Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] та [PERSON], у якому просив солідарно стягнути із них заборгованість за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість у розмірі 53 619 доларів США та 44 448,18 гривень пені; також позивач просив стягнути із відповідачів судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував, подавши зустрічну позовну заяву, у якій просив визнати договір поруки, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] припиненим. [PERSON] позов проти вимог позову заперечував, а зустрічний позов підтримав. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 07.07.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №26-882/06/2006И, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти на суму 45 000,00 доларів США, на строк до 07 липня 2027 року, із процентною ставкою за користуванням кредиту - 11,80%. 07 липня 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №26-87G/06-2006И, за яким [PERSON] зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед АКІБ «УкрСиббанк» за вказаним кредитним договором. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором кредиту у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31.03.2015 року склала 35 619,92 доларів США і 44 448,18 гривень; загальний розмір заборгованості позичальника складається із 29 943,55 дол. США боргу за кредитом, 5 679,37 дол. США боргу за відсотками за користування кредитом, 44 448,18 грн. пені. Перевіривши здійснений кредитором розрахунок заборгованості позичальника, суд вважає його обґрунтованим і таким, що підтверджується наявними у матеріалах справи наданих банком розширеним розрахунком боргу позичальника. Разом із цим, у ході розгляду даної справи відповідачі заперечували проти вимог первісного позову, посилаючись на те, що за текстом кредитного договору від 07.07.2006 року, його номер зазначений як №26882/06-2006И, у той час як за пунктом 1.1. договору поруки №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року поручитель зобов'язується перед кредитором за виконання позичальником грошових зобов'язань, що виникли із кредитного договору №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року. Таким чином, відповідачі заперечували проти доведеності існування невиконаних грошових зобов'язань позичальника і поручителя. У ході розгляду даної справи представник банку вказував на те, що у даному випадку має місце технічна операційна помилка, внаслідок якої при складенні тексту кредитного договору було допущено помилку в його номері, а саме замість № №26-87G/06-2006И, було помилково зазначено № 26882/06-2006И. Пункт 1.1. Договору поруки №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року повністю відтворює зміст кредитних зобов'язань позичальника за кредитним договором, із номером зазначеним як №26882/06-2006И. Крім того, матеріали справи містять додаток №1 до кредитного договору від 07.07.2006 року із номером №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року. Вивчивши зміст вказаних договорів, суд приходить до висновку про те, що їх положення у взаємному зв'язку узгоджуються, умови основного кредитного зобов'язання, на забезпечення яких було укладено договір поруки, в тексті договору поруки повністю повторюють предмет кредитного договору №26-87G/06-2006И (№26882/06-2006И) від 07.07.2006 року Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про допущення вказаної вище технічної помилки при складенні тексту кредитного договору, що саме по собі не є достатньою підставою того, щоб встановити відсутність основного кредитного зобов'язання. Відтак, у даному разі правильним номер Договору про надання споживчого кредиту, що був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» і [PERSON], 07.07.2006 року, слід вважати №26-87G/06-2006И. Наведене свідчить про наявність законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за договором кредиту №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року у розмірі 35 619,92 доларів США і 44 448,18 гривень. Що стосується зустрічного позову про припинення договору поруки №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року, суд виходить із такого. За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Представник [PERSON] посилається на припинення вказаного договору поруки №26-882/06-2006И від 07.07.2006 року в силу положення частини 4 статті 559 ЦК України, у зв'язку із тим, що Банк не звертався до поручителя із вимогою про виконання основного зобов'язання протягом строку, що перевищує шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Суд погоджується із наступними доводами представника [PERSON] щодо припинення поруки за договору поруки №26-882/06-2006И від 07.07.2006 року. Так, представник поручителя за даним договором вказує на те, що 23 липня 2014 року Банком було надіслано вимогу №_30-11/14671 на ім'я [PERSON] про необхідність погашення простроченої заборгованості, а у випадку непогашення у встановлені строки простроченої заборгованості - про дострокове повернення всієї суми кредиту разом з нарахованими відсотками та штрафними санкціями. Згідно із пунктом 11.1. Кредитного договору у випадку направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов цього Договору протягом 31 календарного дня з дати отримання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником повідомлення (вимоги) від Банку протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) від Банку. Отже, з врахування того, що вимога була надіслана 23 липня 2014 року, то датою дострокового повернення всього розміру кредиту слід вважати - 3 вересня 2014 року. Водночас, Банк звернувся із даним позовом до Святошинського районного суду м.Києва лише 10.04.2015 року із значним пропуском визначеного частиною 4 статті 559 ЦК України строку на пред'явлення вимоги поручителю щодо виконання простроченого зобов'язання боржника за основним зобов'язанням. Відтак, суд погоджується із доводами зустрічного позову поручителя до банку, виходячи із того, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, є достатньою правовою підставою для визнання договору поруки №26-87G/06-2006И від 07.07.2006 року припиненим (визнання поруки припиненою). При цьому, суд відхиляє доводи Банку про те, що позивач у вересні 2014 року звертався із аналогічним позовом до Фастівського міськрайонного суду Київської області, за наслідками чого позовну заяву було повернено судом ухвалою від 15.10.2014 року для подання до належного суду. Зазначена обставина не спростовує наявності підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки акти цивільного законодавства не передбачають поновлення визначеного частиною 4 статті 559 ЦК України спеціального строку для пред'явлення вимог до поручителя; крім того, до Святошинського районного суду м.Києва Банк звернувся після спливу одного року із часу повернення його позову Фастівським міськрайонним судом Київської області. Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення зустрічного позову у даній справі. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати у розмірі 3 654,00 грн., які відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON]. При поданні зустрічної позовної заяви [PERSON] сплатила судові витрати у розмірі 243,60 грн., які відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягають стягненню з ПАТ «УкрСиббанк». На підставі зазначеного,

Outcome: partial