Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. 10.11.2011 сторони уклали шлюб, спільних дітей у подружжя немає. Сімейне життя сторін не склалося, оскільки виявилось, що у них різні погляди на шлюб та сім'ю, зникло взаєморозуміння. Сторони понад два роки проживають окремо, тобто їх шлюб фактично розпався і існує лише формально, а відтак подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що понад два з половиною роки назад вона пішла від чоловіка, і з того часу вони не лише не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, а і не спілкуються. Позивач заявила, що через неадекватну поведінку відповідача, безпідставні звинувачення і погрози з його боку вона не бажає мати з ним нічого спільного і наполягає на розірванні шлюбу. У строк, встановлений для подачі відзиву, від відповідача надійшла письмова заява, у якій він виклав свою позицію щодо позову. Відповідач зазначив, що вважає їх шлюб вичерпаним і не заперечує проти його розірвання, але лише за умови повернення позивачем його особистого майна - трьох одиниць кухонної техніки та колекції орхідей. В судове засідання з розгляду справи по суті відповідач не з'явився, подав письмову заяву про перенесення розгляду справи пославшись на неможливість явки в судове засідання по причині тривалого лікування. Однак зважаючи на те, що неявка відповідача до суду є повторною, а викладені ним доводи і аргументи не мають жодного правового значення для вирішення спору про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 10.11.2011 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Сімеїзької селищної ради м. Ялта Автономної Республіки Крим, актовий запис № 19. Спільних дітей у подружжя немає. Із заяв по суті справи та пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на сім'ю і шлюб сторони втратили почуття любові і поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов до переконання, що передумови для збереження шлюбу сторін відсутні і розлад їх подружніх стосунків не є тимчасовим, а відтак подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved