Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 83256 грн., а також пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 25216,80 грн. Позовні вимоги мотивує наступним. 18.10.2003 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Боївської сільської ради Володарського району Донецької області. Від шлюбу [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Володарського райсуду Донецької області від 07 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано та з відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 30.07.2012 року і до повноліття дитини. З виконавчим листом і з заявою про відкриття виконавчого провадження вона звернулась до державної виконавчої служби 20.02.2014 року. У період часу з січня 2014 року і по теперішній час відповідач ухиляється від сплати визначених рішенням суду аліментів. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 25.09.2018 року складає 83256 грн. згідно до розрахунку боргу державним виконавцем. Позивачка вважає, що заборгованість виникла з власної провини відповідача, тому при наявності заборгованості вона має право на стягнення з [PERSON] неустойки у розмірі 25216,80 грн., розмір якої вона визначила за період з 01.01.2014 року по 25.09.2018 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що відповідачем по теперішній час не вживаються заходів щодо виплати аліментів. Представник позивачки адвокат Горелова О.Є. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє адвокат Коваленко К.О., яка в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вини відповідача в наявності заборгованості немає, тому пеня не може бути стягнута. Дитина з 2014 року по 2017 рік проживала з батьком, де відвідувала школу. Крім того, відповідач в добровільному порядку перераховував позивачці певні суми, які визначав на власний розсуд та йому не було відомо про пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони по справі (а.с. 8).Рішенням Володарського райсуду Донецької області від 07 вересня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 30.07.2012 року і до повноліття дитини (а.с. 7). 18.09.2012 року судом виданий виконавчий лист (а.с. 9). Зі змісту рішення вбачається, що відповідач [PERSON] брав участь у судовому розгляді справи та не заперечував проти задоволення вимог позивачки. Рішення відповідачем не оскаржено, набрало законної сили 18.09.2012 року. Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої 25.09.2018 року Центральним ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, з 01.01.2014 року борг за аліментами [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] за виконавчим листом № 0507/3759/2012 від 07.09.2012 року, станом на 25.09.2018 року становить 83256 грн. (а.с. 10-11). Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, отже наявна вина відповідача у виникненні заборгованості є підставою для стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається держаним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. На підставі чого і був виданий державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби ГУТУ юстиції в Донецькій області вказаний розрахунок заборгованості відповідача по аліментам. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів суду не надано, тому суд вважає, що [PERSON] повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини. Неустойку потрібно обчислювати з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Так, статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: С=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: С - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачений аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Перевіряючи наданий позивачкою розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 25216,80 грн., судом встановлено, що позивачка зробила вказаний розрахунок з січня 2014 року, з якого виникла заборгованість, а не з наступного місяця, та розраховувала суму неустойки за кожен день прострочення у відповідному місяці, а не за кожен день за весь час прострочення, відповідно до положень ст. 196 СК України. Таким чином, вірний розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів мав бути врази більше від суми зробленого позивачкою розрахунку, проте в даному випадку, суд

Outcome: partial