Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У жовтні 2016 року Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Виконком Бобрицької сільсьради, позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) та просив визнати укладеним з 27 грудня 2013 року договір про пайову участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця, разом з розрахунком величини пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця, між Виконкомом Бобрицької сільсьради та [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що [PERSON], як замовник будівництва житлового будинку загальною площею 388,3 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS], на порушення вимог статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VІ) не брав участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця і до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію не уклав з органом місцевого самоврядування договір про пайову участь. У відзиві до позовної заяви [PERSON] зазначив, що закінчивши будівництво свого приватного житлового будинку в квітні 2011 року та отримавши документ, що це засвідчує, здійснюючи заходи щодо введення його в експлуатацію, відповідач не знав про прийняття 25 грудня 2012 № 579-17-V рішення Бобрицької сільської ради 6-го скликання «Порядку визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця». На час отримання від позивача вимоги щодо укладення договору про пайову участь у створені і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури села Бобриця, так і на момент отримання самого позову, відповідачем, яка замовником вже були оформлені відповідні документи та об'єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію відповідно до норм чинного законодавства. На єдину отриману лише 30 липня 2016 року разом із листом Бобрицької сільської ради від 25.07.2016 року № 1-19/314 редакцію договору про пайову участь (внесок) замовника у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця № відсутній, датований - серпень 2016 року, зміст та сума (174 927,75 грн.), якого абсолютно не відповідає редакції договору, який позивач у своїй позовній заяві вимагає визнати укладеним з 27 грудня 2013 року та в редакції, яку відповідач побачив вперше під час судового розгляду. [PERSON] заявою від 11.08.2016 року було доведено до відома позивача щодо необгрунтованості та незаконності цієї вимоги. Також відповідач не здійснював дій щодо ухилення, а навпаки брав безпосередню участь у розвитку села. За рахунок відповідача в 2011 році на території села було влаштовано трансформаторну підстанцію на суму 94 782,84 грн., а згідно договору підряду від 01.07.20111 року № 21/07, відповідачем за власні кошти було здійснено роботи з влаштування асфальтобетонного покриття та бортового каменю в [ADDRESS] в обсязі 1260 м.кв., на загальну суму 210 667,40 грн., які влаштовані на ділянці загального користування села Бобриця, про що відомо позивачу. Такі дії є свідченням внеску відповідача у розвиток села Бобриця, а твердження позивача щодо ухилення [PERSON] від зобов'язання взяти участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту с. Бобриця не відповідають дійсності. В цілому дії [PERSON] підпадають під норми ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відповідають нормам ч. 4 ст. 40 цього Закону. За цих обставин позовна заява є безпідставною, необґрунтованою, оскільки позовні вимоги позивача не відповідають нормам права, фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на належних і допустимих доказах. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач закінчив будівництво належного йому будинку ще у квітні 2011 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи технічним паспортом (домоволодіння) та відображенням відповідної інформації у 2 розділі декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради вважає, що зазначені відповідачем документи не є належним доказами фактичного закінченням будівництва у 2011 році. Зазначена на титульному листі технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинком [ADDRESS] дата 13.04.2011 не доводить фактичну готовність житлового будинку до експлуатації, а лише підтверджує факт проведення технічної інвентаризації об'єкта. Більше того, відповідач не довів, що загальний будівельний об'єм об'єкта будівництва станом на квітень 2011 року повністю збігається із загальним будівельним об'ємом житлового будинку після введення його до експлуатації. Також в силу положень ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дані про об'єкти містобудування в декларацію про готовність об'єкта до експлуатації вносяться замовником будівництва, за повноту та достовірність яких він несе відповідальність. Отже, документ, що створений безпосередньо відповідачем, не може бути належним доказом. Навіть у разі закінчення будівництва житлового будинку [PERSON] у 2011 році, ця обставина не звільняє відповідача від обов'язку укладання з органом місцевого самоврядування договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Станом на 2011 рік обов'язок замовника будівництва взяти участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту з укладанням відповідного договору визначався ст. 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій». Щодо не відповідності редакції договору від серпня 2016 року від редакції договору від 27 грудня 2013, то Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради супровідним листом (від 25.07.2016 вих. № 1-19/314) направив відповідачу пропозицію укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Бобриця. При направлені пропозиції укласти договір місцевого самоврядування розраховував на досудове вирішення спору, тобто на добровільне укладання відповідачем договору. Оскільки після відповідачі [PERSON] позивачу стало зрозуміло, що відповідач свідомо відмовляється від укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту і вирішення цього питання можливо тільки у судовому порядку і той факт, що судовий спір може бути тривалим, в проект договору, який позивач просить визнати укладеним, була зазначена первинна сума грошового зобов'язання відповідача станом на 27 грудня 2013. Тобто в проектах від серпня 2016 від 27.12.2013 умови договору ті ж самі, а різняться тільки суми, яка зазначалися станом на відповідну дату укладання договору. Також відповідач помилково вважає, що він вже виконав свій обов'язок участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця шляхом влаштування трансформаторної підстанції та асфальтованого покриття з бортовим камінням біля свого будинку. Відповідач разом з іншою фізичною особою влаштував дорожнє покриття до своїх земельних ділянок і трансформаторну підстанцію для розбудови на цих ділянках декількох житлових будинків з метою їх подальшої реалізації. Необхідність будівництва цих об'єктів технічними умовами об'єкту будівництва не передбачалась. Тому влаштування на свій розсуд трансформаторної підстанції та асфальтованого покриття не можуть бути підставою для звільнення від обов'язку участі відповідача у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог позову заперечував з підстав, що викладені у відзиві до позовної заяви. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року позов залишено без задоволення. Постановою апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21.03.2018 касаційну скаргу Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області задоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року та постанова Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 скасовано, справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до ст. 14 ЦПК України для розгляду зазначеної справи визначено суддю Бортиницьку В.В. Ухвалою судді від 23 квітня 2018 року позовну заяву виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до [PERSON] про визнання договору укладеним прийнято до розгляду. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 23.05.2018 закрито підготовче провадження за вказаною справою та призначено розгляд справи по суті. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Бобрицької сільської ради 6-го скликання від 25 грудня 2012 року № 579-17-V затверджено Порядок визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця (далі - Порядок). 27 грудня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно із вказаною декларацією [PERSON] є замовником будівництва новозбудованого житлового будинку загальною площею 388,3 кв. м. Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради супровідним листом від 25 липня 2016 року за вихідним № 1-19/314 направив [PERSON] пропозицію щодо укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця (разом з проектом договору та розрахунком). 16 серпня 2016 року до Виконавчого комітету Бобрицької сільської ради надійшла заява [PERSON] від 11 серпня 2016 року про те, що він відмовляється від укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця у зв'язку з тим, що сума коштів, яку позивач намагається стягнути з нього, є необґрунтованою та безпідставною, а підписання наданого проекту договору є неможливим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон № 687-XIV) під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт. За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 3038-VI під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій. Оскільки [PERSON] є замовником будівництва житлового будинку, то на нього поширюється дія Закону № 3038-VI. Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Частиною дев'ятою статті 40 Закону № 3038-VI визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. За змістом положень частини першої статті 40 Закону № 3038-VI порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. На виконання наведених вимог Закону № 3038-VI рішенням Бобрицької сільської ради 6-го скликання від 25 грудня 2012 року № 579-17-V затверджено Порядок. Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця полягає у відрахуванні замовником до сільського бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця. Пайовий внесок сплачується замовником будівництва на підставі відповідного договору, укладеного між ним та сільською радою та з урахуванням вимог статті 40 Закону № 3038-VI. Розмір коштів, які замовник повинен перерахувати на пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця на підставі договору, встановлюється в межах визначеного відсотку від загальної кошторисної вартості будівництва (пункт 3 Розділу ІІ Порядку). Пунктом 6 Розділу ІІ Порядку передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до визнання права власності, або заміну правовстановлюючих документів на об'єкт будівництва. Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 27 грудня 2013 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] прийнято до експлуатації. До цієї дати [PERSON] не виконав покладений на нього Законом № 3038-VI обов'язок щодо укладення договору про пайову участь і не звертався до позивача з приводу укладення такого договору. Розділом IV Порядку врегульовано питання залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури села Бобриця у разі їх ухилення від укладення договору. Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради 15 листопада 2013 року звернувся до [PERSON] з листом № 1-19/455, у якому просив з'явитися до Бобрицької сільської ради для укладення договору про пайову участь. 24 січня 2014 року Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради повторно направив на адресу [PERSON] лист № 1-19/50 із проханням з'явитися до виконавчих органів для укладення договору. Втретє, 25 липня 2016 року Виконавчий комітет Бобрицької сільської ради звернувся до [PERSON] з вимогою № 1-19/314 про укладення договору про пайову участь, до якої долучив сам договір та розрахунок величини пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця. [PERSON] 11 серпня 2016 року направив на адресу позивача відмову від підписання договору, вказавши, що його укладення є неможливим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України. Аналіз положень частин другої, третьої, дев'ятої статті 40 Закону № 3038-VI дає підстави для висновку, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний зі зверненням замовника до органу самоврядування. Визначений частиною дев'ятою статті 40 Закону № 3038-VI і пунктом 6 Розділу ІІ Порядку строк (15 робочих днів, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обов'язку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору. Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Згідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, а суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи докази надані сторонами, встановлений факт, що позивач неодноразово (до введення житлового будинку в експлуатацію та після цього) звертався до відповідача з листами про необхідність прийняття участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту села Бобриця та з приводу укладення договору про пайову участь, тобто, до моменту завершення будівництва житлового будинку та на момент реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації Виконавчий комітет Бобрицької сільради звертався до [PERSON] з вимогою про укладення договору про пайову участь. По своїй природі Договір пайової участі є обов'язковий до виконання. Таким чином, відмова відповідача укласти договір, обов'язковість якого встановлена нормативно-правовим актом порушує право позивача, що є свідченням необхідності захисту порушеного право шляхом визнання укладеним договору від 27.12.2013 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця в редакції запропонованою виконавчим комітетом Бобрицькоюї сільської ради. Вирішуючи питання про суму пайового внеску, який зазначений у Договорі, суд вважає необґрунтованим його збільшення до 174 927,75 грн. та підстави його збільшення позивачем необгрунтованими. Так, у відповідності до п.2.1 Договору розмір коштів, які Замовник повинен сплатити на пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Бобриця, складає 4% від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта. Така вартість складає 2225084, а розмір внеску, відповідно, 89003,36 грн. Стягнення інфляційних витрат та 3% річних не є предметом регулювання Договору про пайову участь і не може бути підставою для збільшення розміру внеску. В разі невиконання відповідачем умов вказаного договору, позивач має можливість вирішити питання відповідальності за порушене грошове зобов'язання в поряду, визначеному законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі у розмірі 1 378,00 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved