Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15 вересня 2015 року ним передано [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 6500 (шість тисяч пятсот) доларів США, про що відповідач 15 вересня 2015 року власноручно написала розписку. Відповідно до умов розписки, відповідач зобовязалася повернути 05 жовтня 2015 року грошову позику, проте у більшому розмірі, а саме 7500 (сім тисяч пятсот) доларів США. Однак, до цього часу [PERSON] грошову позику не повернула, тому позивач змушений звернутися із даним позовом, в якому просить стягнути із останньої на свою користь позику у розмірі 7500 дол. США, заборгованість по процентам у розмірі 1349,49 дол. США, три проценти річних від простроченої суми по розписці по тілу позики у розмірі 201,30 дол. США та три проценти річних від простроченої суми по розписці по процентах позики у розмірі 36,30 дол. США. У ході розгляду справи представник позивача [PERSON] [PERSON] подав заяву про зміну предмету та/або підстав позову, відповідно до якої просив суд стягнути із відповідача на користь [PERSON] еквівалент, що встановлений за курсом НБУ на день ухвалення рішення: 7500 дол. США сума позики, 1349,49 дол. США сума заборгованості по процентам, 201,30 дол. США три проценти річних від простроченої суми позики по розписці по тілу позики, та 36,3 дол. США три проценти річних від простроченої суми по розписці по процентах позики. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме, не заперечував проти стягнення із відповідача на користь позивача суми позики, однак у меншому розмірі, а саме 6000,32 дол. США, посилаючись на те, що решта частина позики вже повернута позивачу. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 15 вересня 2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 6500 (шість тисяч пятсот) доларів США, та зобовязалася повернути останньому до 05 жовтня 2015 року грошові кошти у сумі 7500 (сім тисяч пятсот) доларів США. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, підтвердженням якого є розписка від 15 вересня 2015 року. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за № 6-79цс14, «[PERSON] норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. У п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Матеріалами справи встановлено, що у визначений розпискою термін відповідач грошову позику [PERSON] не повернула, тому останній звертався до [PERSON] із письмовими вимогами про повернення грошових коштів. Однак, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що [PERSON] такі грошові кошти повернула позивачу. Отже, виходячи з викладеного та норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 6500 доларів США, оскільки саме таку суму відповідач позичила у позивача. Зобовязання у розписці про повернення грошових коштів у розмірі 7500 доларів США, є таким, що суперечить нормам чинного законодавства, зокрема ст. 1046 ЦК України. Таким чином, беручи до уваги, що на день постановлення рішення курс гривні до 100 доларів, встановлений Національним Банком України на 06.03.2017 року, становить 2711,9249 грн., тому розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача становить 176 280 (сто сімдесят шість тисяч двісті вісімдесят) грн. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається зі змісту розписки сторонами не встановлювався розмір процентів від суми позики, тому відповідно до вимог вищевказаної статті позивач має право одержати від відповідача проценти за користування позикою. З урахуванням суми позики 6500 доларів США та періоду заборгованості, який визначений позивачем з 06.10.2015 року по 09.09.2016 року, із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою у розмірі 1206, 60 дол. США, що на час ухвалення рішення становить 32\~723 (тридцять дві тисячі сімсот двадцять три) грн., та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за вищевказаний період у розмірі 181 дол. США, що становить 4 908 (чотири тисячі девятсот вісім) грн. Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача 3 процентів річних від простроченої суми по розписці по процентах позики задоволенню не підлягають, так як такий розрахунок позивачем здійснений невірно, оскільки заборгованість за процентами станом на 09.09.2016 року становила 1206, 60 дол. США, а три проценти річних на цю суму позивачем нараховані з 06.10.2015 року. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача боргу за договором позики у розмірі 213 911 (двісті тринадцять тисяч девятсот одинадцять) грн. 71 коп., з яких: 176\~280 (сто сімдесят шість тисяч двісті вісімдесят) грн. борг за розпискою, 32\~732 (тридцять дві тисячі сімсот двадцять три) грн. проценти за користування позикою, 4908 (чотири тисячі девятсот вісім) грн. 72 коп. 3 проценти річних. Доводи заперечення сторони відповідача про те, що частина грошової позики у розмірі 1200 дол. США була повернута позивачу, про що свідчить запис на зворотній частині розписки є необґрунтованими та недоведеними. Зокрема, позивач заперечував ті обставини, що частина боргу у розмірі 1200 дол. США повернена відповідачем, пояснюючи, те що запис на звороті розписки стосується інших правовідносин та не повязаний із боргом [PERSON] Так, зі змісту запису на зворотній частині розписки вбачається, що 09.10.2015 р. року [PERSON] передав [PERSON] 1200 (одну тисячу двісті) дол. США. Однак, із даного запису не вбачається, що такі кошти [PERSON]О передав позивачу у рахунок погашення боргу [PERSON] за даною розпискою, як і не надано доказів того, що відповідач уповноважувала [PERSON] на повернення грошових коштів згідно вказаної розписки. Інші доводи відповідача про те, що частина коштів на повернення позики перераховувались через термінал Приватбанку є безпідставними, оскільки жодних належних доказів таких обставин до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial