Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 119 420 грн. 38 коп., з яких 87 871 грн. 14 коп. - основна сума боргу, 25 462 грн. 78 коп. - проценти за користування позикою, 6 086 грн. 46 коп. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки на суму 40 000 грн., що на момент укладення договору еквівалентно 5 000 доларів США. Однак, відповідач отримав у борг 3 900 доларів США, що еквівалентно 87 871 грн. 14 коп. Строк повернення позики - 01 січня 2013 року. Однак, відповідач так і не повернув позику та ухиляється від її повернення до цього часу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення процентів за користування позикою та 3% річних. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. [PERSON] про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 13 травня 2012 року [PERSON] отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 40 000 грн., що на момент отримання еквівалентно 5 000 доларів США та зобов'язувався повернути не пізніше 1 січня 2013 року. Грошові кошти [PERSON] отримував частинами, про що зазначав на зворотній стороні розписки. Згідно розрахунку, наданого позивачем, основна заборгованість за договором позики становить 3 900 доларів США, що еквівалентно 87 871 грн. 14 коп.; проценти за користування позикою - 25 462 грн. 78 коп.; 3 % річних від простроченої суми заборгованості - 6 086 грн. 46 коп. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що отримавши кошти за договором позики, [PERSON] не повернув їх в обумовлений строк, у зв'язку з чим позивач обґрунтовано звернулася до суду з позовом про стягнення боргу. Розписка, в силу ст. 1047 ЦК України, є належним та допустимим доказом, який підтверджує укладення договору позики між сторонами та його умови, а також факт отримання позичальником від позикодавця певної грошової суми. Крім того, з наявного у матеріалах справи протоколу допиту свідка від 18 листопада 2014 року в рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вбачається, що [PERSON] визнав факт отримання від [PERSON] коштів в розмірі 3 900 доларів США. Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь грошових коштів, переданих відповідачу за договором позики, процентів за користування коштами та 3 % річних, так як відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 1 194 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved