Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 17 серпня 2013 року о 02.00 годині [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем «BMW E60 5451», реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Леніна у м. Долинській Кіровоградської області, порушуючи пункти 2.9. (а), 11.1., 11.2., 11.4., 12.1., 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху, що виразилось у тому, що у темну пору доби рухаючись по автомобільній дорозі з двома смугами руху в одному напрямку, не вибрав безпечну швидкість руху, коли переходили дорогу [PERSON] та [PERSON], тобто під час виникнення небезпеки для руху, що обєктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для учасників руху обїзду перешкоди, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які переходили дорогу. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху, [PERSON], зокрема спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому кісток лівої гомілки, закритого перелому лівого ліктьового паростка без зміщення, черепно-мозкової травми, забійної рани голови зліва, що мають ознаки середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоровя більше двадцяти одного дня. Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю два роки. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року [PERSON] згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування основного та додаткового покарання. У звязку із спричиненням тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] знаходилась на лікуванні у хірургічному відділенні Долинської центральної районної лікарні та у хірургічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні. Під час досудового та судового розгляду кримінального провадження [PERSON] відшкодовано фактично понесені витрати на лікування. У звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] з 9 по 22 липня 2015 року та з 15 по 27 лютого 2016 року знову знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні. За час лікування у вищезазначеному медичному закладі позивачка понесла витрати у розмірі 9072,51 грн, що просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно положень закону, а саме ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки. На підставі статей 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю два роки та покладено обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично зявлятися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції. Цим вироком вирішено питання про цивільний позов, процесуальні витрати, речові докази. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 липня 2014 року вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2014 року щодо [PERSON] у частині стягнення процесуальних витрат та цивільного позову у частині стягнення моральної шкоди, змінено. У решті вирок залишено без змін. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено [PERSON] від відбування основного та додаткового покарання призначеного за вироком. За вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2014 року, [PERSON] визнано винним, зокрема за те, що 17 серпня 2013 року о 02.00 годині перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем «BMW E60 5451», реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Леніна у м. Долинській Кіровоградської області, порушуючи пункти 2.9. (а), 11.1., 11.2., 11.4., 12.1., 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху, що виразилось у тому, що у темну пору доби рухаючись по автомобільній дорозі з двома смугами руху в одному напрямку, не вибрав безпечну швидкість руху, коли переходили дорогу [PERSON] та [PERSON], тобто під час виникнення небезпеки для руху, що обєктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для учасників руху обїзду перешкоди, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які переходили дорогу. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху, [PERSON], зокрема спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому кісток лівої гомілки, закритого перелому лівого ліктьового паростка без зміщення, черепно-мозкової травми, забійної рани голови зліва, що мають ознаки середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоровя більше двадцяти одного дня. У період з 9 по 22 липня 2015 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (2013 року), забою головного мозку першого степеня у формі хронічного посттравматичного арахноідіта зі синдромом ліквородинамічних порушень, упорними цефалгіями, прозопалгія зліва, стійкий вестибулопатичний синдром, лівостороння пірамідна недостатність, виражений церебростенічний синдром». Лікування: мідокалм, моваліс, церебролізин, кортексин, омез, нейробіон, ФЗТ, ІРТ (а. с. 10). У період з 15 по 27 лютого 2016 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (2013 року), забою головного мозку першого степеня у формі хронічного посттравматичного арахноідіта зі синдромом ліквородинамічних порушень, упорними цефалгіями, стійкою прозопалгією зліва, стійкий вестибулопатичний синдром, лівостороння пірамідна недостатність, виражений церебростенічний синдром». Лікування: омез, церебролізин, кавінтон, кортексін, нейрорубін, нейромідін, ФЗТ, ІРТ, ЛФК (а. с. 4). Таким чином, можливо стверджувати, що саме внаслідок винних дій [PERSON], позивачка [PERSON] перебувала на лікуванні у період з 9 по 22 липня 2015 року та з 15 по 27 лютого 2016 року, оскільки це лікування згідно наданих письмових доказів є причиною та повязане з травмою, що отримала позивачка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди винним в якій є відповідач. Відповідно до наданих суду письмових доказів, оригінали яких досліджено в судовому засіданні, у звязку з лікуванням у період з 9 по 22 липня 2015 року та з 15 по 27 лютого 2016 року, [PERSON] понесла витрати на придбання ліків, що були рекомендовані лікарями. Розмір цих витрат становить 8613,35 грн, а не 9072,51 грн як зазначено позивачкою у позові. Той факт, що мала місце дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а також, що вчинені винні дії відповідачем, доказані обвинувальним вироком у кримінальному провадженні, що є обовязковим для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій такої особи (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. У цій цивільній справі внаслідок винних дій відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] було завдано шкоди. Розмір матеріальної шкоди становить 8613,35 грн, а відтак ця сума підлягає відшкодуванню позивачці завдавачем шкоди, тобто відповідачем у справі [PERSON] Згідно вищезазначеного, цей позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлена у 2016 році мінімальна заробітна плата, у місячному розмірі з 1 січня 1378 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 523,30 грн з урахуванням вищезазначених правил пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial