Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. та зареєстрованийв реєстрі за №2195. Стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору в сумі 768,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 10 квітня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис №2195 щодо стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 112708,37 доларів США. Позивач посилався на те, що виконавчийнапис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Так, 29 травня 2008 року [PERSON] та закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), а в подальшому АТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір №96/08/М на суму 40 000 доларів США строком повернення до 29 січня 2013 року. У забезпечення виконання умов кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» уклало із [PERSON] договір застави, із [PERSON] й товариством з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» (далі - ТОВ «УФА «Верус») договори поруки. У подальшому АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, а також до [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2011 року було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» та стягнуто із [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №96/08/М в сумі 474552,59 грн та з ТОВ «УФА «Верус» - 200 грн. На підставі виконавчого листа №2-1762 від 05 травня 2011 року відкрито виконавче провадження, згідно з якими з усіх видів заробітку [PERSON] стягується щомісячно частина в розмірі 20%. Крім того, у постанові про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2010 року визначено, що на адресу відділу надійшла заява Волинського відділення АТ КБ «Приватбанк» від 23 червня 2010 року, в якій стягувач просить закрити виконавче провадження у зв`язку з повним погашенням [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Отже кредитний договір №96/08/М від 29 травня 2008 року є виконаним у повному обсязі. Отже, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та не перевірив наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, визначена відповідачем заборгованість не може вважатися безспірною. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 12 листопада 2019 року від представника Швеця Р.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що нотаріус в даній справі не є належним відповідачем, оскільки справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Разом з тим, безспірність кредитного зобов`язання при вчиненні виконавчого напису доказується наданням з боку кредитора документів, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Таким чином, приватний нотаріус Швець Р.О. вчинив виконавчий напис відповідно до норм чинного законодавства. 11 грудня 2019 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Крім того, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що сторони уклали кредитний договір №96/08/М, який [PERSON] не виконав в повному обсязі. В той же час, позивач не надав належних та допустимих доказів виконання зобов`язання перед банком належним чином. При цьому, 28 грудня 2012 року Нововолинським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тому твердження позивача щодо виконання зобов`язань за кредитним договором виконане у повному обсязі є безпідставним. Разом з тим, для вчинення виконавчого напису АТ КБ «Приватбанк» надав нотаріусу усі необхідні документи відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. За таких обставин позов не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті позовних вимог. 10 квітня 2020 року від представника позивача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, в якій представник позивача просить залучити приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. в якості третьої особи. Згідно з розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року у зв`язку зі смертю судді [PERSON] справу передано на повторний авторозподіл. Ухвалою судді від 11 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження судді Бусик О.Л. та призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 29 травня 2008 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір №96/08/М на суму 40 000 доларів США зі строком повернення до 29 січня 2013 року. Цього ж дня сторони уклали договір застави автотранспорту №96/08/М, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу банку автомобіль марки «МАН» 1995 року випуску, автомобіль марки «Камаз» 1969 року випуску та напівпричіп «Schmitz SPR 24» 1993 року випуску. 29 травня 2008 року [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» уклали договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язувалась відповідати за зобов`язаннями [PERSON] у разі невиконання ним умов кредитного договору. 08 липня 2008 року [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» уклали договір застави, відповідно до якого [PERSON] передав у заставу банку вантажний тягач марки DAF. У зв`язку з неналежним виконанням вимог кредитного договору №96/08/М АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, в якому просив передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому заставне майно, а саме: автомобіль марки MAN, 1996 року випуску, автомобіль марки Камаз, 1989 року випуску та причіп «Schmitz SPR 24», 1993 року випуску, автомобіль DAF. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №96/08/М від 29 травня 2008 року звернути стягнення на автомобіль MAN, 1996 року випуску, автомобіль марки КАМАЗ, 1989 року випуску та причіп «Schmitz SPR 24», 1993 року випуску, автомобіль DAF. Вирішено питання судових витрат. 18 березня 2010 року заступник начальника відділу ДВС Нововолинського міського управління юстиції Гальчик С.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-291 від 24 лютого 2010 року про передачу в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому заставне майно, а саме автомобіль марки MAN, 1996 року випуску, автомобіль марки Камаз, 1989 року випуску та причіп «Schmitz SPR 24», 1993 року випуску, автомобіль DAF. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №96/08/М від 29 травня 2008 року звернути стягнення на автомобіль MAN, 1996 року випуску, автомобіль марки Камаз, 1989 року випуску та причіп «Schmitz SPR 24», 1993 року випуску, автомобіль DAF. Згідно з постановою заступника начальника відділу ДВС Нововолинського міського управління юстиції Гальчика С.М. від 30 червня 2010 року закрито виконавче провадження у зв`язку з надходженням до відділу заяви від ПАТ КБ «Приватбанк», в якій стягувач просив закрити виконавче провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості по кредиту. 09 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року №9808/М. Рішенням Кіровського районного суду м. Києва від 05 травня 2011 року задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором 96/08/М в сумі 474552,59 грн. Стягнуто з ТОВ «УФА «Верус» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 200 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 15 листопада 2011 року головний державний виконавець відділу ДВС Нововолинського міського управління юстиції Шульган В.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1762 від 05 травня 2011 року про стягнення солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 474552,59 грн та надано боржникам строк для добровільного виконання до 22 листопада 2011 року. 04 жовтня 2016 року заступник начальника Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Овчіннікова Ю.А. винесла постанову про звернення стягнення на доходи боржника, згідно з якою на підставі виконавчого листа №2-1762 від 05 травня 2011 року звернуто стягнення на заробітну плату (пенсію) [PERSON] . Постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати [PERSON] після відрахування податків, в розмірі 20% до погашення заборгованості. 10 квітня 2018 рокуприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис №2195щодо стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 112708,37 доларів США, які є його боргом за кредитним договором №96/08/М. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису . Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, оскільки АТ КБ «Приватбанк» використав своє право на стягнення з позивача на свою користь заборгованості за кредитним договором в судовому порядку. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми чинного законодавства, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved