмових поясненнях, наявних в матеріалах справи, та вказав про те, що позовні вимоги є необґрунтованими. Представник відповідача - АТ «Укртрансгаз» Дудченко В.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні. Відповідач [PERSON] , котрий в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань з процесуальних питань не заявляв, відзив не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши представників сторін, котрі не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, які не з`явились, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] та 27.07.2018 року на веб-сайтах http://utg.ua/ і http://nashigroshi.org було опубліковано статті «Укртрансгаз висловлює подяку керівництву ГПУ за допомогу у боротьбі проти незаконного стягнення 300 млн.грн» і «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду» відповідно. У першій статті міститься фрагмент: «15 червня 2018 року, м. Київ - Верховний Суд України на своїх засіданнях 05 та 06 червня поточного року скасував рішення господарських судів щодо стягнення з АТ «Укртрансгаз» на загальну суму 302,1 млн. грн на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» за фіктивні поставки обладнання та запасних частин і фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів відповідно.», у другій: «Мінюст перерахував януковичевській «прокладці» мільйон боргу «Укртрансгазу» після виграного в неї суду. …Раніше «Укртрансгаз» повідомив, що Верховний Суд України на своїх засіданнях 5 та 6 червня скасував рішення господарських судів щодо стягнення з компанії на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» боргів за фіктивні поставки обладнання, запчастин та фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів на загальну суму 302,1 млн. грн. Тоді компанія повідомила, що позитивного результату в судах вдалося досягти завдяки активній позиції керівництва Генеральної прокуратури України. Саме завдяки діям ГПУ Верховний суд направив справи на новий розгляд до господарського суду Київської області… …Журналістське розслідування показало, що засновники «Турботрейд» та «Турболінкс» були і залишаються підставні особи, близько знайомі один з одним. Гроші за запчастини передавалися по ланцюжку «транзитних» фірм, які також використовувались групою «Металл Юніон» донецького бізнесмена [PERSON] , друга покійного молодшого сина екс-президента України [PERSON] …». Зазначені обставини підтверджуються висновками за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 30.07.2018 за №158/2018-ЕВ-ЦК щодо веб-сайту http://nashigroshi.org та від 09.08.2018 за №173/2018-ЕВ-ЦК щодо веб-сайту http://utg.ua/. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Отже, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 277 ЦК України кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 201 ЦК України встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України та ч. 1 ст.94 ЦК України юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини (далі - Конвенція) і практику суду як джерело права. Так, ст. 10 Конвенції встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. В рішенні у справі «Карплюк проти України» (№ 30582/04, 32152/04, 06.10.2015 року), ЄСПЛ зазначає, що відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження поглядів стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Як передбачено в ст. 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена. В рішенні у справі «Ляшко проти України» (N 21040/02, 10.08.2006 року) Європейський суд з прав людини зазначає, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки. Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 15 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 76 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлюють, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства у адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет (п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі посилались на дані довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 02.08.2018 року № 146/2018-Д-ЦК, складеної Центром компетенції УЦПНА, згідно якої щодо власника веб-сайту http://nashigroshi.org зроблено наступний висновок: «Зазначене дозволяє зробити висновок, що [PERSON] та/або [PERSON] можуть мати відношення до створення та/або функціонування веб-сайту http://nashigroshi.org та ймовірно є власниками останнього» (т. 1 а.с. 27-33). Інших доказів, які б містили точні відомості про те, кому належить зазначений веб-сайт і хто відповідає за його змістовне наповнення стороною позивача не надано. Автора, як зазначено у позовній заяві і підтверджено висновками за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 30.07.2018 року за № 158/2018-ЕВ-ЦК поширена на зазначеному сайті стаття, фрагменти з якої оспорює позивач, не зазначено. Представник [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що йому невідомо хто є власником веб-сайту http://nashigroshi.org. Стороною позивача, ні під час підготовчого засідання у справі, ні під час розгляду справи по суті не заявлено про труднощі в отриманні інформації, яка б підтверджувала належність [PERSON] та [PERSON] , як власників веб-сайту, не подано клопотань з цього приводу. За таких обставин, суд, враховуючи, що позивачі не виконали свого процесуального обов`язку в частині надання доказів стосовно власника веб-сайту http://nashigroshi.org, питання про залучення належного відповідача або відповідачів в частині позовних вимог про поширення інформації на веб-сайті http://nashigroshi.org у справі не вирішено, надходить до висновку про відмову у цій частині позову, оскільки пред`явлення позову до неналежних відповідачів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову в цій частині, судом не перевіряється. Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 року (справа № 742/1159/18) та від 18.12.2019 року (справа № 742/286/17). В частині позовних вимог, якими оспорюється інформація поширена на веб-сайті http://utg.ua/, а саме: «15 червня 2018 року, м. Київ - Верховний Суд України на своїх засіданнях 05 та 06 червня поточного року скасував рішення господарських судів щодо стягнення з АТ «Укртрансгаз» на загальну суму 302,1 млн грн на користь ТОВ «Турботрейд» та ТОВ «Турболінкс» за фіктивні поставки обладнання та запасних частин і фіктивне надання послуг з ремонту газоперекачувальних агрегатів відповідно.» судом встановлено, що дійсно 05 та 06 червня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду було прийнято дві Постанови у справах 911/915/15 та 911/615/15 відповідно. Зазначеними рішеннями Верховного Суду скасовано рішення Господарського суду Київської області та Київського апеляційного господарського суду, в тому числі з підстав не надання судами попередніх інстанцій належної правової оцінки фактам та доказам, одержаним у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження від 10.04.2014 року №42014000000000259 за фактами розкрадання державних коштів службовими особами ПАТ «Укртрансгаз» у період за 2010-2014 роки за ознаками злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частинами першою та другою статті 364 Кримінального кодексу України, шляхом організації закупівель товарів, робіт та послуг у підконтрольних підприємствах за значно завищеними цінами, яке стосується й розкрадання державних коштів, шляхом укладення договорів закупівель товарів, робіт та послуг за державні кошти за завищеними цінами з ТОВ «Турботрейд», зокрема обставинами, які встановлені за податковими накладними ТОВ «Турботрейд» щодо фіктивності діяльності ТОВ «Турботрейд» з його постачальниками товарів, які, в свою чергу, виступали предметом Договору в даній справі. Верховний Суд в зазначених рішеннях погодився із доводами прокурора про недоведеність позивачами фактів виконання договорів поставки та про відсутність підстав для стягнення коштів за цими договорами. Таким чином, інформація щодо наявності рішень Верховного Суду, дат їх прийняття та їх змісту підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і є достовірною. Аргументи сторони позивачів в частині того, що оспорювана інформація порушує презумпцію невинуватості та обвинувачує останніх у вчиненні злочинів є хибними і відхиляються судом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (Розділ ІІ Конституції України «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина»). В даній справі позов подано двома юридичними особами, які не можуть бути суб`єктами злочину згідно норм Кримінального кодексу України і на яких не поширюються норми щодо презумпції невинуватості. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Стороною позивачів не надано суду належних та допустимих доказів стосовно порушення особистих немайнових прав, завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджання йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право внаслідок поширення оспорюваної інформації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року зазначені обставини є обов`язковою ознакою юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову в зазначеній категорії справ. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed