Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що станом на 01.03.2015 року заборгованість відповідача по аліментах на утримання доньки, які він повинен був сплачувати на користь [PERSON] за рішеннями Марганецького міського суду № 2-1151/08 та № 180/1131/2014, становить 15.213,40 грн. Заборгованість виникла по аліментам, що нараховуються ВВД ФСС від НВ та ПЗ України в м. Марганець на страхові виплати, отримувані відповідачем з жовтня 2011 року. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.01.2015 року по 27.05.2015 року в розмірі 22.146,90 грн. (а.с.2-3,100-101). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.138-142). В апеляційній скарзі (а.с.145-147) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки: - відповідач отримує страхові виплати у ВВД ФСС НВ та ПЗ України в м. Марганець з 13.10.2011 року, але не повідомив про це державного виконавця; - в матеріалах виконавчого провадження відсутній лист відповідача від 03.12.2012 року про інформування виконавчої служби про отримання ним страхових виплат у ВВД ФСС НВ та ПЗ України в м. Марганець, на який посилається суд. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідач на підставі судового рішення сплачує щомісячно аліменти на утримання доньки; внаслідок отримання третьою особою постанови виконавчої служби після спливу певного часу з початку виплати страхових виплат відповідачу виникла заборгованість по аліментам; відповідач від сплати аліментів не ухиляється, доказів його вини щодо утворення заборгованості по аліментам суду не надано. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч. 1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З матеріалів справи вбачається, що за рішеннями суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини (а.с.8-9). Згідно повідомлення ФССНВПЗ України в м. Марганець відповідач знаходиться на обліку з 13.10.2011 року, утримання аліментів здійснюється з 01.03.2013 року на підставі виконавчого листа, який надійшов 22.03.2013 року (а.с.50). Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені з суми заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача. Як докази цього суд першої інстанції врахував надану відповідачем заяву від 03.02.2012 року на адресу ВДВС про взяття його на облік в ФССНВПЗ України в м. Марганець з вимогою про надіслання виконавчого листа для стягнення з нього аліментів на користь позивача (а.с.103), при тому що судом було встановлено, що така заява не містить позначки про вхідний номер, відсутня в виконавчому провадженні та не зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції. Також суд врахував, що згідно наданих відповідачем виписок з історій хвороби та його амбулаторної картки встановлено, що у період з 01.12.2011 року по 31.01.2012 року відповідач знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у неврологічному відділенні МЦМЛ (а.с.34,35,37,40,104-107). З таким висновками суду не можливо погодитись, оскільки такі висновки суперечать обставинам справи, які встановлені судом на підтвердження своїх висновків. Встановивши дату взяття відповідача на облік в ФССНВПЗ, час його лікування і навіть дату повідомлення ВДВС про направлення виконавчого листа, суд першої інстанції не врахував, що відповідач мав можливість повідомити ВДВС про направлення виконавчого листа про стягнення з нього аліментів з моменту взяття його на облік до часу лікуванні, тобто з 13.10.2011 року по 01.12.2011 року. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Згідно з позовними вимогами позивач просить стягнути пеню за період за період з 01.01.2015 року по 27.05.2015 року в розмірі 22.146,90 грн., відповідно до наведеного в уточненій позовній заяві розрахунку пені залежно від суми заборгованості станом на: 01.01.2015 року, 01.02.2015 року, 01.03.2015 року, 01.04.2015 року та 01.05.2015 року (а.с.100-101). Як вбачається зі справи, за повідомленням ФССНВПЗ України в м. Марганець залишок заборгованості відповідача з аліментів становить: на 01.01.2015 року - 15718,58 грн., на 01.02.2015 року - 15421,04 грн., на 01.03.2015 року - 15064,10 грн., на 01.04.2015 року - 14707,16 грн., на 01.05.2015 року - 14350,32 грн. (а.с.47-48). Відповідно до цього розмір пені за кожен місяць становить 22.146,90 грн. з розрахунку: -15718,58 грн. х 31 день = 4872,58 грн. -15421,04 грн. х 28 днів = 4317,88 грн. -15064,10 грн. х 31 день = 4669,84 грн. -14707,16 грн. х 30 днів = 4412,10 грн. -14350,32 грн. х 27 днів = 3874,50 грн., а всього: 22.146,90 грн. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved