Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У квітні 2016 року позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS], у зв'язку з не проживанням за вказаною адресою за власним бажанням понад встановлений законом строк, зазна-чивши в обґрунтування позову, що квартира в [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності. Відповідач - це їх син, який проживав разом з ними до 2010 року та прописаний як член сім'ї. У 2010 році син поїхав у Крим та там і залишився. З того часу в квартирі не проживає, будь-які витрати по утриманню житла не несе. Вони люді похилого віку і їм важко нести матеріальні витрати по утриманню житла, а субсидію оформити не можуть, оскільки потрібні довідки про доходи сина. З урахуванням того, що на теперішній час існують труднощі по розв'язанню цього питання в позасудовому порядку, просять позов задовольнити. В процесі підготовки справи до розгляду судом проведена заміна третьої особи та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області. В судове засідання позивачі не з'явились, направивши на адресу суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але направив на адресу суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю /а.с.20/. Представник виконкому Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про відсутність заперечень проти задоволення позову та розгляд справи без їх участі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачі шляхом приватизації житла у 2007 році набули право власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано Комінтернівським РБТІ Одеської області 18.02.2008 року за номером 1584, в книзі: 224. Згідно довідки ЖКГ Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, в квартирі [ADDRESS] за-реєстровані та постійно проживають з 1990 року: [PERSON], 1953 р.н., голов.кв.наймач; [PERSON], 1954 р.н., - дружина; [PERSON], 1981 р.н., - син, зареєстрований з 1998 року /а.с.6,8,10,11,12,16/. З акту від 11.04.2016 року, складеного депутатом Чорноморської селищної ради Іванютенко О.С., за участю сусідів позивачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], убачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають [PERSON] і [PERSON] Їх син - [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований але не проживає з 2010 року /а.с.17/. Факт не проживання відпові-дача [PERSON] за місцем реєстрації також підтверджується його особистою заявою, у якій він зазначає, що з 2010 року проживає в [ADDRESS] /а.с.20/. Відповідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). Таким чином, враховуючи, що відповідач не проживає за місцем реєстрації за власним бажанням понад один рік, витрати по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, його реєстрація в жилому приміщенні перешкоджає власникам житла розпоряджатися своєю власністю за власним розсу-дом, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІУ, підставами для зняття з реєстрації місця проживання є: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщен-ням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть. Отже, підставою для зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання відповідним органом є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 11.12.2015р. №888-УІІІ, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІУ, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016р. №207 з 4 квітня 2016 року повнова-ження у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування делеговано органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради). На підставі ст.ст.150,72 ЖК України, ст.ст.391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і

Outcome: approved