Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

У жовтні 2020 року адвокат Довгополий ОБ. діючи в інтересах позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить провести поділ спільного майна подружжя. Аргументує свої вимоги тим, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу в період з липня 2014 року по листопад 2019 року. За час спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Протягом спільного проживання позивач та відповідач вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та побут. за період спільного проживання позивача з відповідачем - з липня 1994 року по листопад 2019 року ними було набуто наступне майно яке належить їм на праві спільної сумісної власності у відповідності до ст.74 Сімейного кодексу України : автомобіль « Пріора» , державний номер [NUMBER] - вартістю 10300 грн.; причеп автомобільний , державний номер [NUMBER] , вартістю - 2800 грн.; вантажний автомобіль « ГАЗ» , державний номер [NUMBER] , вартістю 60000 грн.; трактор Т - 40, державний номер [NUMBER] , вартістю 15000 грн.; кузов до вантажного автомобіля вартістю 25000 грн.; компресор вартістю 2500 грн.; човен резиновий надувний марки « Колібрі», вартістю 2200 грн.; мотор до човна марки « Сузукі», вартістю 25000 грн.; пилка бензинова марки « VARNINA », вартістю 1800 грн.; бензо - косарка вартістю 2500 грн.; бетономішалка вартістю 3600 грн.; прилад для миття марки « Кєрхер », вартістю 8000 грн.; турбінки у кількості 2 штук, вартістю 3000 грн.; зварювальний апарат марки « MIKROTIG» - 200, вартістю 3600 грн.; крупорушка вартістю 1000 грн.; обприскувач побутовий вартістю 450 грн.; спальня вартістю 5000 грн.; стінка марки « Класика», вартістю 13000 грн.; кухонний куток вартістю 1200 грн.; прихожа вартістю 2000 грн.; м`який куток ( диван та два крісла ) вартістю 2600 грн.; арка металева вартістю 3000 грн.; культиватор для обробітки грунту вартістю 7000 грн.; плуг трьох корпусний вартістю 3000 грн.; спортивний велосипед вартістю 5600 грн.; пральна машинка вартістю 2300 грн.; електрична дрель вартістю 1200 грн.; свіжака СЗС - 3.6 вартістю 10000 грн.; сівалка 5.6 вартістю 15000 грн.; культиватор навісний вартістю 23000 грн.; культиватор ( лущильник ) вартістю 15000 гри.; сцепка для боронування вартістю 7000 грн.; одіяло вартістю 2300 грн.; тюнер вартістю 1300 грн.; сепаратор електричний марки « Мотор - Січ - 200» , вартістю 1600грн.; холодильник марки « Норд» , вартістю 6000 грн.; інкубатори « Квочка» у кількості 2 штук, вартістю 700 грн. за кожен ; водонагрівач марки « Арістон», вартістю 2300 грн.; ехолот для риболовлі вартістю 2300 грн.; духовка електрична вартістю 3300 грн.; тумбочка для взуття вартістю 1200 грн.; дзеркало вартістю 600 грн.; ванна вартістю 3200 грн.; унітаз вартістю 1700 грн.; спінінги та котушки у кількості 14 штук загальною вартістю 10000 грн.; шуруповерт вартістю 700 грн.; сітка рабиця 60 метрів вартістю 1800 грн.; зарядка автоматична ДК23 - 6024, вартістю 800 грн.; мотор водяний глибинний вартістю 700 грн.; візок господарський двохколісний вартістю 500 грн.; шланг резиновий поливний 15 метрів вартістю 250 грн.; дизельне пальне у кількості 1 тони вартістю 18000 грн.; пшениця кормова у кількості 5 тон вартістю 15000 грн.; насіння соняшнику врожаю 2019 року у кількості 45 загальною вартістю 300600 грн. Увесь вище зазначений перелік набутого у спільну сумісну власність майна зазначений у комісійному акті від 11.09.2020 року, який був складений за участі сільського голови та свідків, а також належним чином завірений. При цьому, відповідач теж був присутній при його складанні і вартість майна по кожній окремо визначеній позиції була з ним узгоджена, проте останній категорично відмовився завізувати даний акт. Відповідно до ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України, якщо чоловік та жінка проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою , майно , набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з вимогами норм ст. 60 Сімейного кодексу України майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо ) самостійного заробітку ( доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального нотування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя . Тотожна норма закріплена в ч. 4 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Крім цього, згідно з вимогами ст. Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України майна, що є єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, може бути вирішений судом, що власне і зумовило, в даному випадку, позивача звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача просить суд поділити між [PERSON] і [PERSON] набуте у спільну сумісну власність майно, зазначене у акті від 11.09.2020 року, в рівних ідеальних частках, по 1/2 частки кожному. Ухвалою судді Новобузького районного суду миколаївської області від 20.10.2020 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження. 24.11.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 22.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Суду пояснив, що сторони проживали спільно однією сім`єю без укладення шлюбу з 1994 по листопад 2019 року. За цей час у них народилася спільна донька, [PERSON] [INFO] . Протягом спільного проживання сторони вели спільне господарство,мали спільний бюджет та побут. На підтвердження даної обставини наявне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.03.2020 року, яке набрало законної сили. За період спільного проживання сторони набули у власність майно, спільне сумісне , перераховане в позовній заяві. Позивачка намагалася неодноразово домовитися про добровільний розподіл майна, але відповідач не погодився та вивіз майно з будинку за місцем їх спільного поживання. Неодноразово позивачка викликала працівників поліції під час спроб відповідача вивезти їх спільне майно, але зазначені дії не дали позитивного характеру, оскільки ознак кримінального правопорушення у вказаних діях відповідача поліція не вбачала. В подальшому позивачка звернулася до органів місцевого самоврядування в особі сільського голови для складення акту опису наявного майна від 11.09.2020 року. Для складення вищезазначеного акту на місце виходила комісія з двома свідками. Відповідач при цьому був присутній, між ними перелік майна був погоджений та була погоджена приблизна вартість майна. Після складення акту він був завізований учасниками, крім відповідача. Активні дії відповідача призвели до того, що на сьогодні в будинку де спільно проживали сторони - відсутнє будь-яке майно. Всі речі зазначені в позові відповідачем вивезені, оскільки доступу до спільного домоволодіння позивачка після розірвання відносин не мала. В зв`язку з вищезазначеним просив розділити майно між сторонами в рівних ідеальних частках - по Ѕ частки кожному. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі. Суду пояснила, що доказів наявності майна, його вартості, набуття та належності відповідачу суду не надано. Відповідач при складанні комісійного акту був відсутній та вартість і склад майна не погоджував. Про зазначене свідчить відсутність його підпису на акті. Також відсутній запис про відмову відповідача від підпису акту. Крім того наявність рухомого майна, зокрема транспортних засобів, не доведено належними доказами. Зазначила, що позивач мала доступ до спільного домоволодіння та продавала речі наявні в будинку. З огляду на вищезазначене просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з липня 1994 року по 7 листопада 2019 року. Даний факт також встановлено рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.03.2020 року. ( а.с.11). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , якому позивачка доводиться падчеркою, а відповідач племінником, суду пояснив, що його племінник [PERSON] забрав все що було в хаті за місцем спільного проживання сторін. Зокрема забрав все скошене зерно, приблизно 5 тон пшениці, яке їм привезли. Зазначив, що проживає через дорогу від будинку сторін та бачив, що відповідач виносив зерно. На даний час спільний будинок сторін пустий. Повідомив, що при описі майна присутній не був. Акт оцінки вартості майна бачив, читав, розписувався в ньому. Зазначений акт позивачка склала та принесла свідку на підпис. На момент коли позивачка описувала спірне майно наявне в будинку, свідок присутній не був. Крім того зазначив, що коли сторони зійшлися, приблизно в 1995 році, у відповідача взагалі нічого не було. Вже під час їх спільного проживання відповідач став фермером та обробляє землю, а все майно для обробітку землі куплено за гроші від господарства яке належало позивачці. Також повідомив, що позивачка [PERSON] не живе в будинку з вересня 2020 року, оскільки відповідач приходив і вчиняв сварки, виганяв її з будинку. Крім того виносив з будинку речі, в зв`язку з чим позивачка неодноразово викликала поліцію. Повідомив, що в домогосподарстві за місцем їх спільного проживання була техніка: 2 сівалки, 2 культиватора, сцепка з бороною, оприскувач, але відповідач перетягнув все до домогосподарства де він зараз проживає. Крім того будинок в якій останні проживали була повністю омебльована, натомість [PERSON] з забрала лише свій одяг, а всі речі залишилися там. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що працює в сільській раді з 2008 року та з весни 2020 року позивачка [PERSON] регулярно скаржилася їй на чоловіка, який її бив. Показувала синяки. Свідок приходила до відповідача та просила вести себе гарно. Відповідач [PERSON] проживав разом з позивачкою з 1994 року та спільно набували у власність майно. Домоволодіння в якому раніше спільно проживали сторони було без офіційних документів. Поряд з домоволодінням був пустий двір де відповідач тримав свою техніку: сівалки, культиватори, оприскувачі. В березні місяці 2020 року відповідач без оформлення документів придбав хату на [ADDRESS] . та почав забирати туди не тільки техніку, а й інше майно. Зокрема зерно, яке зберігалося на спільному подвір`ї. Неодноразово приїжджала поліція на виклики позивачки. Зокрема 11 вересня приїхав наряд поліції то позивачка вже не могла зайти в будинок, оскільки відповідач зрізав вночі замки та забрав частину речей. Зі слів позивача - подушки, одіяла. Крім того відповідач заблокував двері хати тому писали акти в літній кухні, де ще були меблі. Через тиждень вже нічого не було. Комісійний акт від 11.09.2020 року двічі переписувався, оскільки в першому акті депутат Куліш відмовилася ставити свій підпис. Свідок з [PERSON] двічі підписувалися в акті (першій та другій редакції). Зазначила що двічі передивлялася комісійний акт та підписалася в ньому. Крім того повідомила, що по господарському обліку на відповідачу числиться трактор, але документів на нього не має. Ціни на майно визначала сама позивачка. Акт позивачка складала в сільській раді, описуючи майно по фотографіям, а свідки лише підписали його. 11.09.2020 року відповідач [PERSON] при складанні акту присутнім не був. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, вказана правова позиція була неодноразово викладена у постановах ВС від 19.11.19 р. №757/6978/17-ц, від 07.02.18 р. № 654/5243/14-ц, від 28.03.18 р. № 759/14349/15-ц, ВСУ від 24.05.17 р. № 6-843цс17. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї постанови визначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За змістом роз`яснень, викладених у п. 24, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, представник позивача просить розділити спільно нажите майно, придбане за час шлюбу на загальну суму 325000,00 грн, а саме : автомобіль « Пріора» , державний номер [NUMBER] - вартістю 10300 грн.; причеп автомобільний , державний номер [NUMBER] , вартістю - 2800 грн.; вантажний автомобіль « ГАЗ» , державний номер [NUMBER] , вартістю 60000 грн.; трактор Т - 40, державний номер [NUMBER] , вартістю 15000 грн.; кузов до вантажного автомобіля вартістю 25000 грн.; компресор вартістю 2500 грн.; човен резиновий надувний марки « Колібрі», вартістю 2200 грн.; мотор до човна марки « Сузукі», вартістю 25000 грн.; пилка бензинова марки « VARNINA », вартістю 1800 грн.; бензо - косарка вартістю 2500 грн.; бетономішалка вартістю 3600 грн.; прилад для миття марки « Кєрхер », вартістю 8000 грн.; турбінки у кількості 2 штук, вартістю 3000 грн.; зварювальний апарат марки « MIKROTIG» - 200, вартістю 3600 грн.; крупорушка вартістю 1000 грн.; обприскувач побутовий вартістю 450 грн.; спальня вартістю 5000 грн.; стінка марки « Класика», вартістю 13000 грн.; кухонний куток вартістю 1200 грн.; прихожа вартістю 2000 грн.; м`який куток ( диван та два крісла ) вартістю 2600 грн.; арка металева вартістю 3000 грн.; культиватор для обробітки грунту вартістю 7000 грн.; плуг трьох корпусний вартістю 3000 грн.; спортивний велосипед вартістю 5600 грн.; пральна машинка вартістю 2300 грн.; електрична дрель вартістю 1200 грн.; свіжака СЗС - 3.6 вартістю 10000 грн.; сівалка 5.6 вартістю 15000 грн.; культиватор навісний вартістю 23000 грн.; культиватор ( лущильник ) вартістю 15000 гри.; сцепка для боронування вартістю 7000 грн.; одіяло вартістю 2300 грн.; тюнер вартістю 1300 грн.; сепаратор електричний марки « Мотор - Січ - 200» , вартістю 1600грн.; холодильник марки « Норд» , вартістю 6000 грн.; інкубатори « Квочка» у кількості 2 штук, вартістю 700 грн. за кожен ; водонагрівач марки « Арістон», вартістю 2300 грн.; ехолот для риболовлі вартістю 2300 грн.; духовка електрична вартістю 3300 грн.; тумбочка для взуття вартістю 1200 грн.; дзеркало вартістю 600 грн.; ванна вартістю 3200 грн.; унітаз вартістю 1700 грн.; спінінги та котушки у кількості 14 штук загальною вартістю 10000 грн.; шуруповерт вартістю 700 грн.; сітка рабиця 60 метрів вартістю 1800 грн.; зарядка автоматична ДК23 - 6024, вартістю 800 грн.; мотор водяний глибинний вартістю 700 грн.; візок господарський двохколісний вартістю 500 грн.; шланг резиновий поливний 15 метрів вартістю 250 грн.; дизельне пальне у кількості 1 тони вартістю 18000 грн.; пшениця кормова у кількості 5 тон вартістю 15000 грн.; насіння соняшнику врожаю 2019 року у кількості 45 загальною вартістю 300600 грн. На підтвердження придбання та наявності вищеперерахованого майна, позивачем долучені фотографії, де зображені ті самі речі, що вони купували. Вартість усього перерахованого майна була зазначена в Акті оцінки вартості спільно набутого майна. Суд не може прийняти як доказ Акті оцінки вартості спільно набутого майна оскільки його вартість між сторонами не погоджена добровільно, отже дана обставина може бути підтверджена чи то товарними чеками на придбання конкретного майна, чи то Висновками експертів про вартість майна з урахуванням із зносу на час розгляду справи у суді, тощо. Крім того, наявність вказаного майна у акті також судом ставиться під сумнів, оскільки свідок [PERSON] пояснила, що вона особисто не була присутня при опису цього майна за місцем його знаходження, акт складався самою позивачкою у приміщені сільської ради. Із наданих позивачкою доказів суд не може з`ясовувати джерело і час придбання спірного майна, позивачем не надано жодних доказів, щодо придбання вищевказаних речей під час проживання в шлюбі , за спільні кошти та не надано доказів вартості майна. Водночас, за наявності таких суперечливих доказів, суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що на наданих фотографіях зображені саме ті речі, які були придбані у період шлюбу та підлягають поділу, тобто є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказані речі знаходяться у відповідача, тобто є майном, на яке розповсюджується режим спільної сумісної власності. У частині 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.12 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Суд зазначає, що позивачем за первісним позовом не надано доказів, щодо придбання вищевказаних речей під час проживання в шлюбі за спільні кошти та вартості даного майна. Показання свідків щодо наявності у позивача та відповідача певного майна, лише підтверджують , що таке майно малось, але за чиї кошти воно придбане і яким чино вони можуть лише припускати, а отже даних показів недостатньо для підтвердження тих обставин, що спірне є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин вимоги, позову не підлягають задоволенню повному обсязі Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed