Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона є дочкою відповідача. Посилалась на те, що є дочкою відповідача [PERSON] Батько з матір'ю розлучилися 05 травня 2000 року. Починаючи з 01.09.2011 року і по теперішній час вона навчається у Буковинському державному фінансово-економічному університеті. Після розірвання шлюбу між батьками, проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Мама ніде не працює та має на утриманні також доньку від другого шлюбу - [PERSON], [INFO]. З 01.08.2012 року по 01.03.2014 рік батько сплачував аліменти в розмірі 350 гривень на місяць,перераховуючи кошти на її особистий рахунок. Однак з 01.03.2014 року він перестав надавати матеріальну допомогу. Неодноразові спроби добровільно домовитися про надання матеріальної допомоги не призвели до бажаних результатів. Батько відмовляється допомагати їй, посилаючись на погані відносини з матір'ю. Однак він працездатний, має нерегулярний мінливий дохід, так як надає ковальські послуги. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку. В подальшому збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період 01.03.2014 року, тобто з дня, коли відповідач перестав сплачувати аліменти, по 30.09.2013 року у сумі 3500 гривень. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Надала заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. Судове засідання просила провести у її відсутність. У разі відсутності відповідача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.3). 05.05.2000 року шлюб між батьками позивачки розірваний (а.с.5). Як вбачається із довідки Буковинського державного фінансово-економічного університету від 01.10.2014 року, [PERSON] є студенткою денної форми навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2015 рік (а.с.6). Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як вбачається із довідки про склад сім»ї та реєстрацію від 05.11.2013 року, [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір'ю [PERSON], а також неповнолітньою сестрою [PERSON] (а.с.8). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, законодавцем визначено обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів. Зокрема, згідно ст.182 СК, такими обставинами є: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст.199 СК якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 60 ЦПК передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, враховуючи те, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, суд виходить із доказів, які надані позивачкою. Так, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований. Зі змісту позовних вимог [PERSON] вбачається, що її батько працює неофіційно, надаючи ковальські послуги, а отже має мінливий нерегулярний дохід. Виходячи з розумності та достатності вказаного позивачкою розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення її потреб, а також реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення о суду з вказаним позовом і до закінчення нею навчання. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.03.2014 року по 30.09.2014 рік, суд вважає. що дані позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного: Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Слід зауважити, що стягнення аліментів за минулий час, є можливим лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Отже, враховуючи той факт, що позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач у відповідності до вимог ч.1 ст. 191 СК України зобов»язаний був сплачувати встановлений розмір аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, підлягають стягненню з відповідача на корить позивачки витрати по розміщенню оголошення про виклик до суду у розмірі 420 гривень. Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial