Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області із заявою про визнання безвісно відсутнім свого чоловіка, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Гуляйполе Запорізької області. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] послалась на те, що ще у 1984 року [PERSON] пішов з дому і з того часу не повернувся. Місце знаходження його протягом всього часу після цього не було відомо ані заявнику, ані його родичам. Звернення до органів міліції (поліції) результати також не дали. Відомостей про смерть [PERSON] органи державної реєстрації актів цивільного стану також не знайшли. Водночас, наявність відомостей про чоловіка перешкоджає заявнику у оформленні субсидії, тому вона змушена звернутись до суду. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала. Пояснила, що була одружена з [PERSON] з 1972 року. Проживали спочатку в с. Воздвижівка Гуляйпільского району, потім в м. Гуляйполе Запорізької області. Сумісне життя з ним супроводжувалось конфліктами та негараздами, пов`язаними з його схильністю до зловживання алкогольних напоїв. Незадовго до зникнення у [PERSON] діагностували пляму в легенях. Після цього [PERSON] пішов з дому, не залишивши жодних пояснень, не повідомивши про те, куди вибуває. Після цього ані заявник, ані родичі [PERSON] жодного разу його не бачили і не змогли знайти відомості про його місцеперебування та подальшу долю. Представники заінтересованих сторін в судове засідання не з`явились, подавши письмові заяви про розгляд справи без їх участі та про відсутність заперечень проти задоволення заяви. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04.12.2021 року, 11.11.1972 року був укладений шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому дружина взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини, на які посилається заявник. Відповідно до листа Гуляйпільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області від 17.10.2021 року, а також листа Оріхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області від 28.10.2021 року, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , немає. Відділ поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області відомостей про перебування [PERSON] у розшуку не надав. В Єдиному державному реєстрі судових рішень, Єдиному державному реєстрі боржників, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відомості про [PERSON] відсутні. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Також, судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання [PERSON] безвісно відсутнім для оформлення житлової субсидії. Таким чином, враховуючи сукупність забраних доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved