Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, поновлення її на посаді завідувача відділу бібліотеки. В обґрунтування позову зазначила, що її незаконно звільнено, оскільки сукупність існуючих обставин та норм закону, які регулюють спірні правовідносини свідчать, що застосований до неї відповідачем захід стягнення у вигляді звільнення з роботи, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею проступку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.12.2011 [PERSON] наказом № 71 від 30.11.2011 була прийнята на посаду завідувача бібліотеки Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 509-р «Про утворення Державного університету телекомунікацій» було створено Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій (далі - Військовий інститут). 03.02.2014 між Військовим інститутом та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність та наказом від 17.03.2014 останню призначено матеріально-відповідальною особою бібліотеки. Наказом від 01.09.2014 № 173 [PERSON] була переведена на посаду завідувача відділу бібліотеки Військового інституту. Наказом начальника Військового інституту від 23.04.2015 № 147 було призначено службове розслідування по факту виявлених розбіжностей у обліку культпросвітмайна, а саме книжкового фонду Військового інституту. За результатами проведення службового розслідування наказом начальника Військового інституту від 12.05.2015 № 36 т.в.о. завідуючого бібліотекою Військового інституту [PERSON] за неналежне виконання посадових обов'язків що призвело до порушення ведення книжкового обліку оголошено догану та наказано привести у відповідність облік та здійснити звірку з фінансово-економічною службою інституту, щодо книжкового фонду. Підготувати та надати до відділу матеріально-технічного забезпечення психологічних технологій управління пропаганди Головного управління по роботі з особовим складом Збройних Сил України акти оприбуткування кількості книжкового фонду про що письмово доповісти 22.05.2015 заступнику начальника інституту з навчальної та наукової роботи. 12.05.2015 підполковником [PERSON], підполковником [PERSON] та майором [PERSON] складено акт про відмову [PERSON] від ознайомлення із наказом «Про результати проведення службового розслідування з приводу виявлених розбіжностей у обліку культпросвітмайна». Наказом начальника Військового інституту від 03.07.2015 № 226 [PERSON] за порушення пунктів 1.3., 1.4., 1.5 «Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра Оборони України від 21.12.2010 № 690, оголошено догану та наказано їй облікувати книги рідкісної літератури за окремим обліком та забезпечити належні умови зберігання зазначеної літератури. Відповідно до акту про прийняття і здавання посади завідувача бібліотекою від 10.02.2016 у ході роботи комісії встановлено, що матеріальні засоби які рахуються по службі КЕС за бібліотекою в наявності. Нестачі не виявлено. Але, облік бібліотечного фонду (книжок) ведеться із порушенням що може спричинити у майбутньому виникнення суттєвих розбіжностей в бухгалтерському обліку. 01.03.2016 завідувач бібліотеки [PERSON] у своєму рапорті начальнику інституту просила рішення щодо звільнення з посади начальника відділу бібліотеки [PERSON] у зв'язку з відмовою останньою виконувати свої посадові обов'язки, та неодноразовими порушеннями трудової дисципліни. Також у рапорті [PERSON] зазначила, що при передачі їй справ бібліотеки [PERSON] відмовилась від участі в інвентаризації, згідно номенклатури справ, які повинні бути в наявності у бібліотеці їй не були передані: акти списання літератури за 2016 рік та журнал обліку внутрішніх документів по бібліотеці. 10.03.2016 заступник начальника інституту з навчальної та наукової роботи рапортував начальнику інституту про те, що з боку завідувача бібліотеки [PERSON] до нього надходять багато чисельні скарги на погане виконання службових обов'язків завідувачем відділу бібліотеки [PERSON], яка відмовляється виконувати її вказівки та розпорядження, трактує їх на свій розсуд, неповажно ставиться до неї, веде себе агресивно, не підтримує норм культурного спілкування, імітує свою роботу, а тому просив звільнити [PERSON] у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин службових обов'язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. 12.03.2016 заступник начальника інституту з навчальної та наукової роботи [PERSON] рапортував начальнику інституту про те, що його спроба перевірити виконання завдання [PERSON], яке було надано їй вранці, закінчилась неадекватною реакцією: лайкою, криками, образами та просив звільнити останню у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин службових обов'язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. 14.03.2016 заступник начальника інституту з навчальної та наукової роботи [PERSON] у своєму рапорті начальнику інституту просив останнього рішення на розірвання трудового договору з працівником Збройних Сил України [PERSON] та порушення клопотання про розгляд даного подання профкомом. 16.03.2016 до т.в.о. начальника інституту зверталися працівники бібліотеки [PERSON] та [PERSON] з доповідними щодо некоректної та принизливої поведінки [PERSON] Згідно Протоколу засідання профкому ВІТІ від 28.03.2016 члени профкому одноголосно вирішили дати згоду на звільнення члена профспілки [PERSON] 01.04.2016 наказом № 67 [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим колективом. Цього ж дня позивач ознайомлена із наказом про її звільнення. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. За правилами ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для викон.ання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Так, відповідно до п. 2.1., п. 2.12. Функціональних обов'язків завідувача бібліотеки завданнями та обов'язками, зокрема є забезпечення діяльності бібліотеки, як інформаційного, культурно-просвітницького та освітнього структурного підрозділу інституту, а також забезпечення організації своєчасного та систематичного обліку діяльності бібліотеки за встановленою формою. Як встановлено положеннями ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] неодноразово порушувалася трудова дисципліна, що проявлялось у не виконанні п. 2.1., п. 2.12. її Функціональних обов'язків та порушенні пунктів 1.3., 1.4., 1.5 «Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра Оборони України від 21.12.2010 № 690. За вказані порушення до позивача обґрунтовано застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді оголошення доган у травні та липні 2015 року. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] неодноразово дозволяла собі некоректну поведінку по відношенню до інших співробітників Військового інституту та керівництва. Згідно з п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз'яснюється, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 статті 41 КЗпП, чи дотримані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З досліджених судом доказів вбачається, що відповідачем під час звільнення [PERSON] із займаної нею посадою за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, було дотримано всіх вимог чинного трудового законодавства, а саме: зафіксовано факти неодноразового порушення трудової дисципліни в актах та результатах проведення службових перевірок, рапортах та доповідних, відібрано пояснення у позивача за даними фактами (а.с.49) та ознайомлено [PERSON] з наказом про звільнення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача відбулось законно, а тому позов з підстав викладених в ньому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed