overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 3000 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.07.2014 року у приміщенні магазину «Я росту» у м. Херсоні по вул. Херсонської гвардійської дивізії, 22А, відповідач таємно викрав у позивача гаманець, у якому знаходились грошові кошти в сумі 3000 грн. Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 29.10.2014 року, частково зміненого ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19.02.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаного злочину та засуджено. Цивільний позов при розгляді кримінальної справи потерпілою не заявлявся. Сторони в судове засіданні не зявились, позивач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Згідно довідки управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області [PERSON] на час розгляду справи перебуває на дільниці слідчого ізолятора при Херсонській ВК УДПтСУ в Херсонській області № 61. Суд відповідно ст. 224 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності сторін за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. В п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 судам розяснено, що шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умов, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкода є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що\~ 13.07.2014 року у приміщенні магазину «Я росту» у м. Херсоні по вул. Херсонської гвардійської дивізії, 22А, відповідач таємно викрав у позивача гаманець, у якому знаходились грошові кошти в сумі 3000 грн. Вина [PERSON] у вчинені вказаного злочину підтверджується вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 29.10.2014 року зміненим частково ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19.02.2015 року. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 3000 грн. Крім того, у звязку з тим, що позивачі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільненні від сплату судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини його заробітку до повноліттня дитини. В обгрунтування пред'явлених позовних вимог вказала, що з відповідачем вона знаходиться у шлюбі з 1992 року, зареєстрованому відділом запису актів громадянського стану Заводського районного виконавчого комітету м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 531. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Добровільно матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини відповідач не надає. Просить позов задовольнити. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги змінила, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просив суд стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу). Пояснив, що ніде не працює, отримує пенсію. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач добровільно не надає. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини добровільно не надає, не працює, отримує пенсію, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повнолітня дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку до закінчення дочкою навчання. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказала, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 28 жовтня 1995 року по 27 травня 2013 року. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На утримання меншої дочки відповідач зобов*язаний до сплати аліментів у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку до повноліття дочки, що складає приблизно 515 гривень на місяць. Їхня старша дочка навчається у Дніпродзержинському центрі підготовки і перепідготовки робітничих кадрів та отримує 275 гривень стипендії. Строк закінчення навчання 30 червня 2016 року. Дочка у зв*язку з навчанням потребує матеріальної допомоги відповідача. Добровільно надавати таку допомогу відповідач не бажає. Вона, мати, працює і її заробіток складає 1.245 гривень. Просить позов задовольнити. Відповідач пред*явленого позову не визнав. Просив суд відмовити в його задоволенні посилаючись на ту обставину, що він не у змозі надавати дочці матеріальну допомогу на час її навчання, що він не працює і не може працевлаштуватись. Він не має ніякого заробітку. Проживає один та має випадковий заробіток із якого виплачує аліменти на утримання меншої дочки. Сім*ї він не має і проживає один. При зміні матеріального становища буде надавати таку допомогу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Так, відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України: «Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв*язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов*язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу». У судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка навчається у Дніпродзержинському центрі підготовки і перепідготовки робітничих кадрів та отримує 275 гривень стипендії. Строк її навчання закінчується 30 червня 2016 року. У судовому засіданні також було встановлено, що відповідач не працює, працевлаштуватись не може, не має заробітку, проживає один. Позивачка працює та має заробіток 1.245 гривень, а дочка стипендію у розмірі 275 гривень. Таким чином, прибутки позивачки більші від прибутків відповідача. Тому суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що відповідач не у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. При таких обставинах суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

\~У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договору іпотеки № 3946 від 28.11.2014 р. та договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 453 від 28.02.2015 року, укладені між [PERSON] і [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона разом з дочкою зареєстрована та проживає у [INFO], однак рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.10.2014 р. за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю (а.с. 15). Зазначене рішення скасоване рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2015 р. та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Разом з тим, 28.11.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 3946, згідно якого іпотекодержателю з метою виконання грошового зобовязання [PERSON] в іпотеку передана квартира [ADDRESS]. 28.02.2015 року у звязку із не виконанням боржником грошового зобовязання між сторонами укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 453, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]Є, на підставі якого право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON]. Позивач просить визнати договір іпотеки від 28.11.2014 р. та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 28.02.2015 року такими, що суперечать нормам цивільного і житлового законодавства та порушують її права. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що в момент вчинення оспорюваних правочинів сторони діяли в межах чинного законодавства, перешкод для вчинення таких договорів не було. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не є стороною спірних договорів та не перебуває з відповідачем [PERSON] у зобов'язальних відносинах, її права не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтею 215 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що 17.09.2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №499 від 14.09.2011 року. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені з березня 2014 року, спільне господарство не ведеться. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить суд, у звязку з систематичною неявкою відповідача, провести заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, з не відомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, за згодою представника позивачки, \~вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 224 ЦПК України за відсутністю відповідача. \~ Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2011 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №499 від 14.09.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЖС № 100080. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя. У звязку з цим шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про те, що збереження сімї неможливе і тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 всіх видів заробітку до досягнення повноліття дітей. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що на даний час вони з відповідачем перебувають у шлюбі, проте проживають окремо більше року. Відповідачь сплачує аліменти на утримання дітей раз в 2-3 місяця в недостатній кількості, приблизно 500 грн. [PERSON] позов визнав. Зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, проте на даний час в зв'язку з затримкою виплати заробітної плати не може вчасно сплачувати кошти на утримання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.03.2006 р. Від цього шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м. Києва зроблено актовий запис № 1432 та видано відповідне свідоцтво (а.с.9) та [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 3495 та видане відповідне свідоцтво (а.с.10). Відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей. Інших осіб на утриманні не має. З урахуванням матеріального становища сторін, згоди відповідача з заявленими вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15 вересня 2012 року між ними зареєстровано шлюб. Від спільного проживання у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на життя, відповідач життям та вихованням дитини не цікавиться, вчиняє сварки, почуття поваги один до одного відсутнє. З 2013 року сторони проживають окремо. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити, а також залишити за нею після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що не визнає обставини зазначені у позові, що стосуються причин розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн (а. с. 1), що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17 серпня 2002 року зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони не зійшлися характерами та поглядами на життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн (а. с. 3), що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 22 серпня 2009 року у Маловодянській сільській раді Долинського району Кіровоградської області зареєстрували шлюб. Від спільного проживання в сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що з 2013 року відповідач не приділяє уваги позивачці та донці, зловживає спиртними напоями, грає у азартні ігри. За цього відповідач отримав у банківських установах кредитні кошти. З березня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн (а. с. 3), що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved