Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11.06.2008 між ним та ПАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір №259/П/РП/2008-840 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 196 460,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 11.06.2008 між сторонами було укладено Іпотечний договір №б/н, за яким в іпотеку ПАТ КБ «Надра» було передано двокімнатну квартиру №6, що знаходиться по вул. Кіквідзе, 15 у м. Києві. 20.03.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було вчинено виконавчий напис №351, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на іпотечне майно. Позивач вважає, що вчинений виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Також, зазначає, що з моменту настання права вимоги пройшло більше трьох років, що виключало можливість здійснення виконавчого напису. Поряд з цим, вчиняючи виконавчий напис, приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. не було враховано те, що іпотекодавцем не було отримано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання. Крім зазначеного, посилається на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та вважає, що, вчинивши виконавчий напис, на позивача покладена подвійна відповідальність за невиконання одного й того самого зобов'язання, враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2011 з позивача стягнуто на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях до позову обставини, просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Бондарчук М.О. позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи в судосве засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача Бондарчука М.О., з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, дійшов до наступного. Судом встановлено, що 11.06.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір № №259/П/РП/2008-840, відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 196 460,00 доларів США. (а.с. 14-16) В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 11.06.2008 між сторонами було укладено Іпотечний договір №б/н, за яким в іпотеку ПАТ КБ «Надра» було передано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. (а.с. 17-18) 20.03.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. Кобелєвою А.М. було вчинено виконавчий напис №351, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS]. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра», а саме: сума заборгованості за кредитом у розмірі - 186 520,28 доларів США; сума заборгованості по сплаті відсотків у розмірі - 102 302,55 доларів США; сума пені у розмірі - 17 793,36 доларів США; сума штрафу у розмірі - 19 646,00 доларів США; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі - 1 700 грн. 00 грн. (а.с. 67) Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Це також визначено у п. 283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, де вказано наступне: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992, при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того, п.п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу не було надано належних та достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2011 у справі №2-7883/11, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з позивача та [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 215 982,67 доларів США. Суд вважає слушними доводи позивача про те, що доказом безспірності боргу може бути визнання даної заборгованості самим боржником (акт взаємозвірки між сторонами тощо), наявність рішення суду, яке набрало законної сили. Якщо жодна із цих дій не має місце, то заборгованість не вважається безспірною. Так, зазначене рішення набрало законної сили 26.06.2011, водночас, розглядаючи справу за позовом ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості Шевченківський районний суд м. Києва досліджував факт невиконання зобов'язань за Кредитним договором станом на 29.03.2010, про що зазначено в описовій частині рішення. Разом із тим, як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Надра» за період з 11.06.2008 по 06.02.2014. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу були надані докази безспірності за період з 29.03.2010 по 06.02.2014. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, в тому числі за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Так, відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит до 09.06.2028. Однак, згідно з п. 4.2.4. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс чергові мінімальні платежі у термін, визначений п. 3.3.3. цього Договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених у п. 4.3.5. цього Договору. Водночас, право дострокового повернення заборгованості закріплено у ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Як зазначалося, у матеріалах справи наявне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2011, яким стягнуто заборгованість за невиконання умов Кредитного договору. Отже, з огляду на те, що відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, суд вважає, що ПАТ КБ «Надра» скористалося правом на дострокове повернення заборгованості за Кредитним договором та змінило строк виконання зобов'язання на 09.06.2010. Однак, вчиняючи виконавчий напис 20.03.2014 приватний нотаріус Кобелєва А.М. всупереч ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не врахувала, що з дня виникнення права вимоги у ПАТ КБ «Надра» минуло більше трьох років. Поряд з цим, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання обов'язково подається: засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу позивача була надіслана вимога про погашення заборгованості за Кредитним договором від 11.02.2014. Проте, матеріали справи не містять доказів про отримання позивачем зазначеної вимоги, у зв'язку з чим наявні підставі вважати, що на момент вчинення виконавчого напису позивач не був належним чином повідомлений про дострокове повернення кредитних коштів. Більше того, отримання вимоги передбачено і умовами Кредитного договору, відповідно до 4.3.5. якого зазначено про те, що позичальник зобов'язаний у випадку, визначених в даному Договорі, а також у договорах, згідно з якими Позичальник та/чи майновий поручитель передає в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника по цьому Договору певне майно (в тому числі майнові права) достроково, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги Банку про дострокове повне виконання зобов'язань по цього Договору, виконати зобов'язання щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим Договором та можливих штрафних санкцій. По суті посилань позивача та його представника на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає, що вказаний Закон набрав чинності 07.06.2014, однак, оскаржуваний напис нотаріуса вчинено 20.03.2014, тобто до набрання чинності вказаного Закона. Крім того, згідно правової позиції, сформульованої у постанові Верховного суду України від 27.05.2015 у справі № 6-58цс15, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Враховуючи встановлені судом обставини справи та виходячи з вимог чинного законодавства, якими регламентовані правовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований, доведений, а відтак підлягає задоволенню. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп. Отже, з урахуванням викладеного,

Outcome: approved