Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У жовтні 2015 року Пат «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11165652000 від 08.06.2007 року в розмірі 17 166,06 доларів США та пень за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 17 268,34 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовуває тим, що 08.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1165652000, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 45 000 доларів США з терміном погашення до 08.06.2017 року включно, процентна ставка за користування кредитом - 13.2% відсотків річних. Додатковою угодою від 09.12.2009 року до кредитного договору змінено графік погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, надав відповідачу кредит у сумі 45 000 доларів США, але відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення заборгованості чим порушує прийняті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого станом на 13.08.2015 року утворилася загальна заборгованість по кредитному договору у сумі 17 166,06 доларів США. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність вказав, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав, наведених в позові. Відповідачка та її представник просила розгляд справи провести у їх відсутність, також подали до суду письмові пояснення в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказували, що банк не мав право на збільшення процентної ставки, що призвело до того, що вимога банку про погашення кредиторської заборгованості є не дійсною і не має юридичної сили, тому що розрахунок наданий суду проведено з збільшеною процентною ставкою. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11165652000 (а.с.4-7). Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 45 000 доларів США на 60 місяців, з датою повернення кредиту до 08.06.2017 року, а відповідач зобов'язувався щомісячно здійснювати часткове погашення кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за фактичне використання кредитних коштів, відповідно до графіку (а.с. 8-11). Процентна ставка за користування кредитом відповідно до кредитного договору складає 13,2 відсотків річних. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» повністю виконав свої зобов'язання за спірним договором та надав [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті у сумі 45 000 доларів США. Слід зазначити, що згідно ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України, законним засобом платежу та валютою у якій має бути виражено та виконано зобов'язання є грошова одиниця України гривня. Разом з тим, вказаними нормами (ч.2 ст.192 ,ч.3 ст.533 ЦК України) передбачено, що відповідно до законодавства допускається також використання іноземної валюти при вираженні та виконанні зобов'язань. Так, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов'язань в іноземній валюті, у випадках встановлених законом. Суд вважає, що у позивача були всі підстави для здійснення кредитних операцій в іноземній валюті, з огляду на наступне. Згідно ст.1054 ЦК України кредити можуть надаватися лише банками або іншими фінансовими установами. У ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (надалі - Закон), передбачено, що кредитними операціями є операції, що зокрема зазначені в п.3 ч.1 ст.47 Закону, а саме: операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Пунктом 3 ч.1 ст.47 вищезазначеного Закону передбачено, що операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик банки мають право здійснювати на підставі банківської ліцензії (не генеральної чи індивідуальної). Згідно абз.8 ч.1 ст.2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність. Відповідно до ч.3 ст.49 Закону, операції визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, (серед яких операції з розміщення залучених коштів (в національній та іноземній валюті, виходячи з терміну «кошти», визначеному у цьому Законі) належать до виключно банківських операцій, здійснювати які у сукупності дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію. Згідно ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Пунктом «в» ч.1 ст.5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з тим, чинним законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерії їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Відповідно до п.1.4 Положення НБУ №483 від 14.10.2004 року використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) - використання будь-яких зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються. Пунктом 1.5 вищезазначеного Положення визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Отже, суд вважає, що відповідачем та її представником не надано доказів, які б підтверджували, що ПАТ «УкрСиббанк» не має право здійснювати кредитні операції у іноземній валюті. Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. За таких обставин підстав вважати, що передбачені кредитним договором умови є несправедливими для позивача та суперечать чинному законодавству України, у суду немає. При укладенні кредитного договору [PERSON] мала можливість обирати валюту кредитування. Суд вважає, що обираючи долар США як валюту кредиту, відповідач виходив з невеликого розміру процентної ставки для кредитів в цій валюті по відношенню до інших валют, у тому числі національної валюти України, проте мав усвідомлювати, що низький розмір процентної ставки по відношенню до процентної ставки у національній валюті, пов'язаний із більш високим ризиком для позивача росту курсу цієї валюти по відношенню до гривні в період кредитування. Позивач, встановлюючи більш низьку процентну ставку для кредиту в доларах США, та відповідач, обираючи валюту за власним бажанням та на власний розсуд, укладаючи кредитний договір, мав усвідомлювати можливість збільшення курсу долара США по відношенню до національної валюти України, а отже сторони не виходили з того, що така подія не настане. До того ж, стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 кодексу. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання, зокрема випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] перед позивачем ПАТ «УкрСиббанк» станом на 12.10.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту 17 166 доларів США 06 центів, з яких: 15 628,40 доларів США кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з січня 2015 - 3 253,40 доларів США, 1 537,66 доларів США заборгованості за відсотками. Також станом на 12.10.2015 року заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів складає 17 268,34 грн. з яких: 12 962,86 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 4 305,48 грн. пеня за прострочення сплати процентів. До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи зазначене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №11165652000 від 08.06.2007 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення зобов'язань у валюті, визначеною кредитним договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача за є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, та оскільки правовідносини виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»), а також виходячи з того, що Закон України «Про виконавче провадження» (ст. 53) допускає можливість проведення державним виконавцем виконавчих дій щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість саме у валюті зобов'язань, визначених кредитним договором, а саме в доларах США. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 5794,10 грн.

Outcome: approved