Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначивши, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1999 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року було розірвано. За час перебування у шлюбі, сторони придбали нерухоме майно, а саме земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , на якій за спільні кошти побудували домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ. «А-1» з підвалом, в кількості 3-х житлових кімнат, загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м, гаражу літ. «Б», убиральні літ. «В», душу літ «Г», вольєру літ. «Д» і яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 березня 2003 року. Вищезазначена земельна ділянка та домоволодіння зареєстровано на відповідача. Оскільки згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя сторонами не досягнуто, позивач просила суд визнати домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. «А-1» з підвалом, в кількості 3-х житлових кімнат, загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м, гаражу літ. «Б», убиральні літ. «В», душу літ «Г», вольєру літ. «Д», а також земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:01:652:0015, що розташована за адресою: [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. «А-1» з підвалом, в кількості 3-х житлових кімнат, загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м, гаражу літ. «Б», убиральні літ. «В», душу літ «Г», вольєру літ. «Д» та Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:01:652:0015, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05 лютого 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Сухар С.В. позов підтримав з підстав викладених у ньому. Додатково повідомив, що спірна земельна ділянка та домоволодіння [ADDRESS] ) придбано в період зареєстрованого шлюбу із відповідачем за їх спільні кошти. Зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинено у 2020 році. Після розірвання шлюбу, заява про поділ спільного майна до суду не подавалася. Оскільки [PERSON] відмовляється добровільно визнати належну їй частку спірного домоволодіння, вважає за необхідне вирішити дане питання в судовому порядку. На підставі викладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Стрюк Н.О. позовні вимоги визнала, підтримавши наданий суду відзив. Зазначила, що шлюбні відносини між сторонами припинено у 2020 році. За період шлюбу сторони придбали нерухоме майно, а саме земельну ділянку, на якій було побудовано житловий будинок. Спірне нерухоме майно є спільним майном подружжя. Утім, позивач не вживала заходів досудового врегулювання спору, а отже спір виник не з вини відповідача. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1999 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року було розірвано (а.с.16-18). За час перебування у шлюбі, а саме 13 березня 2003 року за договором купівлі-продажу було придбано земельну ділянку площею 0,0879 га, кадастровий номер 1210100000:01:652:0015, яка розташована за адресою: в [ADDRESS] , покупцем в якому зазначено [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 березня 2003 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами, на вищевказаній земельній ділянці за спільні кошти було побудовано житловий будинок загальною площею132,9 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м., який складається з: житлового будинку літ. «А-1» з підвалом, в кількості 3-х житлових кімнат, загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м, гаражу літ. «Б», убиральні літ. «В», душу літ «Г», вольєру літ. «Д» (а. с. 15,19,20). Відповідно до ст. 22 КпШС України (яка діяла на момент придбання спірного домоволодіння) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Придбання земельної ділянки та побудування домоволодіння [ADDRESS] , у шлюбі, за спільні кошти подружжя, сторонами не заперечується, а відтак зазначене домоволодіння та земельна ділянка є спільним майном подружжя і належить кожному з них по Ѕ частці, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved