Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 15 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року працював на посаді проректора з адміністративно-господарської роботи Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» та звільнився з посади у зв'язку з ліквідацією університету на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок. Судовий наказом Печерського районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року у справі № 757/24526/15-ц стягнуто з відповідача на користь позивача не виплачену заробітну плату у розмірі 26 622 грн. 29 коп., яка по сьогоднішній час не виплачена. Тому, позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на кого користь 55 866 грн. 66 коп. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 31 березня 2015 року по 8 квітня 2016 року та 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Сторони до судового засідання не з'явились, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду позивач [PERSON] з 15 листопада 2014 року по 31 березня 2015 року працював на посаді проректора з адміністративно-господарської роботи Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» та звільнився з посади у зв'язку з ліквідацією університету на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-11). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим Печерським районним судом м. Києва від 4 серпня 2015 року видано судовий наказ у справі № 757/24526/15-ц та стягнуто з відповідача на користь позивача не виплачену заробітну плату у розмірі 26 622 грн. 29 коп. (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Позивачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 217 грн. 38 коп. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток з 31 березня 2015 року по 8 квітня 2016 року у розмірі 55 866 грн. 66 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується (217 грн. 38 коп. х 257 робочих днів). При цьому, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З урахуванням глибини душевних страждань позивача з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні, не виплати заробітної плати, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 500 грн. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір за вимоги майнового характеру ц розмірі 558 грн. 67 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави та за вимоги немайнового характеру (моральна шкоди) у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial