Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Броварське АТП-13209» (далі - ПАТ «Броварське АТП-13209») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що у господарському віданні товариства знаходиться гуртожиток, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі ордеру, виданого дирекцією ПАТ «Броварське АТП-13209», [PERSON] у гуртожитку надана для проживання кімната № 32, що знаходиться за вищевказаною вище адресою. У цій кімнаті [PERSON] та її малолітня дочка [PERSON] зареєстровані, але жодного дня не проживали і не проживають без поважних причин понад шість місяців. Протягом певного часу відповідач здавала свою кімнату у піднайом іншим громадянам, а саме: до жовтня 2012 року - [PERSON], який не працював на підприємстві, а протягом 2012-2013 років - мешканцю цього ж гуртожитку - [PERSON] Згідно із актом обстеження житлових умов від 11 лютого 2014 року відповідач [PERSON] у кімнаті гуртожитку № 32 не проживає, використовує надане їй жиле приміщення не за призначенням. Перешкод у користуванні кімнатою № 32 ПАТ «Броварське АТП-13209» [PERSON] не чинило. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності мешканців без поважних причин житло за ними не зберігається. Добровільно вирішити питання щодо звільнення кімнати у гуртожитку не можливо, оскільки відповідач не бажає цього, тому ПАТ «Броварське АТП-13209» змушене звернутися до суду з цим позовом. Просило визнати [PERSON] такою, що втратила право користування кімнатою № 32 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у суді проти задоволення позову заперечував у зв'язку з тим, що позовні вимоги є незаконними та такими, що порушують житлові права відповідача [PERSON] Посилання позивача на те, що вона не проживає у кімнаті № 32 гуртожитку є безпідставними, її особисті речі у кімнаті є, кошти за комунальні послуги вона сплачує регулярно. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] про надання кімнати у гуртожитку та реєстрації її дочки, 23 листопада 2004 року [PERSON] отримала ордер № 1 на кімнату в сімейному гуртожитку, згідно із яким відповідачу дозволено вселитися в кімнату № 32 площею 16 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Із картки прописки (форми № 16) видно, що [PERSON] зареєстрована з 02 грудня 2004 року у кімнаті [ADDRESS]. У суді встановлено, що після зміни прізвища відповідача з «Куса» на «Тюрменко», на підставі рішення адміністрації Відкритого акціонерного товариства «Броварське АТП-13209» 01 лютого 2010 року, відповідачу видано ордер № 18 на вселення в сімейний гуртожиток, у кімнату № 32 разом із дочкою [PERSON], [INFO]. Наказом директора ПАТ «Броварське АТП-13209» № 7 від 06 лютого 2013 року [PERSON], наказано провести інвентаризацію гуртожитку, який є на балансі підприємства та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також, цим же наказом створено для проведення цієї інвентаризації і комісію із числа працівників товариства у складі: голови профкому - [PERSON], економіста - [PERSON], інспектора з кадрів - [PERSON], члена наглядової ради - [PERSON], коменданта гуртожитку - [PERSON] За результатами проведеної 06 лютого 2013 року інвентаризації складено акт, у якому зазначено, що відповідач [PERSON] у наданій їй кімнаті № 32 гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрована з 2004 року і не проживає. 11 лютого 2014 року комісією у складі: економіста - [PERSON], члена наглядової ради - [PERSON], коменданта гуртожитку - [PERSON], складено акт про те, що в ході обстеження гуртожитку та кімнати № 32 виявлено факт, що у цій кімнаті жодного дня не проживала зареєстрована [PERSON] із своєю дочкою [PERSON] Крім цього, комісією встановлено, що спірну кімнату [PERSON] здавала в піднайом іншим громадянам, а саме: [PERSON], а з жовтня 2012 року по 23 грудня 2013 року - [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що з 18 грудня 2013 року у спірній кімнаті № 32 також зареєстрований і [PERSON], що підтверджується відомостями із паспорту [NUMBER], виданого останньому Конотопським МВ УМВС України в Сумській області 06 квітня 1998 року. Із довідки № 47 від 07 жовтня 2014 року видно, що [PERSON] дійсно відвідувала дошкільний навчальний заклад № 634 Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації у період з 16 грудня 2013 року по 23 травня 2014 року. У довідці № 232 від 08 жовтня 2014 року виданої Спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням предметів художньо-естетичного циклу № 302 міста Києва зазначено, що [PERSON] дійсно з 01 вересня 2014 року навчається в 1-Б класі цієї школи. Депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] складено акт обстеження житлово-побутових умов № 91/14 від 06 жовтня 2014 року, у якому зазначено зі слів свідків (сусідів): [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідач [PERSON] зареєстрована, але постійно не проживає за адресою: [INFO], кімната № 32, а також є свідки (сусіди): [PERSON], [PERSON], [PERSON], які стверджують, що [PERSON] проживала та постійно проживає за даною адресою. Документів про проживання чи не проживання [PERSON] немає, цей акт підтверджує наявність свідків з обох сторін і все вказане в ньому написано з їхніх слів. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у суді показали, що вони є мешканцями гуртожитку і протягом тривалого часу не бачили щоб відповідач [PERSON] проживала у спірній кімнаті № 32. Також зазначили, що [PERSON] і на теперішній час у гуртожитку не проживає. Вказану кімнату відповідач здавала в піднайом іншим громадянам, спочатку - [PERSON], а потім протягом 2012-2013 років - мешканцю цього ж гуртожитку - [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що проживає у гуртожитку з листопада 2005 року у кімнаті № 30 із своєю дружиною [PERSON] та дітьми. У кімнаті № 32 проживав приблизно з листопада 2012 року по грудень 2013 року із дозволу [PERSON], яка на той час працювала на посаді коменданта гуртожитку, та сплачував їй за це по 650 грн., щомісячно. Вказану кімнату вони використовували як кухню, речей відповідача у спірній кімнаті не було. Протягом всього часу користування кімнатою № 32, відповідача [PERSON] у гуртожитку він не бачив, а постійно спілкувався з приводу проживання у кімнаті з матір'ю відповідача - [PERSON] У грудні 2013 року він на підставі своєї заяви про поліпшення житлових умов сім'ї, отримав ордер на вселення у кімнату № 32 цього ж гуртожитку. Після цього [PERSON] без попередження винесла із спірної кімнати належні його сім'ї речі та змінила замок у вхідних дверях кімнати. На теперішній час [PERSON] у кімнаті № 32 не проживає. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона разом із своєю сім'єю проживає у гуртожитку з листопада 2005 року. З відповідачем [PERSON] вона познайомилася у грудні 2013 року. Приблизно у листопаді 2012 року її чоловік - [PERSON], з дозволу матері відповідача - [PERSON], яка працювала на той час на посаді коменданта гуртожитку, поселився у кімнату № 32 та оплачував останній за проживання в ній по 650 грн., щомісячно. Вказану кімнату вони використовували як кухню, без оформлення будь-яких документів, речей [PERSON] у кімнаті не було. У грудні 2013 року її чоловік, [PERSON] звернувся до керівництва товариства із заявою про поліпшення житлових умов сім'ї, в результаті чого йому було вручено ордер на вселення у спірну кімнату. З цього часу [PERSON] без попередження винесла їхні речі із спірної кімнати та змінила замок у вхідних дверях. Хто проживає у кімнаті № 32 на теперішній час вона не знає, але достовірно їй відомо, що [PERSON] в цій кімнаті не проживає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він працює на посаді директора ПАТ «Броварське АТП-13209» і також проживає у цьому ж гуртожитку з 2008 року. Вперше побачив [PERSON] весною 2013 року під час перевірки проживаючих мешканців гуртожитку. Йому відомо, що у кімнаті № 32 у якій зареєстрована [PERSON] у період з 2010 року по листопад 2012 року проживав [PERSON] із своєю дружиною. Потім у період з листопада 2012 року по грудень 2013 року у цій же кімнаті став проживати [PERSON], який за своє проживання сплачував по 650 грн., щомісячно, матері відповідача - [PERSON], яка працювала раніше на посаді коменданта гуртожитку. 16 грудня 2013 року [PERSON] з метою поліпшення житлових умов своєї сім'ї, звернувся до керівництва товариства із заявою про виділення йому спірної кімнати для проживання. Також просив дозволу на реєстрацію в ній. 17 грудня 2013 року [PERSON] товариством видано ордер на вселення в кімнату № 32. Після цього [PERSON] винесла із спірної кімнати речі [PERSON] та змінила замок у дверях. Сама [PERSON] добровільно звільняти кімнату не бажає. Свідок [PERSON] у суді показав, що він під час інвентаризації гуртожитку працював на підприємстві, складав і підписував акт інвентаризації осіб які зареєстровані в ньому і там мешкають. [PERSON] він не знає, вона не працювала в ПАТ «Броварське АТП-13209». На момент інвентаризації була зареєстрована, але в кімнаті № 32 фактично не проживала. Знає, що було рішення профкому про надання [PERSON] ордеру на цю ж кімнату. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона з липня 2013 року працює на посаді коменданта гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] у кімнаті № 32 раніше не проживала і на теперішній час також не проживає. Комунальні послуги за кімнату сплачувала її мати [PERSON] Їй відомо, що у кімнаті № 32 з листопада 2012 року по грудень 2013 року проживав [PERSON] На теперішній час у кімнаті № 32 ніхто не проживає. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні показали, що вони проживають у гуртожитку і їм відомо, що [PERSON] із своєю малолітньою дочкою [PERSON] проживали і продовжують проживати у кімнаті № 32. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона є помічником депутата Броварської міської ради Київської області [PERSON], який доручив їй скласти акт обстеження житлово-побутових кімнати гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 27 травня 2014 року вона прийшла до цього гуртожитку, де її зустріла якась жінка, хто саме, [PERSON] чи її мати не пам'ятає, яка провела її на другий поверх гуртожитку у кімнату, номер кімнати не пам'ятає. У кімнаті вже знаходились декілька жінок прізвищ на даний час не пам'ятає. Знаходячись і цій кімнаті [PERSON] передала їй акт обстеження житлово-побутових умов спірної кімнати, текст якого вже було надруковано. Вона прочитала цей акт, перевірила документи жінок, які знаходились у цій же кімнаті, внесла їхні прізвища до нього, після чого всі учасники обстеження підписали його. Потім вона забрала цей акт та передала його депутату [PERSON] Під час оформлення акту обстеження житлово-побутових умов кімнати, жінки, які знаходились у кімнаті підтвердили факт проживання відповідача у спірній кімнаті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він працює на посаді о/у СДСБЕЗ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області і в листопаді 2014 року на виконанні в нього знаходилася заява щодо перевірки неправдивої інформації громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], з приводу проживання [PERSON] у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В ході проведення даної перевірки ним було опитано мешканців квартир № 137 і 140 [PERSON] та [PERSON], що проживають за адресою: [INFO], які пояснили, що [PERSON] протягом тривалого часу постійно проживає у квартирі № 139 їхнього багатоквартирного будинку разом із своїм чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За змістом положень ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно із ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно із ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватися для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування останніми, у якому, зокрема, передбачена можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п. 13 Примірного положення). На підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України, враховуючи подібність за змістом правовідносин щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, суд вважає, що у разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа, понад шість місяців без поважних причин, за відсутності підстав для виселення, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилою площею гуртожитку. Відповідно до п. 15 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року N 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки», жила площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом. Матеріали справи містять декілька актів обстеження житлово-побутових умов кімнати № 32 гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], надані у судовому засіданні представником відповідача. У акті обстеження житлово-побутових умов кімнати № 32, складеного 27 травня 2014 року за заявою відповідача, в присутності її сусідів [PERSON] та [PERSON], зазначено, що у цій кімнаті знаходяться особисті речі [PERSON] та її малолітньої дочки. Із акту обстеження спірної кімнати складеного 22 серпня 2014 року та посвідченого підписами мешканців гуртожитку: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що у кімнаті знаходяться особисті речі [PERSON] та її дочки, які проживають у цій же кімнаті з 2010 року і по теперішній час. З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що надані представником відповідача акти не можуть бути в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України прийняті судом, як належні та допустимі докази у справі, що підтверджують факт проживання [PERSON] у спірній кімнаті. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою № 32 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки остання за кошти здавала жилу площу кімнати № 32 у гуртожитку в піднайом іншим особам та була відсутньою у цьому ж жилому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин. Доводи відповідача [PERSON] про те, що вона постійно проживала у кімнаті № 32 гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], свого підтвердження у суді не знайшли. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] під час судового розгляду справи, в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надали до або під час попереднього судового засідання ні до початку судового розгляду справи і судом не здобуто по суті належних та допустимих доказів того, що відповідач була відсутньою у спірній кімнаті гуртожитку понад встановлені законом строки з поважних причин, тому твердження представника відповідача з цього приводу також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved