Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що між нею та відповідачем 17.12.2002 року було укладено шлюб, під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2007 року вони придбали нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , покупцем якого зазначений відповідач. 08.07.2009 року шлюб було розірвано. Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, зазначила, що вони з відповідачем самостійно не змогли вирішити питання щодо поділу будинку, тому звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 02.11.2020 року зазначений позов було залишено без руху через порушення вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України та надано можливість усунути його недоліки. 17.11.2020 року позивачем недоліки, зазначені судом, було усунуто. Ухвалою суду від 17.11.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, заявою просив розглянути справу у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] , сторони по справі, уклали шлюб 17.12.2002 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Бериславського районного управління юстиції, актовий запис №94. У період шлюбу, 13.07.2007 року був придбаний житловий будинок із господарчими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , покупцем якого зазначений [PERSON] . На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.07.2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис №67. Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved