Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, моральної шкоди, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що він 24 липня 2015 року звільнився з посади заступника начальника управління правового забезпечення ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 62 160 грн. 63 коп., що стверджується рішеннями комісії по трудових спорах ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 21 травня 2015 року, 15 червня 2015 року, 29 липня 2015 року, 29 липня 2015 року. З урахуванням наведеного позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 13 жовтня 2015 року по 12 квітня 2016 року у розмірі 70 000 грн. 56 коп. та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 3 897 грн. 27 коп. інфляційних втрат, 1 536 грн. 84 коп. 3% річних. Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 жовтня 2015 року по 8 червня 2016 року у розмірі 86 842 грн. 80 коп. Сторони до судового засідання не з'явились, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду позивач [PERSON] з 11 березня 2015 року по 24 липня 2015 року працював у відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено по цей час заборгованість по заробітній платі у розмірі 62 160 грн. 63 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 526 грн. 32 коп. Рішеннями комісії по трудових спорах ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 21 травня 2015 року, 15 червня 2015 року, 29 липня 2015 року, 29 липня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі на суму 62 160 грн. 63 коп. (а.с. 9-12), які відповідачем не виконане. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2015 року по 12 жовтня 2015 року в розмірі 28 947 грн. 60 коп. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток з 13 жовтня 2015 року по 8 червня 2016 року у розмірі 86 842 грн. 80 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З урахуванням глибини душевних страждань позивача з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні, не виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Що стосується позовних вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, то вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах та чинним законодавством не передбачено стягнення таких коштів за порушення строків виплати заробітної плати та стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір за вимоги майнового характеру та немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial