Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , та просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтовування позову вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач, її дочка [PERSON] та її племінник - відповідач [PERSON] . Відповідач у справі у спірній квартирі не поселявся та ніколи не мешкав, особистих речей останнього у квартирі не має. Всі комунальні послуги позивач сплачує самостійно та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 8 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання надала заяву у якій позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутність, а позовні вимоги задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надала, в зв`язку з чим за згодою позивачів судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти позову не має будь-яких заперечень. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що за договором довічного утримання від 3 грудня 2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. у реєстрі за № 5635, [PERSON] отримала у власність від [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . (а.с.8) Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване на ім`я [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №183023 від 10.11.2020 (а.с.20). 21 серпня 2004 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , та після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] (а.с.6). 07 лютого 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №26 від 02.10.2020 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON] , дочка [PERSON] , інші - [PERSON] , [INFO] . (а.с.9) З акту від 2 жовтня 2020 року, який складений мешканцями будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає у квартирі за № 10 цього будинку з часу реєстрації (20.06.2017) та по теперішній час. (а.с. 10) Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в силу положень частини другої статті 64 ЖК Української РСР, частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР не є членом сім`ї власника квартирі [ADDRESS] [PERSON] , оскільки не проживав разом із нею у цьому житловому будинку, не вів спільного господарства. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, враховуючи факт добровільного припинення користування спірною квартирою відповідачем більше року, який є підтвердженим, суд вважає, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved