Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 5400 Євро боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 17 липня 2020 року він позичив [PERSON] 5400 Євро, які останній мав повернути йому в строк до 10 серпня 2020 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідач 17 липня 2020 року власноручно написав розписку. Оскільки у зазначений строк [PERSON] гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому просить стягнути з нього на свою користь суму боргу в розмірі 5400 Євро. В судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2021 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2020 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 5400 Євро, які останній зобов`язався повернути [PERSON] в строк до 10 серпня 2020 року. До обумовленого строку [PERSON] не виконав цього обов`язку та грошові кошти позивачу не повернув. Зазначені обставини підтверджуються розпискою [PERSON] , оригінал якої зберігався у [PERSON] та яка долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.10). Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України). В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту боргової розписки вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 5400 Євро, які зобов`язався повернути до 10 серпня 2020 року, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані [PERSON] , паспортні дані [PERSON] , отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі 5400 Євро та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписки міститься підпис [PERSON] , навпроти якого зазначено його прізвище та ініціали. Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у [PERSON] , що свідчить про неповернення відповідачем позики. [PERSON] не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані ним від [PERSON] або ж повернуті останньому. Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що [PERSON] не виконав свій обов`язок з повернення [PERSON] суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 5400 Євро. Стягуючи з відповідача суму боргу у іноземній валюті, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Висновок про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, який суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин. Оскільки позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на його користь слід стягнути 1771 грн. 73 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову.

Outcome: approved