Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач\~звернулась\~\~в суд із позовом, який в послідуючому було уточнено, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 31113,86 грн. за прострочення виконання рішення від 14.09.2001 року у справі №2-348/2001. Позовна заява зі змінами обґрунтована тим, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 1 4.09.2001 року по справі № 2-348/2001 за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з ПАТ «ЦГЗК» на користь [PERSON] було стягнуто 2881,12 грн. на відшкодування майнової шкоди та 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Також з ПАТ «ЦГЗК» було стягнуто державне мито у розмірі 59,50 грн. на користь держави. Рішення набрало\~законної сили\~15.10.2001\~року і\~для його\~примусового виконання\~Жовтневим районним\~судом м.\~Кривого Рогу\~було видано\~виконавчий лист\~№ 2-348/2001\~року від\~19.11.2001\~року.\~[PERSON]\~ подала\~заяву про\~примусове виконання\~виконавчого листа\~№ 2-348/2001\~ від\~09.11.2009\~року у\~до відділу\~державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу. 12.12.2001 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 24.04.2017 року державним виконавцем Мартиненко О.В. винесено розпорядження №17075883 про перерахування суми 4881,12 грн. на користь [PERSON] 08.06.2017 року грошові кошти були перераховані на користь [PERSON] 19.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження. В звязку з тим, що рішення суду від 14.09.2001 року, яке набрало законної сили 15.10.2001 року, фактично повно виконано лише 19.06.2017 року, на підставі ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні витрати за весь період прострочення виконання рішення суду в розмірі 31113,86 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до відкритого судового засідання. 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема,\~Цивільний процесуальний кодекс\~викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу\~ХІІ\~Перехідних положень ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 17 січня 2018 року [PERSON] «ЦГЗК» подано заперечення проти позову, згідно яких просив відмовити в задоволенні цивільного позову [PERSON] до ПРАТ «ЦГЗК» в повному обсязі. Вказав, що ПРАТ «ЦГЗК» не вчиняло будь яких неправомірних дій, які б могли порушити права та інтереси Позивача. 31.08.2001р. Арбітражний суд Дніпропетровської області порушив справу №Б24/105-00 про банкрутство ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Крім того, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2004 р. було порушено провадження у справі № Б26/6/04 про визнання ВАТ „ЦГЗК банкрутом. Одночасно з порушенням справи про банкрутство вводився мораторій на задоволення вимог кредиторів, під час якого зупиняється виконання боржником грошових зобов'язань та забороняється стягнення на підставі виконавчих документів. На виконання Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом розрахунки з конкурсними кредиторами (вимоги яких виникли до порушення справи про банкрутство) не проводились, та виконавче провадження було зупинено. Крім того, ПРАТ «ЦГЗК» не має жодного відношення до затримки розрахунку та до виконання рішення суду у примусовому порядку, оскільки час затримки розрахунку це фактично час примусового виконання рішення суду державним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». В даному випадку затримка розрахунку стала можлива не з вини [PERSON] «ЦГЗК», що звільняє підприємство від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. В той же час, за невиконання судового рішення відповідальність установлена Законом України «Про виконавче провадження», а не цивільним законодавством. Таким чином, оскільки, нормами закону ПРАТ «ЦГЗК» як боржник у виконавчому провадженні позбавлене можливості керувати діями державного виконавця з першочергового розподілення стягнутих коштів між конкретними стягувачами, у ПРАТ «ЦГЗК» відсутня вина у виникненні затримки розрахунку. 19 липня 2018 року представник [PERSON] «ЦГЗК» подала відзив на позовну заяву (із змінами) згідно якого просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення неустойки, яка утворилась внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення, з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 31\~113,86 гривень відмовити. В обґрунтування сказано, що 17.01.2018 р. Відповідач надавав до Жовтневого районного суду заперечення проти первинного позову [PERSON] та правову позицію, викладену у запереченнях відповідач підтримує в повному обсязі. Також доповнює, що після набрання законної сили рішення суду та у випадку, коли воно добровільно не виконане, наступає завершальна стадія судового провадження примусове виконання судового рішення. Предметом позовної заяви Позивача є стягнення неустойки, яка утворилася внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення, що набрало законної сили. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (надалі Закон). Відповідач не несе відповідальність за дії державного виконавця, який займається примусовим виконанням Рішення Жовтневого районного суду від 14.09.2001р. у справі №2-348/2001., а саме: відповідно до ст.5 Закону примусове виконання рішення покладається на органи державної виконавчої служби (державні виконавці), які відповідно до Закону (ст. 18) зобовязані здійснювати заходи примусового виконання рішень та мають інші обовязки, передбачені Законом. 26 липня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач відзив сторони відповідача не визнає та просить винести рішення про стягнення з [PERSON] «ЦГЗК» на її користь грошові кошти в сумі 31113,86 грн. за прострочення виконання судового рішення. 03 вересня 2018 року від представника [PERSON] «ЦГЗК» через канцелярію суду надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву (зі змінами), згідно яких представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги (зі змінами) підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені в відзиві на позов. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити повністю, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (\~ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2001 року задоволено позов [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненого в результаті ДТП та стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] 2881,12 грн. на відшкодування майнової шкоди та 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, державне мито у розмірі 59,50 грн. на користь держави. Рішення набрало законної сили 15.10.2001 року та 09.11.2001 року видано виконавчий лист №2-348/2001. 12 грудня 2001 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-348 виданого 14.09.2001 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення моральної шкоди з ЦГЗК на користь [PERSON] сумі 4881,12 грн., який вступив в законну силу 15.10.2001 року. Згідно розпорядження №17075883 державного виконавця Жовтневого відділу ДВС [PERSON] від 24.04.2017 року надійшли на рахунок грошові кошти з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу виконавчому листу № 2-348 виданого 14.09.2001 року. З листа начальника Покровського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] вбачається, що шляхом списання коштів з арештованих рахунків ПАТ ЦГЗК на депозитний рахунок періодично надходять кошти, які пропорційно розподіляються за зведеним виконавчим провадження, згідно ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження». 08.06.2017 року грошові кошти в розмірі 4881,12 грн. перераховані на користь [PERSON] платіжним дорученням № 472. 19 червня 2017 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Арбітражного суду Дніпропетровської області від 11.09.2000 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа №Б24/105-00). Ухвалою Арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.04.2002 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа №Б24/56/02). Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2003 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа №Б24/10/03). Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2004 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа №Б26/6/04). Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2006 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа №Б15/211-06). Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2009 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа №Б15/10-09). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду відповідач на підставі положень\~ст. 625 ЦК України\~повинен відшкодувати їй інфляційні витрати та три відсотки річних. Відповідно до\~ст. 1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Книга 5\~ЦК України\~в розділі «Загальні положення про зобовязання» визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного, положення\~ст. 625 ЦК України\~регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Виходячи з приписів ч. 3\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, що унеможливлює застосування положень\~ст. 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних правовідносин. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в\~статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену\~ст. 625 ЦК України\~відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Разом з тим, відшкодування шкоди\~це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Передбачена\~ст. 625 ЦК України\~норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення\~ст. 625 ЦК України\~не застосовується до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних що зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (ст. 992 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» рішення про стягнення на користь позивача [PERSON] шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин не можливо застосувати положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] В порядку\~ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, повязані з розглядом справи, стягуються з позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved