Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 01 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду). Договір [PERSON] виконувався своєчасно та в повному обсязі. [INFO] року [PERSON] помер. Вважає, що після смерті [PERSON], спадкоємцем за законом прав та обов'язків майна, є позивач [PERSON] та його син відповідач [PERSON]. Відповідач прийняв спадщину після смерті свого батька і фактично набув окрім майнових прав, обов'язки щодо виконання спірного договору довічного утримання. При таких обставинах, відповідач, як особа яка успадкувала разом з майном обов'язок виконувати умови вище вказаного договору. А саме відповідач, [PERSON], зобов'язаний довічно утримувати позивача, забезпечувати харчуванням, одягом, необхідною допомогою в тому числі медичною та матеріальним забезпеченням не менше ніж мінімальної місячної пенсії та іншими. Однак, відповідач не виконує жодного з умов викладених в договорі, не приходить до позивача та не забезпечує усіма необхідними речами, доглядом. Внаслідок чого, відповідач порушує умови договору, який ним був прийнятий по спадщині. В своїх позовних вимогах просив суд розірвати договір довічного утримання від 01 жовтня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача через загальну канцелярію суду надав заяву про проведення заочного розгляду справи без участі позивача. Відповідач до суду повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд вивчивши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що 01 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду) (а.с. 3). Відповідно до п. 1 договору довічного утримання (догляду) [PERSON], передав у власність [PERSON], квартиру [ADDRESS], взамін чого [PERSON], зобов'язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Договір [PERSON] виконувався своєчасно та в повному обсязі. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 4). З пояснень позивача вбачається, що після смерті [PERSON], спадкоємцем за законом прав та обов'язків майна, є позивач [PERSON] та його син відповідач [PERSON]. Відповідач прийняв спадщину після смерті свого батька і фактично набув окрім майнових прав, обов'язки щодо виконання спірного договору довічного утримання. При таких обставинах, відповідач, як особа яка успадкувала разом з майном обов'язок виконувати умови вище вказаного договору. А саме відповідач, [PERSON], зобов'язаний довічно утримувати позивача, забезпечувати харчуванням, одягом, необхідною допомогою в тому числі медичною та матеріальним забезпеченням не менше ніж мінімальної місячної пенсії та інше. Однак, відповідач не виконує жодного з умов викладених в договорі, не приходить до позивача та не забезпечує усіма необхідними речами, доглядом. Внаслідок чого, відповідач порушує умови договору, який ним був прийнятий по спадщині та вважає, що є всі наявні законні обставини для розірвання спірного договору з підстав п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Тобто, спадкоємець або приймає всю спадщину, яка зареєстрована за спадкодавцем, або не приймає її взагалі. Оскільки [PERSON] заяву про відмову від спадщини не писав, а навпаки, отримав правовстановлюючий документ на її частину (успадкував 1/5 частину квартири [ADDRESS]), то до нього перейшли права та обов'язки спадкоємця за договором довічного утримання(догляду) від 01.10.2007року, укладеним між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України передбачено право спадкоємця на відмову від спадщини. Частиною 1 даної статті встановлено термін для реалізації такого права тотожний терміну для реалізації права на прийняття спадщини і форму його реалізації, виражену в подачі заяви у відповідну нотаріальну контору або посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Таким чином, ст. 1273 ЦК України містить правило, згідно з яким відмова від спадщини повинна бути втілена у формальну форму і ніякого іншого способу закон не встановлює. Відповідно до ч.5 ст.1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Тобто, відмова від спадщини має бути повною: спадщина не приймається взагалі. Часткова відмова від спадщини, як і часткове прийняття спадщини, недопустимі в однаковій мірі з тієї причини, що такий акт створює нерівне становище спадкоємців у відносинах правонаступництва, невідповідність участі спадкоємців у спадкуванні, породжувану особистою волею кого-небудь одного або декількох спадкоємців, що може призвести до порушення прав та законних інтересів інших спадкоємців, а також передбаченого законом справедливого розподілу спадщини. Необхідно мати на увазі, що відмова від спадщини, як і прийняття спадщини, і складання заповіту - все це односторонні цивільно-правові угоди. Заява про прийняття спадщини або про відмову від неї має бути має бути оформлена в строки, визначені ст.1270 ЦК України. Крім того, відмову від спадщини слід відрізняти від фактичного неприйняття спадщини. Відмова від спадщини виявляє намір спадкоємця не заступати на місце спадкодавця в правовідносинах, що мали місце за участю останнього і, тим самим, позбавляє спадкоємця можливості успадкувати будь-яке майно спадкодавця. А фактичне неприйняття спадщини не свідчить про відмову від неї і не є угодою. Це небажання спадкоємця здійснити визначені законом юридичні дії з певною метою. Наприклад, не хоче повернути борги за рахунок спадкового майна і таке інше. Оскільки [PERSON] успадкував 1/5 частину квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON], то він прийняв всю його спадщину, в тому числі й квартиру [ADDRESS], а також успадкував обов'язки за договором довічного утримання (догляду) від 01.10.2007 року, укладеним між [PERSON] та його сином [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №2-4145, власником вказаної квартири став [PERSON]. Крім того, правовідносини між [PERSON] та [PERSON] стосовно договору довічного утримання вже були предметом розгляду судів. Так, після того як судове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.08.2013року по справі №753/10146/13-ц набрало законної сили 22.08.2013року, яким відмовлено [PERSON] в розірванні договору довічного утримання(догляду), була спроба вирішити питання шляхом припинення дії цього договору в порядку ч.2 ст.757 ЦК України. У зв'язку з цим 17.10.2013року [PERSON] посилаючись на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.08.2013року по справі №753/10146/13-ц про те, що [PERSON] відмовився успадкувати квартиру [ADDRESS] і не набув права власності на спірну квартиру, звернувся з заявою до Першої київської державної нотаріальної контори про припинення дії договору. Він вирішив в порядку ч.2 ст.757 ЦК України припинити дію договору: «Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється». Відповідно до п.7.8 глави 2 розділу II «ПОРЯДКУ вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом №22.02.2012 № 296/5 Міністерства юстиції України, у разі смерті фізичної особи - набувача за договором довічного утримання (догляду) при відсутності у неї спадкоємців або при відмові їх від договору довічного утримання (догляду) нотаріус за письмовою заявою відчужувача припиняє дію цього договору, про що на всіх його примірниках робить відповідний напис з посиланням на статтю 757 Цивільного кодексу України. Однак листом Першої київської державної нотаріальної контори від 30.10.2013року, №9628/02-05, надано роз'яснення, що заяву залишено без виконання з посиланням на те, що не надано підтвердження того, що спадкоємці набувача [PERSON] відсутні або відмовилися від прийняття майна, переданого за договором довічного утримання. В подальшому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2014року(справа №753/19487/13-ц, суддя Вовк) відмовлено у задоволені позову [PERSON] у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів неприйняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]. Дане рішення було оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, однак ухвалою від 07.05.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Апеляційний суд стверджує, що відповідач [PERSON] з дотриманням встановленого законом порядку від прийняття спадщини не відмовився, його не можна вважати таким, що відмовився від прийняття спадщини. Таким чином для припинення дії договору довічного утримання в порядку ч. 2 ст. 757 ЦК України суди не знайшли підстав, оскільки [PERSON] прийняв спадщину, в тому числі за договором довічного утримання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що не існує доказів надання допомоги [PERSON] своєму дідусю [PERSON] за договором довічного утримання(догляду) від 01.10.2007року, укладеним між [PERSON] та його сином [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №2-4145, є всі підстави для розірвання даного договору. За викладених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3389,59 грн.

Outcome: approved