Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В своїх позовних вимогах просила визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 57). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25 серпня 1993 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 15). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 26 листопада 2012 року, актовий запис № 20802 (а.с 18). За життя [PERSON], 03 квітня 1999 року було укладено договір дарування частки квартири відповідно до якого [PERSON] подарував належні йому на праві власності, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). 22 липня 2011 року [PERSON] було складено заповіт відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і не що він за законом матиме право заповідає [PERSON] (а.с. 8). 30 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем зазначено в заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO], є його дружина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 24 червня 2011 року, актовий запис № 11277 (а.с 17). За життя померлий [PERSON] не зареєстрував частку квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування частки квартири від 23 квітня 1999 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS]. У встановлений шестимісячний строк позивач, 26 квітня 2013 року звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] на підставі якої, 26 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстровано спадкову справу № 03/2013. Листом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 08 квітня 2014 року № 35/02-14 [PERSON] повідомлено, що спадкодавцем своєчасно не було подано правовстановлюючий документ, а саме: договір дарування частки квартири, посвідченого 23.04.1999 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 645 для державної реєстрації, що передбачено ст. 227 Цивільного кодексу України, у зв'язку з цим свідоцтво про право на спадщину за законом видати не можливо та рекомендовано звернутися із відповідним позовом до судових органів (а.с. 46). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно положень ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а саме квартира за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Позивач прийняв спадщину, що встановлено у судовому засіданні. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved