Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з 03.09.2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народився син [PERSON] , який з червня 2019 року проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Домовленості, щодо належного утримання сина між подружжям не досягнуто, а дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. До того ж дитина з вини відповідача має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим повинна постійно доглядатись у спеціалізованих лікарів: ортопед, ортодонт та ЛОР. Також дитина часто хворіє на респіраторні захворювання, у зв`язку з чим потребує тривалого перебування на морському узбережжі та відвідуванні спортивних секцій. Оскільки відповідач працює на фірмі PowerCode та отримує заробітну платню у розмірі 80000,00 грн., то він має фінансову можливість сплачувати аліменти на сина саме у тому розмірі, який заявлено у позові. Відповідач участі в утриманні дитини належним чином не приймає, матеріальної допомоги не надає. Позивачка як мати не має достатньої можливості самостійно надавити дитині необхідне для задоволення повноцінного харчування, придбання одягу, фізичного і духовного виховання дитини, а тому звернулась з вказаним позовом до суду. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що проти задоволення позовних вимог він не заперечує, але заперечує проти обставин, на які посилається позивачка. Зазначає, що спільне життя з позивачкою припинилося 11.06.2019, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2019 року шлюб було розірвано. З народження сина та до червня 2019 року сім`я проживала разом, а відтак він піклувався постійно про родину, займався вихованням сина та повністю матеріально забезпечував сім`ю. Після того, як шлюбні відносини між ним та позивачкою припинились, відповідач продовжував надавати своєму синові матеріальну допомогу, шляхом перерахування на банківську картку позивачки коштів на забезпечення лікування сина, зайняття спортом, купівлю одягу та шкільних товарів у сумі 21485,00 грн., крім того, було сплачено також інші товари та послуги, які придбавались для сина шляхом розрахунку банківською карткою в платіжних терміналах магазинів та медичних центрів. До того ж відповідачем саме для сина було придбано мобільний телефон вартістю 3098,90 грн. Посилання позивачки на те, що він отримує заробітну плату у розмірі 80000,00 грн. нічим на доведено, насправді він працюючи на фірмі PowerCode отримує заробітну плату у розмірі 6000-7000 грн. Крім того, посилання позивачки на те, що саме з вини відповідача дитина потребує постійних консультацій у ортодонта та впровадження відповідних заходів для усунення проблем із зубами також не відповідає дійсності, оскільки відповідач як батько жодного разу не відмовив у сплаті вартості послуг за лікування сина, оскільки він любить дитину, забезпечує та має намір в майбутньому забезпечувати матеріально незалежно від рішення суду. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка підтримала обставини, викладені у позові та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти обставин, викладених у позові стосовно неналежного виконання батьківських обов`язків, проте не заперечував проти стягнення з нього аліментів саме в тому розмірі, який було заявлено позивачкою. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що сторони з 03.09.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2019 року (справа№334/3975/19) шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Як встановлено судом, угоди про сплату аліментів між сторонами досягнуто не було, а тому вивчивши додані до позову матеріали, суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача суд присуджує стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: approved