Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - відповідач), третя особа: [PERSON]про визнання припиненими зобов'язань за договором поруки. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтував тим, що 07 грудня 2007 року громадянин [PERSON] уклав кредитний договір № 338/П/05/2007-840 з Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є з 04.02.2011 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», за умовами якого відповідач надав третій особі грошові кошти (кредит) в доларах США на загальну суму: 900 000 доларів США 00 центів із розрахунку 14,49 % на рік строком з 07.12.2007 року по 06.12.2022 року. В забезпечення Кредитного договору позивачем 07 грудня 2007 року було укладено Договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. 11.08.2010 р. між позичальником та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договора. Пунктом 1.1. Додаткової угоди встановлено додаткову комісію в розмірі 0,75 % від суми залишку по кредиту. Вказана комісія не була передбачена Кредитним договором. Отже, внаслідок укладання Додаткової угоди розмір зобов'язань за Кредитним договором збільшився. Позивач як поручитель, не надавав згоди на таке збільшення зобов'язань по Кредитному договору. Додаткова угода до договору поруки не укладалась. Окрім того, пунктом 4.3. Додаткової угоди введено додаткові санкції за невиконання умов Кредитного договору. Вказаним пунктом Додаткової угоди до Кредитного договору встановлено відповідальність Позичальника у вигляді штрафу у розмірі 10 % від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. Такі санкції не були передбачені Кредитним договором. За правилами ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, зобов`язання по Кредитному договору були збільшені без згоди позивача як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності як поручителя. Тому, позивач просив суд визнати поруку, що виникла з договору поруки від 07 грудня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є з 04.02.2011 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в забезпечення Кредитного договору № 338/П/05/2007-840 від 07 грудня 2007 року, припиненою з 11.08.2010 року та стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення в яких проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на правову позицію висловлену Верховним судом України в постанові від 20.02.2013 року в справі № 6-172цс12 та зазначивши, що закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору, а тому на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. До матеріалів справи додано заперечення. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заперечень на позовну заяву не надала. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи 07 грудня 2007 року між відповідачем та третьою особою (позичальник) було укладено Кредитний договір № 338/П/05/2007-840, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 900000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до 1.3 договору, плата за користування та управління кредитом: відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49% відсотків річних (п. 1.3.1 договору); плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,10% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього договору. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (п. 1.3.2 договору); комісія за розрахунки за цим договором складає 1,5% відсотків від суми кредиту і сплачується одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів (п. 1.3.3 та 1.3.4 договору). Згідно п. 1.4 договору, банк надає позичальнику кредит строком до 06 грудня 2022 року. Пунктом 2.4 договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON], [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «Джаз-Клуб» договори поруки. Відповідно до п. 5.1 договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначених у п.п. 3.3.3. цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5. цього Договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.З.9., 4.3.10. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як встановлено судом 07 грудня 2007 року між відповідачем Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», (кредитор) та позивачем (поручитель) було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору № 338/П/05/2007-840 від 07 грудня 2007 року, в тому числі: повернути до 06 грудня 2022 року кредит у сумі 900 000 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14.49 % річних; сплатити інші платежі, передбачені Кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Згідно п. 1.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1. цього Договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Надалі як встановлено судом 11 серпня 2010 року між відповідачем (кредитор, банк) та третьою особою (позичальник) було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 338/П/05/2007-840 від 06 грудня 2007 року, відповідно до умов якого, сторони домовилися викласти договір у наступній редакції: п. 1.1.1 при умові виконання позичальником умов цього договору, останньому протягом 6 місяців з серпня 2010 по січень 2011 надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в додатку (графіку) до цього договору; п. 1.1.2 починаючи з лютого 2011 року позичальник сплачує: суму в розмірі відстрочених протягом зазначеного в п. 1.1.1 договору періоду платежів згідно додатку (графіку) до цього договору; комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день сплати. При цьому комісія сплачується одноразово протягом першого календарного місяця після закінчення періоду, зазначеного в п. 1.1.1 договору; суму в розмірі нарахованих та несплачених до зазначеного в п. 1.1.1 договору періоду платежів згідно додатку (графіку) до цього договору; необхідний платіж у повному обсязі згідно додатку (графіку) до цього договору до кінцевого терміну повернення кредиту, встановленого п. 1.1 договору. Згідно п. 4.3 Додаткової угоду № 1 до Кредитного договора № 338/П/05/2007-840, у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання, визначеного абз. 1 п. 2.4 цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. Отже, в судому засіданні встановлено, що Додатковою угоду № 1 від 11 серпня 2010 року до Кредитного договору № 338/П/05/2007-840, яку було укладено між відповідачем та третьою особою, було змінено, а саме збільшено розмір зобов`язання без згоди позивача, порівняно із зобов`язаннями передбаченими Кредитним договором № 338/П/05/2007-840, а саме у вказаній Додатковій угоді передбачено комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день сплати та зазначено у п. 4.3 даної додаткової угоди штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. Представник відповідача у поданих запереченнях та в судовому засіданні заперечував проти зміни таких зобов`язань, посилаючись на правову позицію висловлену Верховним судом України в постанові від 20.02.2013 року в справі № 6-172цс12. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-172цс12, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Враховуючи викладене у правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-172цс12, суд прийшов до висновку, що посилання представника відповідача на вказану постанову від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12 є помилковим, оскільки предметом розгляду у справі № 6-172цс12 були зміни умов саме основного зобов'язання без згоди поручителя, а у випадку даного позову відбулася зміна додаткових зобов`язань, які не біли передбачені Кредитним договором № 338/П/05/2007-840. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, враховуючи те, що Додатковою угоду № 1 від 11 серпня 2010 року до Кредитного договору № 338/П/05/2007-840 було змінено, а саме збільшено розмір зобов`язання без згоди позивача, а тому враховуючи ч. 1 ст. 559 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного ст. ст. 526, 553, 554, 559, 1054 ЦК України,

Outcome: approved