Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказував, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2016 року. Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з січня 2017 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, суду надав заяву слухати справу без його участі. Відповідач позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, надав суду заяву про слухання справи без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 10 червня 2016 року у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 144. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з січня 2017 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, що призводило до сварок. Примирення між сторонами неможливе. Сторони проживають окремо. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ст. 113 СК України прізвище [PERSON] необхідно залишити - [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею всі документально підтвердженні судові витрати. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved