Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 400 000 грн., посилаючись на невиконання останньою зобов'язань за договором позики грошових коштів. Ухвалою від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено попередній розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Ухвалою суду від 21.03.2018 закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлений належним чином. Разом з тим, від відповідача відзив на позов не надходив, судові повістки судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримала судові документи 10.05.2018, у відповідності до вимог цивільно процесуального законодавства. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про даний спір, не подав відзив і відсутні запереченя з боку позивача щодо неможливості розгляду справи у заочному порядку. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між учасниками даного спору виникають правовідносити з договору позики, який укладений у формі розписки, відповідно до якої позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 400 000 грн., та зобовповернути до 22.09.2017 року. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем було власноруч написано розписку про отримання у борг грошових коштів в сумі 400 000 грн., проте взяті на себе вищезазначені договірні зобов'язання відповідач не виконала та не повернула грошові кошти у строк визначений в договорі, внаслідок чого у позивача породжується право вимоги на стягнення належної йому грошової суми. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доведення факту отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 400 000 грн. у борг та невиконання останнім договірних зобов'язань перед позивачем, а відтак сума заборгованості підлягає стягненню у судовому порядку. За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 4000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved