Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У жовтні 2019 року КП «Центр організації дорожнього руху» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 02.09.2018 року по вул. Лугова, [ADDRESS] , з вини водія транспортного засобу «Ford», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої пошкоджено майно, яке перебуває на утриманні КП «Центр організації дорожнього руху», чим [PERSON] завдано матеріальний збиток у розмірі 56 429 грн. 11 коп. На момент ДТП автомобіль «Ford», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АМ № 7718397. Оскільки ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за цією подією відшкодовано шкоду у розмірі 30 686 грн. 55 коп., КП «Центр організації дорожнього руху» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 25 742 грн. 56 коп. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначає, що позов підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 02.09.2018 року о 14 год. 10 хв. [PERSON] у м. [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «Ford», д.н.з. [NUMBER] , в порушення п. 2.3 (б), 12.1 ПДР України, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної швидкості руху, у результаті чого здійснила наїзд на світлофор. В результаті ДТП було пошкоджено майно, яке перебуває на утриманні Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», чим завдано матеріальну шкоду в розмірі 56 429 грн. 11 коп., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2018 року (а.с. 10), актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2018 року (а.с. 11-14). Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 05.10.2018 року [PERSON] визнано винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності. Цією постановою суду, яка набрала законної сили установлені обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що 02.09.2018 року о 14 год. 10 хв. [PERSON] у м. Києві по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «Ford», д.н.з. [NUMBER] , в порушення п. 2.3 (б), 12.1 ПДР України, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної швидкості руху, у результаті чого здійснила наїзд на світлофор (а.с. 9). На момент ДТП автомобіль «Ford», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АМ № 7718397. Позивач звернувся до Страхової компанії про відшкодування матеріальної шкоди та виплати страхового відшкодування, яка виплатила КП «Центр організації дорожнього руху» страхове відшкодування в розмірі 30 685 грн. 55 коп., що підтверджується листом від 25.07.2019 року № 5790-31 (а.с. 24). Законом України «Про автомобільні дороги» встановлений обов`язок органів місцевого самоврядування утримувати автомобільні дороги в належному стані. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Статтею 16 вказаного Закону встановлено, що вулиці і дороги міст знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, отже, технічні засоби організації дорожнього руху, також перебувають в комунальній власності міста. Відповідно до рішення Київської міської ради від 23.03.2017 року № 21/2243 «Про перейменування Комунального підприємства «Київдорсервіс» КП «Центр організації дорожнього руху» перейменовано з Комунального підприємства «Київдорсервіс», яке створено згідно з рішенням Київської міської ради від 27.11.2003 року № 216/1090 «Про заходи щодо поліпшення роботи по організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, автостоянок, місць для паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу м. Києва» та діє на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12.04.2004 року № 680 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.01.2018 року № 10). Згідно з п. 2.2.3 Статуту КП «Центр організації дорожнього руху» предметом діяльності Підприємства є, зокрема, встановлення/будівництво, утримання та експлуатація технічних засобів регулювання дорожнього руху (світлофорних об`єктів, дорожніх знаків та інших технічних засобів регулювання дорожнього руху). Пунктом 5 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.03.2005 року №398 «Про впорядкування розміщення технічних засобів регулювання дорожнім рухом на вулично-шляховій мережі м. Києва» КП «Центр організації дорожнього руху» визначено балансоутримувачем технічних засобів регулювання дорожнім рухом. Тому, враховуючи вищевикладене, технічні засоби регулювання дорожнього руху м. Києва є комунальною власністю територіальної громади м. Києва та знаходяться на балансі КП «Центр організації дорожнього руху». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, що на підставі зібраних доказів у справі встановлено, що з вини водія транспортного засобу «Ford», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджене майно, яке перебуває на утриманні КП «Центр організації дорожнього руху», суд дійшов висновку, що різниця між сумою страхового відшкодування та розміром шкоди на суму 25 742 грн. 56 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved