Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що 07.10.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір побутового підряду, за умовами якого відповідач зобов'язався доставити та встановити металеві двері, а позивач сплатити вартість виконаних робіт у сумі 4000,00 грн. Розмір необхідного авансу становить 3 500,00 грн. На виконання умов договору позивач 07.10.2014р. сплатила відповідачу аванс в сумі 3 500,00 грн., однак відповідач до сьогоднішнього часу роботи не виконав та гроші не повернув. Також вказувала, що за умовами пунктів 3.2., 4.2. договору в разі невиконання роботи в десятиденний строк відповідач має виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожний день. Крім того вказувала, що умови договору про неповернення суми авансу в разі одностороннього розірвання договору є несправедливими та мають бути визнані недійсними відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі зазначеного просила визнати недійним пункт 3.4. договору, який укладений 07.10.2014р. між позивачем та відповідачем, застосувати наслідки недійсності угоди, а саме стягнути з відповідача суму авансу в розмірі 3 500,00 грн., стягнути з відповідача неустойку в розмірі 732,00 грн. та витрати на юридичні послуги в розмірі 400,00 грн. Пізніше позивачка уточнила позовні вимоги та на підставі положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача збитки в сумі сплаченого нею за договором авансу 3 500,00 грн. та згідно ч. 5 ст. 10 Закону пеню за кожний день прострочення виконання робіт, розрахунок якої просила провести суд. В судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду у разі неявки відповідача. Відповідач Фізична особа-підприємець [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення з урахуванням позиції позивачки. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому за ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем Фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір за пунктом 1.1 якого відповідач, як виконавець, взяв на себе обов'язки доставити та встановити металеві/міжкімнатні двері, вартість монтажу та демонтажу була включена у вартість робіт. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст. 866. ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Із представлених позивачкою доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з договору побутового підряду, який був укладений у належній формі шляхом підписання обома сторонами письмового договору. Згідно пунктів 2.1 - 2.3. договору вартість двері складала 4 000,00 гривень. Замовник сплачує аванс в розмірі 3 500,00 грн. Решта в сумі 500,00 грн. сплачується по закінченню робіт. Строк виконання робіт відповідно до пункту 3.2. договору становить 10 робочих днів. Позивачкою були виконанні покладені на неї договором обов'язки та передано 07 жовтня 2014 року відповідачу суму авансу в розмірі 3 500,00 грн. Відповідачем зі свого боку не було представлено доказів належного та своєчасного виконання взятих на себе обов'язків по доставці та встановленню металевої двері. Також після звернень позивачки про розірвання договору та повернення коштів відповідач кошти до сьогоднішнього дня не повернув, чим порушив права позивачки та спричинив їй збитки. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За нормами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Аналогічні норми також закріплені в ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Отже внаслідок тривалого невиконання відповідачем взятих на себе за договором обов'язків позивачка правомірно відмовилась від договору та просила відшкодування збитків, у вигляді сплаченої нею суми авансу 3 500,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. З огляду на вказані положення ч. 5 ст. 10 Закону відповідач внаслідок прострочення виконання робіт за договором має нести відповідальність шляхом виплати пені у розмірі 3% за кожний день прострочення. Встановлений договором десятиденний строк виконання робіт сплинув 21 жовтня 2014 року, отже з 22 жовтня 2014 року по день звернення до суду має нараховуватися передбачена Законом пеня. Період прострочення з 22 жовтня 2014 року по 04 червня 2015 року становить 224 дні. Визначивши кількість прострочених днів, розмір пені за прострочення виконання роботи складає: 3% х 224 днів х 4 000 грн. / 100 = 26 880,00 гривень та вважає його обґрунтованим і таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В той самий час, відповідач не скористувався своїм процесуальним правом довести або спростувати вимоги позивача, оскільки не з'явився в судове засідання та з будь-яким заявами до суду не звернувся. З урахуванням наведених положень та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 303,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved