Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом АТ «КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис на кредитному договорі, укладеному 17.04.2008 року ним з АТ «КБ «Приватбанк», за яким стягнуто з нього на користь банку 45 951 грн. 91 коп. Проте, заборгованість за цим кредитним договором вже була стягнута з нього в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року. Оскільки вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не переконався в наявності заборгованості за кредитним договором, [PERSON] просить суд визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання представник позивача - [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судове засідання представник банку не прибув, подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв А.А. подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 16.04.2008 року між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ «КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір шляхом підписання [PERSON] заяви-анкети, відповідно до умов якого банком видано [PERSON] кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У грудні 2012 року АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.04.2008 року. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.04.2013 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнено з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.04.2008 року у сумі 30 544 грн. 94 коп. та 305 грн. 45 коп. судових витрат (а.с. 6-8). Згідно з постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 20.03.2018 року виконавче провадження № 45627022 закрито, у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 30 544 грн. 94 коп. (а.с. 8). 04.10.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №б/н від 17.04.2008 року, укладеному з [PERSON] у сумі 45 951 грн. 91 коп. До заяви додано копію кредитного договору, копію засвідченої виписки з особового рахунку боржника в двох примірниках, копію вимоги про усунення порушень з кредитним договором. 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис на кредитному договорі № б/н, укладеному 17.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , за яким стягнуто з [PERSON] на користь банку 45 951 грн. 91 коп. заборгованості за кредитним договором. Зі змісту копії нотаріальної справи вбачається, що цей виконавчий напис вчинений нотаріусом на заяві-анкеті, підписаної [PERSON] 16.04.2008 року, а з розрахунку банку вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту є тотожною сумі заборгованості за тілом кредиту, стягнутої рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.04.2013 року. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. За змістом п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в редакції станом на час вчинення спірного виконавчого напису, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями нотаріусу надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно п. 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, в редакції яка діяла на час вчинення нотаріальної дії, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Суд дійшов висновку про те, що при зверненні до нотаріуса стягувач не надав документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника на момент звернення та встановлюють прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у вказаному в заяві розмірі, а нотаріус належним чином не перевірив зміст поданих банком в обґрунтування стягнення документів, що призвело до подвійного стягнення з відповідача однієї і той самої заборгованості, тому не нотаріус мав достатніх правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволеною, а оспорений ним виконавчий напис - визнанню таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved