Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], третя особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконаннюю. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26 жовтня 2012 року, між ним та [PERSON], укладено Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, який посвідчений за р.№3739 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. 15 квітня 2015 року, за р.№951 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. вчинено виконавчий напис про стягнення за вказаним договором, з нього на користь [PERSON] аліментів у розмірі 20\~195,00 грн. та 300,00 грн. витрат за його вчинення, за період з січня 2013 року по 01 квітня 2015 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2015 року, описка в якому виправлена ухвалою суду від 03 листопада 2015 року, звільнив його від сплати заборгованості по аліментам, з січня по серпень 2015 року, в сумі 7 000,00 грн.. 03 березня 2016 року, за р.№304 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. вчинено виконавчий напис про стягнення за вказаним договором, з нього на користь [PERSON] аліментів у розмірі 7\~100,00 грн. та 300,00 грн. витрат за його вчинення, за період з 01 квітня 2015 року по 12 жовтня 2015 року. При цьому, як вбачається з виконавчого напису, нотаріус нарахувала заборгованість за вказаний період в сумі 14\~100,00 грн., яку потім на підставі вказаного рішення суду зменшила на 7\~000,00 грн.. За вказаними виконавчими написами нотаріуса постановами Комунарського відділу ДВС від 14 травня 2015 року та від 15 березня 2016 року відкриті виконавчі провадження. Суми та періоди стягнення, які вказані у виконавчих написах, не є тотожними тим, які у своїх заявах про вчинення виконавчих написів вказувала [PERSON]. Стягуючи з позивача на користь [PERSON] суми коштів за періоди, які не є тотожними тим, що розраховувалися [PERSON], нотаріус не повідомляла його, про розмір сум, які самостійно нараховані нотаріусом, не пропонувала надати пояснень, чи заперечення. При цьому, у виконавчому написі від 03 березня 2016 року, р.№304, нотаріус вказала про стягнення аліментів в подальшому, з 13 жовтня 2015 року в розмірі 1/3 частки від заробітку позивача, в той час як така вимога не ставилася [PERSON], та у попередженнях його про це не повідомлялося. Посилаючись на викладене, вказує на відсутність безспірності боргу та на наявність цивільного спору, як щодо розміру заборгованості так і щодо періодів, за які стягнута заборгованість оскаржуваними виконавчими написами. На підставі викладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №951 від 15 квітня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №304 від 03 березня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить суд їх задовольнити, у разі повторної неявки у судове засідання відповідачів по справі просить суд ухвалити по справі заочне рішення. Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що оспорюванні виконавчі написи були нею вчинені з додержанням норм Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів України, Порядку вчинення дій нотаріусами України та в цілому законодавства України. (а.с. 72) Відповідач [PERSON], представник третьої особи: Комунарський ВДВС ЗМУЮ, кожен в окремості, в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи за їх відсутності до суду не надходило. Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у звзку з неявкою у судове засідання відповідачів по справі, взявши до уваги заяву представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та ухвалою суду від 16 червня 2016 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення по справі. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 26 жовтня 2012 року, між [PERSON] та [PERSON], укладено Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, який посвідчений за р.№3739 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. (а.с. 8-11) 15 квітня 2015 року, за р.№951 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. вчинено виконавчий напис про стягнення за вказаним договором, з нього на користь [PERSON] аліментів у розмірі 20\~195,00 грн. та 300,00 грн. витрат за його вчинення, за період з січня 2013 року по 01 квітня 2015 року. (а.с. 12) Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2015 року змінено розмір аліментів, що встановлені за домовленістю сторін в договорі від 26 жовтня 2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з визначеного пунктом № 3 договору від 26.10.2012р. розміру 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу) позивача, які підлягають стягненню на двох дітей, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за період з січня по серпень 2015 року в сумі 9000,00 грн. (13-15) Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2015 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2015р., проголошеного у відповідності до ч 3 ст. 209 ЦПК України у формі вступної та резолютивної частин, а також в резолютивній і мотивувальній частинах повного рішення суду в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, допущену в ньому описку в частині посилань на суму заборгованості по аліментам, від сплати якої звільнено позивача. Викладено абзац третій резолютивної частини рішення, проголошеного у відповідності до ч 3 ст. 209 ЦПК України, а також абзац третій резолютивної частини повного рішення в такій редакції: «Звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за період з січня по серпень 2015 року в сумі 7000,00 грн.». Посилання в мотивувальній частині повного рішення (абзац 10 а.с. 117) на 9000 грн., вважати опискою, а правильним вважати посилання на 7000 грн. (а.с. 16) 03 березня 2016 року, за р.№304 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. вчинено виконавчий напис про стягнення за вказаним договором, з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 7\~100,00 грн. та 300,00 грн. витрат за його вчинення, за період з 01 квітня 2015 року по 12 жовтня 2015 року. (а.с. 17-18) За вказаними виконавчими написами нотаріуса постановами Комунарського відділу ДВС від 14 травня 2015 року та від 15 березня 2016 року відкриті виконавчі провадження. (а.с. 19-21) Вирішуючи позовні вимоги в частині оскарження виконавчого напису від 15 квітня 2015 року, р.№951 суд виходить з наступного. 21 лютого 2015 року за р.№461, [PERSON]А передала [PERSON] заяву-попередження про заборгованість по договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, станом на 18 лютого 2015 року, в розмірі 13\~500,00 грн.. (а.с. 22-23) 25 березня 2015 року за р.№791, [PERSON] передала [PERSON] заяву-попередження, (якою доповнила раніше подану заяв) про заборгованість, в розмірі 19\~502,50 грн.. (а.с. 24-25) З вищевказаної заяви від 25 березня 2015 року за р.№791, вбачається, що інфляція за 2014 рік нарахована [PERSON] в розмірі 124,9%; за січень 2015 року інфляція нарахована в розмірі 103,1%, за лютий 105,3%. Отже, за 2014 рік нарахування проведено за річним індексом інфляції, а за перші два місяця 2015 року, щомісячно.(а.юс. 26-27) В той же час, в п.4 договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей сторони домовилися, що перерахунок розміру аліментів здійснюється відповідно до офіційного індексу інфляції, двічі на рік кожного року. У вищевказаній заяві від 25 березня 2015 року за р.№791, йдеться про заборгованість у розмірі 19\~502,50 грн. станом на 25 березня 2015, а вже 15 квітня 2015 року, нотаріусом вчиняється виконавчий напис про стягнення 20\~195,00 грн. станом на 01 квітня 2015. При цьому, у Розрахунку боргу зі сплати аліментів (станом на 01.04.2015 року), який складений [PERSON], зазначена інша сума боргу на 01.04.2015 року в розмірі 20\~695,00 грн.. Отже, у заяві-попередженні, виконавчому написі та розрахунку відповідача, станом на 01 квітня 2015 року, всі три суми не є тотожними. Таким чином, застосування при розрахунку, як річного, так і щомісячного індексу інфляції, суперечить умовам договору про перерахунок двічі на рік. Окрім того, період стягнення та сума стягнення у виконавчому написі, є відмінними від суми та періоду стягнення, вказаних у заявах на видачу виконавчого напису, що в свою чергу вказує на відсутність безспірності стягнутих сум. За вищезазначених фактичних обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису від 15 квітня 2015 року р.№951. Вирішуючи позовні вимоги в частині оскарження виконавчого напису від 03 березня 2016 року, р.№304 суд виходить з наступного. 08 грудня 2015 року за р.№2916, [PERSON] передала [PERSON] заяву-попередження про заборгованість по договору, за період з січня 2015 року по листопад 2015 року, в розмірі 7\~176,00грн.. В той же час, виконавчим написом від 15 квітня 2015 року, за р.№951, заборгованість з січня 2013 року по 01 квітень 2015 року, вже була стягнута. (а.с. 28-29) Окрім того, у заяві від 08 грудня 2015 року за р.№2916 та виконавчому написі від 03 березня 2016 року, р.№304, не співпадають періоди за які виникла заборгованість, так у заяві заборгованість обраховується з січня 2015 року, а у виконавчому написі, з квітня 2015 року. Також не є тотожними суми, так у заяві від 08 грудня 2015 року за р.№2916 заборгованість складає 7\~176,00грн. з січня по жовтень 2015 року, а у виконавчому написі від 03 березня 2016 року, р.№304, заборгованість становить 7\~100,00грн., але за квітень-жовтень 2015 року. З виконавчого напису від 03 березня 2016 року, р.№304, вбачається, що [PERSON] за 2015 рік у січні нарахували заборгованість 1207,00грн. (по договору 1000грн.), за лютий 3621,00грн. (по договору 3000грн.), за березень 3621,00грн. (по договору 3000грн.), за квітень 3621,00грн. (по договору 3000грн.), за травень 3474,00грн. (по договору 2000грн.), за червень 1734,00грн. (по договору 1000грн.), за липень 5211,00грн. (по договору 3000грн.), за серпень 3474,00грн. (по договору 2000грн.), за вересень 1737 (по договору 1000грн.). (а..с. 30-31) У липні та серпні 2015 року індекс інфляції, був відємним (99,0 та 99,2), а отже щомісячні суми мали зменшуватися, а не зростати. (а.с. 32) У червні 2015 року, індекс інфляції склав менше одиниці, а отже згідно п.4 договору, перерахунок у такому випадку не відбувається. З виконавчого напису від 03 березня 2016 року, р.№304, вбачається, що [PERSON] та нотаріус здійснювали нарахування індексу інфляції щомісячно. В той же час, в п.4 договору сторони домовилися, що перерахунок розміру аліментів здійснюється відповідно до офіційного індексу інфляції, двічі на рік кожного року,а отже, застосування при розрахунку, щомісячного індексу інфляції, суперечить умовам договору про перерахунок двічі на рік. 15 грудня 2015 року [PERSON] подав нотаріусу заперечення на заяву [PERSON], в якій навів свій розрахунок та додав копії квитанцій, які не були взяті до уваги [PERSON]. (а.с. 33) Листом від 25.12.2015 року на заяву [PERSON] приватний нотаріус [PERSON] рекомендувала йому звернутися до суду. (а.с. 34) На наступні заперечення позивача від 08 січня 2016 року, відповідь приватним нотаріусом [PERSON] взагалі надана не була. (а.с. 35) Отже, факт надання позивачем заперечень на заяву-попередження з власним розрахунком, виключає безспірність вимог [PERSON]. При цьому судом встановлено, що у виконавчому написі від 03 березня 2016 року, р.№304, нотаріус вказала про стягнення аліментів в подальшому, з 13 жовтня 2015 року в розмірі 1/3 частки від всіх виді заробітку позивача, в той час як така вимога не ставилася [PERSON], та у попередженнях позивачу про це не повідомлялося. Відповідно, відповідач не просила про це і не вказувала, про наявність заборгованості після 13 жовтня 2015 року. За вище зазначених фактичних обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав, для вчинення виконавчого напису від 03 березня 2016 року, р.№304. Згідно з ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»,\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою\~наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5\~(далі - Інструкція). Згідно з ч.2 п.283 Інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень. За змістом ч.2 п.284 Інструкції та ст.\~87\~Закону України «Про нотаріат»\~заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до п.1 Переліку документів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. В той же час слід зазначити, що при визначенні заборгованості позивача по сплаті аліментів, не враховані положення п.1-3 ч.1 ст.534 Цивільного кодексу України, згідно яких, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Вбачається, що в договорі між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, сторони не визначили порядок зарахування коштів, наступних після виникнення заборгованості по сплаті аліментів. А отже, зарахування коштів, які надходили [PERSON] після виникнення заборгованості мало здійснюватися в порядку п.1-3 ч.1 ст.534 Цивільного кодексу України, що виключає можливість нарахування індексу інфляції з часу виникнення боргу до вчинення виконавчого напису, внаслідок його погашення наступними платежами. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. В порушення зазначених норм процесуального права відповідачами та третьою особою: не надано суду заяви про визнання позову або письмових заперечень проти нього, а також належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved