Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач, через свого представника - адвоката Гречану Є.Й., звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь: з ПрАТ «УСК «Княжа» доплату страхового відшкодування в розмірі 49827,70 грн. та витрати на незалежну оцінку в сумі 2500,00 грн.; стягнути з [PERSON] суму вартості на відновлювальний ремонт в розмірі 51320,68 грн. та франшизу у сумі 2600,00 грн.; стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1038,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.2021 в Інгульському районі в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля TOYOTA YARIS, з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля SKODA OCTAVIA, з державним номерним знаком [NUMBER] , яким керував [PERSON] , який керуючи транспортним засобом, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не дотримався безпечної дистанції, допустивши зіткнення з автомобілем, що належить позивачу. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2021 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП України. Цивільна-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Одразу після ДТП позивач звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. Крім того, замовила незалежну оцінку визначення вартості збитків (матеріальної шкоди), за яку сплатила кошти у розмірі 2500,00 грн. Відповідно до висновку за звітом № 160/08-21 від 04.08.2021 вартість матеріальних збитків становить 105 023,38 грн. з урахуванням ПДВ у запчастинах, а вартість відновлювального ремонту становить 158 944,06 грн. У серпні 2021 року страховик запропонував позивачу суму виплати у розмірі 55 195,68 грн., з якою вона не погодилась. Проте, не зважаючи на це, 15.09.2021 ПрАТ «УСК «Княжа» перерахувала позивачу страхове відшкодування у розмірі 55 195,68 грн. Посилаючись на те, що на час звернення до суду із позовом автомобіль позивача так і не відремонтовано, коштів, які виплачені страховою компанією їй не вистачить, адже СТО виставило їй рахунок близько 150 000,00 грн., позивач просить стягнути з страхової компанії кошти у розмірі 49827,70 грн. як різниці між сумою збитків, визначених у звіті від 04.08.2021 у розмірі 105 023,38 та фактично сплачених страховою компанією 55 195,68 грн., а також витрати на незалежну оцінку в сумі 2500,00 грн. Також, посилаючись на завдання їй з боку водія як винуватця ДТП збитків у розмірі 53 920,68 грн., які вона визначила як різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу за звітом від 04.08.2021 у розмірі 158 944,06 грн. та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 105 023,38 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача 2600,00 грн. франшизи, а тому з урахуванням зменшення збитків на цю суму просила стягнути з [PERSON] 51 320,68 грн. 28.10.2021 відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому він частково визнав позовні вимог в частині стягнення з нього розміру франшизи та просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з нього 53 920,68 грн. за необґрунтованістю. Зазначив, що 15.09.2021 страховою компанією було виплачено позивачу 55 195,68 грн. страхового відшкодування згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ліміт відповідальності складав 130 000,00 грн., а відтак відсутні підстави для стягнення з нього додаткових сум. При цьому, просив врахувати, що на час подачі позову невідомо про результати розгляду заяви позивача до страхової компанії про стягнення додаткових сум, відновлювальний ремонт транспортного засобу позивача не проведено та доказів понесення нею витрат у заявлених розмірах [PERSON] не надано, а тому позовні вимоги до нього є передчасними. Щодо стягнення з відповідачів суми витрат на правничу допомогу, визнав, що розподілу підлягають лише сума у розмірі 1000,00 грн. з 4000,00 грн., оскільки підставою сплати позивачем [PERSON] коштів за квитанцією від 30.09.2021 на суму 3000,00 грн. є «переказ особистих коштів». ПрАТ «УСК «Княжа» правом на подачу відзиву не скористалася. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.07.2021 о 13:15 год. за адресою: м. Миколаїв, просп. Миру, 20, сталася ДТП, в якій водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, з державним номерним знаком [NUMBER] , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA YARIS, з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який самовільно продовжив рух та здійснив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 110307, з державним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснював поворот ліворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2021 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП України. Цивільна-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201894971, відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за заподіяння шкоди майну становить 130 000 грн., розмір франшизи 2600,00 грн. (а.с.7). Після ДТП позивач звернулася до ПрАТ «УСК «Княжа» з заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому, 08.09.2021 [PERSON] подала в страхову компанію заяву, в якій не погодилась із запропонованою їй сумою страхового відшкодування у розмірі 55 195,68 грн. та просила сплатити їй суму, визначену у звірі № 160/08-21 у сумі 105 023,38 грн. на її особистий рахунок, зазначивши реквізити (а.с.16). 15.09.2021 страхова компанія перерахувала позивачу страхове відшкодування у розмірі55 195,68 грн., визначене у розрахунку страхової компанії (а.с.17). Згідно звіту № 160/08-21 від 04.08.2021, проведеного оцінювачем [PERSON] на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу становить 158 944,06 грн., а вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 105 023,38 грн. (а.с.21-33). За проведення такої оцінки позивач сплатила 2500,00 грн. (а.с.32 зворот). Доказів, що автомобіль позивача TOYOTA YARIS, з державним номерним знаком [NUMBER] , на час розгляду справи відремонтовано із зазначенням фактично сплачених витрат за такий ремонт, матеріали справи не містять. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, зокрема що дії страховика не повинні суперечити меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд при визначені, суми заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди виходить із того, що страховою компанією не було надано заперечень з приводу поданої заяви [PERSON] від 08.09.2021, в якій остання не погодилась з розміром страхового відшкодування, визначеного страховою компанією. При судовому розгляді страховою компанією не надано доказів правильності розрахунків визначення страхового відшкодування у розмірі 55 195,68 грн., та що таке проведено з урахуванням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003. Також суд враховує, що ПрАТ «УСК «Княжа» не подано відзиву на позов, в якому б були наведені підстави непогодження з розміром заподіяної транспортному засобу позивача матеріальної шкоди, які згідно звіту про оцінку вартості збитків №160/08-21, визначені з урахуванням фізичного зносу та становлять 105 023,38 грн., що не перевищує розмір страхової відповідальності (130 000,00 грн.). Позивач, в свою чергу, в частині вимог до страхової компанії надала належні та допустимі докази на підтвердження витрат на проведення оцінки збитків та зазначеного нею розміру самих збитків, що є більшими, ніж визначено і відшкодовано страховою компанією. Водночас, позивачем при пред`явленні вимог до страхової компанії не враховано, що відповідно до ст. 12 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За такого, позовні вимоги щодо стягнення з страхової компанії недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 49 827,70 грн. підлягають частковому задоволенню у зв`язку із зменшенням на суму франшизи у розмірі 2600,00 грн., а тому з ПрАТ «УСК «Княжа» підлягає стягненню недоплачене страхове відшкодування у розмірі 47 227,70 грн. та 2500,00 грн. витрат за оцінку матеріальних збитків (а.с.32 зворот), які по суті також є матеріальною шкодою, яка підлягає стягненню лише з страхової компанії на користь позивача, тобто у загальному розмірі 49727,70 грн. Враховуючи вищезазначені норми та висновки суду, позовні вимоги до [PERSON] в частині стягнення розміру франшизи є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, вимоги до нього як винуватця ДТП в частині стягнення збитків у розмірі 51 320,68 грн. не підлягають задоволенню за безпідставністю. Так, [PERSON] визначила їх як різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу за звітом від 04.08.2021 у розмірі 158 944,06 грн. та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 105 023,38 грн. з вирахуванням розміру франшизи 2600,00 грн. Водночас, законних підстав для такого стягнення не навела, обґрунтувань чому на її користь підлягають стягненню матеріальна шкода без урахування фізичного зносу її автомобіля та саме з [PERSON] не зазначила, при цьому чинне законодавство не містить норм, які б слугували підставою для задоволення таких вимог. Що стосується вимог в частині стягнення з відповідачів судових витрат у розмірі 1038,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. При цьому, суд погоджується з запереченнями [PERSON] щодо розподілу витрат за квитанцією на суму 3000,00 грн. Отже, розподілу підлягають лише сума у розмірі 1000,00 грн. з 4000,00 грн., оскільки підставою сплати позивачем [PERSON] коштів за квитанцією від 30.09.2021 на суму 3000,00 грн. є «переказ особистих коштів», що не є доказом сплати позивачем витрат на правничу допомогу. Оскільки витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. підтверджені належними доказами (а.с.19), а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про часткове стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 998,20 грн., Зокрема: 950,00 грн. з страхової компанії (95% від 1000,00 грн.), та 48,20 грн. (4,82% від 1000,00 грн.) з відповідача [PERSON] (2600 х100 / 53920,68 = 4,82%), тобто пропорційно до розміру задоволених до кожного з них вимог. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з урахуванням, що позивачем при зверненні до суду не доплачено судовий збір за вимогу про відшкодування витрат за проведення оцінки матеріальних збитків у розмірі 25,00 грн., з страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню 472,28 грн. судового збору та 26,00 грн. з відповідача [PERSON] , тобто пропорційно до розміру задоволених до кожного з них вимог. Враховуючи викладене, з ПрАТ «УСК «Княжа» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1422,28 грн., а з [PERSON] - у сумі 74,20 грн. Інші судові витрати слід віднести на рахунок позивача. Отже, враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, позов підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених в його мотивувальній частині.

Outcome: partial