Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2013 року. Шлюбні стосунки з відповідачем припинили в вересні 2014 року з тих причин, що у них постійно виникали сварки та взаємне непорозуміння на фоні зловживання відповідачем алкогольними напоями. З огляду на викладене, позивачка просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.5а). У судовому засіданні 05.12.2017 р. відповідач позовні вимоги визнав частково, по справі оголошено перерву до 26.12.2017 р., для підготовки відповідачем заперечень. Про судові засідання призначені на 26.12.2017 р., 24.01.2018 р. відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою (а.с. 17), та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до суду не зявився, письмових заперечень на позовну заяву не надав (а.с. 24). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 09.11.2017 року. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 15 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 68. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу Костюк (а.с.5). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скориставлась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка в заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинили у вересні 2014 року, після чого сторони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved