Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання у вказаній квартирі. В обґрунтування позову вказувала, що вона є власником вищевказаної квартири, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 02.06.1993 р. Відповідач є її сином, в квартирі не проживає з 2007 року, що підтверджується копією Акта від 29.09.2019 р. Відповідач у 2006 році придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , де він мешкає без реєстрації, що підтверджується Довідкою від 14.10.2019 р. Таким чином, відповідач в квартирі не проживає, комунальну платню не сплачує, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні майном. Ухвалою судді від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання, призначені на 17.01.2020, 17.03.2020, 21.04.2020, 02.06.2020 року не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та адресу місця фактичного проживання. Однак, судові повістки повернулися до суду без вручення за закінченням строку зберігання. Разом з тим, 02.06.2020 року через канцелярію суду від представника відповідача за довіреністю від 17.08.2017 року - [PERSON] , надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника. Наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову у разі достатньої доказової бази. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 02.06.1993 року [NUMBER], позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі з 31.01.1995 р., про що свідчить копія паспорта останнього та відомості адресно-довідкового бюро (а.с. 6-7, 20). Про те, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі позивача з 2007 року складено Акт про не проживання від 29.09.2019 р., затвердженого ТОВ «УЮТ-2011» (а.с. 12). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 07.09.2006 року відповідач [PERSON] придбав житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , де він мешкає без реєстрації, що підтверджується Довідкою від 14.10.2019 р. (а.с. 10, 13). Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім наведеного, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а представник відповідача не заперечує проти цього та визнає позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved