Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач через свого представника - адвоката Біленського А.Г. звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про визнання права власності на будинок в порядку набувальної давності. На обґрунтування позову зазначив, що 22.09.2006 року [PERSON] на підставі рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, набула право власності на Ѕ частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також на земельні ділянки, які розташовані за вказаною адресою. Відповідно до вказаного рішення позивач у травні 2006 року купила Ѕ частини житлового будинку. Інша частина житлового будинку належала [PERSON] , на підставі договору дарування. З 2006 року по 2020 рік [PERSON] не з`являлась на території с. Гур`ївка, своєю власністю не цікавилась. З інформації від односельців позивач дізналась, що [PERSON] нещодавно померла, спадкоємців вона не мала, відповідно спадщину ніхто не приймав. Позивач відкрито користується всім житловим будинком з 2006 року по теперішній час. 06.02.2009 року [PERSON] як набувачу був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25 га, а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що позивач добросовісно заволоділа і до сьогоднішнього часу, відкрито, безперечно володіє житловим будинком [ADDRESS] . Позивач також ремонтує будинок, сплачує комунальні послуги, утримує нерухоме майно. Таким чином володіє більше 14 років вищевказаним майном. Враховуючи вище викладене, просить визнати право власності за набувальною давністю за [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.10.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 16.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Витребувано з Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а у разі заведення спадкової справи - надати належним чином завірену її копію. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами та витребуваних судом письмових доказів за відсутності сторін. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.09.2006 року позов [PERSON] задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] в травні 2006 року купила у [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами: житлового будинку А-1 житловою площею 42.1 кв. м загальною площею 60.7 кв. м; сарая Б-1; гаража В-1; підвала Гп/д ; літньої кухні Д-1; котельні Ж-1 та огорожі № 1-4, зареєстрованої на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , за 7500 грн. Визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Крім того судом встановлено, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.12.2007 року позов [PERSON] задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] в жовтні 2006 року купила у [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,09 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по [ADDRESS] , за 1000 грн. Визнано за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,09 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по [ADDRESS] . Також судом встановлено, що інша частина житлового будинку належала [PERSON] , на підставі договору дарування, що підтверджується копією договором дарування від 26 серпня 2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В., зареєстрованому є реєстрі за №1346 та копією довідки РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» вих. №303 від 28.09.2020 року. Судом встановлено, що 06.02.2009 року [PERSON] на підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.12.2007 року були видані державні акти про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,09 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією державного акту серії ЯЗ №246393 від 06.02.2009 року та копією державного акту серії ЯЗ №246392 від 06.02.2009 року. Відповідно до довідки виданої виконкомом Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області громадянка [PERSON] , не зареєстрована та не проживає на території Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області з 2006 року по теперішній час. В судових засіданнях судом встановлено, що [PERSON] відкрито користується всім житловим будинком з 2006 року, ремонтує його, сплачує комунальні послуги, утримує нерухоме майно по теперішній час, що підтверджується довідкою вих. №256 від 23.09.2020 року, виданої виконкомом Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Судом для встановлення всіх обставин по справі було направлено запит до Новоодеського РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце смерті: Україна, Миколаївська область, м. Миколаїв, актовий запис № 2436 від 15.07.2019 року складений Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується відповіддю вих. № 2094/129-24 від 16.11.2020 року. На виконання ухвали суду від 16.11.2020 року, Новоодеською державною нотаріальною конторою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), надано інформаційну довідку №62947548, згідно якої встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилась. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майно і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомими майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 підтримала правовий висновок Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суду щодо умов набуття права власності за набувальною давністю, визначивши, що при вирішенні спорів, зазначивши, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Судом встановлено, що [PERSON] з 2006 року добросовісно заволодів чужим майном - житловим будинком, Ѕ частини якого належала [PERSON] , і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком більше десяти років, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб; самостійно несе витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, утримує його в належному стані. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved