Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив позбавити останнього батьківських прав відносно його малолітньої доньки, [PERSON] та визначити місце проживання дитини за адресою проживання матері. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач, є батьком малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Відповідач з серпня 2005 року проживає окремо в іншому місті та життям своєї дитини не цікавиться, не спілкується з нею, не приймає участі у вихованні, не піклується про гармонійний розвиток дитини матеріальної допомоги не надає, аліменти з липня 2014 року повністю не сплачує, а всі питання щодо виховання та утримання доньки позивач вирішує самостійно. Позивач турбується про здоров'я, фізичний стан і духовний розвиток доньки та створює необхідні умови для проживання. Оскільки відповідач ігнорує виконання батьківських обов'язків відносно своєї дитини, Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області, як органом опіки та піклування було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки [PERSON] Ухвалою судді від 16.10.2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді від 13.12.2018 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, вимоги позову підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала і повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частково задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.10.2005 року [PERSON] народилася [INFO], а її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області, як органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав вирішено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON]. 21.11.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.11.2006 року Серії [NUMBER]. 18.07.2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до акту обстеження умов проживання громадянки [PERSON] та її доньки [PERSON] комісією в складі депутата Обухівської міської ради ради Сатко О.В., в присутності сусідів, громадян [PERSON], [PERSON] встановлено, що у квартирі [ADDRESS] існують та створені необхідні умови для виховання, навчання та розвитку дитини. Малолітня [PERSON], проживає разом зі своєю матір'ю, а відповідач допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про неї, життям доньки не цікавиться та має заборгованість по сплаті аліментів. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п.15.16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, а тому за таких виняткових обставин та з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо позбавлення батьківських прав та необхідність його задоволення в цій частині. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не викладено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та не зазначено докази на підтвердження позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по відшкодуванню судового збору слід покласти на відповідача, стягнувши їх на користь позивача, оскільки зазначені витрати документально підтверджені та доведені. На підставі викладеного та

Outcome: partial