Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики. У судовому засіданні [PERSON] представник позивача [PERSON], просив суд, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 9 грудня 2011 року у розмірі 65000 доларів США у національній валюті України по курсу Національного банку на день ухвалення судового рішення. Посилався на те, що грошові кошти були позичені [PERSON] своєму синові [PERSON] для купівлі квартири, яка після оформлення договору купівлі-продажу знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] 06.10.2014 року Позивач направив вимогу [PERSON] та [PERSON] про повернення позичених грошових коштів не пізніше 14 жовтня 2014 року, однак заявлена вимога виконана не була, у звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що у 2014 році вони з дружиною [PERSON] вирішили купити для сім'ї квартиру, щоб почати проживати окремо від батьків. Усі дії щодо купівлі квартири його дружина [PERSON] довірила здійснити йому і на його розсуд. Він знайшов двохкімнатну квартиру вартістю 85000 доларів США і отримав усну згоду дружини [PERSON] на її купівлю. Оскільки у подружжя своїх грошових коштів на купівлю квартири не вистачало, то 9 грудня 2014 року він позичив у свого батька - [PERSON] 65000 доларів США та написав розписку про отримання грошових коштів. В подальшому, відповідач - [PERSON], 23 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу придбав у власність квартиру [ADDRESS] вартістю 679 090,00 гривень, що склало еквівалент 85000 доларів США по курсу Національного банку України на дату підписання договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що на її думку розписка про позику грошових коштів написана безпосередньо перед зверненням до суду. Вона своєї письмової згоди на позику не давала. Квартира була придбана за спільні кошти подружжя, що були отримані з підприємницької діяльності, якою займався її чоловік, а на розвиток бізнесу вони з чоловіком вклали частину грошових коштів, що були ними зароблені у Норвегії. Просила у задоволенні позову відмовити повністю. Представник [PERSON] підтримав її заперечення та просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що його довіритель не давала письмової згоди на укладення договору позики, яка є обов'язковою стосовно цінного майна. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та пояснила, що у 2011 році вона дала усну згоду чоловікові [PERSON] позичити грошові кошти синові [PERSON] для купівлі квартири на його сім'ю. Їй було відомо, що чоловік [PERSON] в кінці 2011 року позичив сину [PERSON] грошові кошти у сумі 65000 доларів США, що були їх спільними заощадженнями. Остання пояснила, що вона з 2002 року займається підприємницькою діяльністю і за рахунок доходів вони з чоловіком мали можливість заощадити грошові кошти у сумі понад сто тисяч доларів США. У грудні 2011 року [PERSON] купив двохкімнатну квартиру вартістю еквівалентну 85000 доларів США, оформивши її особисто на себе, оскільки квартира була куплена за позичені у батьків грошові кошти і така домовленість була з [PERSON], яка особисто була ініціатором позики і купівлі квартири на їх сім'ю. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2011 року [PERSON] діючи з усної згоди дружини [PERSON], надав у позику своєму синові [PERSON] грошові кошти у сумі 65000,00 доларів США без стягнення процентів для купівлі квартири. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до п. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є реальним, одностороннім, платним або безоплатним договором. Це значить, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов'язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти. Договір позики укладається як в усній так, і в письмовій формі. В ЦК України зазначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Укладення договору позики і передача грошових коштів підтверджується розпискою написаною власноручно [PERSON] з терміном повернення не пізніше семи днів за першою вимогою (том 1 а.с. 5). Розписка відповідає вимогам, що передбачені статтею 1047 ЦК України і на дату ухвалення судового рішення не була визнана недійсною в установленому законом порядку. [PERSON] позичальник визнає заборгованість за договором позики у повному обсязі та підтверджує факт написання розписки. Те, що розписка написана 09 грудня 2011 року [PERSON] підтверджується висновком почеркознавчої експертизи виконаної експертами КНДІСЄ від 06.08.2015 року №12357/12358/15-32 (том 1 а.с. 247-254). Дата написання розписки 09 грудня 2011 року не була ніким заперечена, оскільки призначена судом за клопотанням представника [PERSON] технічна експертиза документа (том 1 а.с. 197-199) була відкликана заявником (том 1 а.с. 233). Розписка відповідає вимогам закону, а тому позичені грошові кошти підлягають стягненню відповідно статті 1049 ЦК України. Сама по собі розписка є переконливим доказом укладання та виконання договору позики у спорі між його сторонами, однак відповідно до положень статті 212 ЦПК України підлягає належній оцінці судом у взаємозв'язку з іншими доказами у справі у спорі щодо інших осіб. 09.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Актовий запис № 459 (том 1 а.с. 8), а 05.12.2014 року шлюб між подружжям розірвано (том 1 а.с. 86-87). Поділ спільного сумісного майна між подружжям на дату ухвалення судового рішення не проведено. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово однак такої письмової згоди [PERSON] на укладення договору позики не давала. Однак закон має виключення і згідно положень ч. 4 статті 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що давала свою згоду [PERSON] на придбання в інтересах сім'ї квартиру за ціною на його власний розсуд але заперечувала, що для купівлі квартири були позичені грошові кошти у [PERSON] та стверджувала, що грошові кошти у сумі 30 тисяч доларів були у неї з чоловіком зароблені у Норвегії, а потім укладені в бізнес і внаслідок доходів від бізнесу були зібрані кошти на купівлю квартири. Незважаючи на заперечення [PERSON] з матеріалів справи досліджених судом вбачається, що договір позики укладався саме в інтересах сім'ї позичальника [PERSON] та його колишньої дружини [PERSON], а грошові кошти у сумі 65000 доларів США одержані 09.12.2011 року за договором позики були використані на потреби сім'ї для купівлі 23 грудня 2011 року квартири [ADDRESS]. З пояснень [PERSON] наданих у судовому засіданні вбачається, що батьки запропонували купити для їх сім'ї однокімнатну квартиру, яку мали намір оформити на себе. Водночас дружина [PERSON] наполягла на тому щоб купити квартиру самим і оформити її на себе, а грошові кошти яких не буде вистачати позичити у батьків так як остання мала намір жити у свій квартирі, а не у квартирі, що належала б на праві власності батькам чоловіка. [PERSON] вказав на те, що у них з дружиною у 2011 році було всього 31 тисяча доларів США. П'ять тисяч доларів США це були його особисті грошові кошти зароблені ще до шлюбу у Англії, а 19 тисяч Євро зароблених ним з колишньою дружиною [PERSON] у 2007 році у Норвегії він у 2010 році обміняв на 26 тисяч доларів США. Наявність у Відповідачів грошових коштів у сумі тридцять одної тисячі доларів США ніким не заперечувалося тому відповідно ч. 1 статті 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Крім пояснень даних у судовому засіданні [PERSON] долучив до матеріалів справи свої додаткові письмові пояснення (том. 1 а.с. 79-82) з яких вбачається, що у період з 2009 року по 2011 рік він працюючи приватним підприємцем, отримав чистого прибутку на суму 82271 гривню, який був витрачений на проживання подружжя. На підтвердження наведеного [PERSON] надав свідоцтво про державну реєстрацію СПД - [PERSON] від 03.02.2009 року (том 1 а.с. 90) та звіти суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника Єдиного податку [PERSON] (том 1 а.с. 92-94) з яких вбачається, що валовий дохід [PERSON] за 2009-2011 рік склав 298238 гривень, а чистий дохід 82271 гривню. Додатково [PERSON] пояснив, що його валовий дохід складався з вартості купленого чи взятого на реалізацію товару та виставленої ним 30% націнки на товар. Чистий дохід відповідно являв собою 30%-ну націнку на реалізований товар за мінусом сплачених податків. Дані зі звітності суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника Єдиного податку [PERSON] за 2009-2011 рік (том 1 а.с. 92-94) спростовують твердження [PERSON], про те, що грошові кошти для купівлі квартири були отримані з доходів від підприємницької діяльності чоловіка. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у період з 01.09.2007 року по 01.09.2012 року закінчувала очну аспірантуру Національного аграрного Університету це підтверджується записами у трудовій книжці (том 1 а.с. 125) і є свідченням, що остання не могла разом з чоловіком займатися бізнесом та бути обізнаною з його доходами, а тому її твердження про те, що за рахунок підприємництва були зароблені достатні грошові кошти для купівлі квартири, суд вважає за припущення і не може прийняти їх до уваги відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Крім доходів з підприємництва [PERSON] мав і інші заробітки, а саме з 01.01.2005 по 31.03.2005 року 335,24 гривень, з 01.04.2005 по 30.06.2005 року 536,45 гривень, з 01.01.2006 - 31.03.2006 року 428 гривень, що підтверджується інформацією відомостей про фізичних осіб - податників річної податкової декларації [PERSON] станом на 29.04.2015 року (том 1 а.с. 190). У свою чергу [PERSON] згідно індивідуальної відомості про зареєстровану особу (том 1 а.с. 131-134) мала заробіток у 2006 році 2332 гривень, у 2007 році 897,54 гривень, у 2008 році 6409 гривень, у 2009 році 2083 гривень, у 2010 році 4397 гривень, у 2011 році 25177 гривень. А всього за період 2006-2011 року мала заробіток у розмірі 41295,54 гривень. Судом також встановлено, що 30.11.2011 року незадовго до укладення договору позики між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено попередній договір, за умовами якого (п. 10.1. Договору) покупець передав, а продавці отримали гарантійну суму у розмірі 34213 гривень, що було еквівалентом 4250 доларам США. (том 1 а.с. ) 30.11.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Агенство Арко Нерухомість» було укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг, вартість яких складала 34213,00 гривень, які останній повинен був сплатити при укладенні основного Договору (том 1 а.с. ). [PERSON] не заперечувала, що усі дії пов'язані з укладенням попереднього договору з продавцями та договору з ріелторами були здійснені [PERSON] з її усної згоди, оскільки вона повністю довірила чоловікові здійснювати заходи для купівлі в інтересах сім'ї квартири. 09.12.2011 року [PERSON] позичив грошові кошти у сумі 65000 доларів США яких не доставало для купівлі квартири у [PERSON] (том 1 а.с. 5). 23.12.2011 року [PERSON] надала заяву про надання згоди чоловікові [PERSON] на купівлю квартири [ADDRESS] за спільні кошти подружжя набуті в період перебування у зареєстрованому шлюбі за ціну та на умовах за його розсудом стверджуючи, що укладення вищезазначеного Договору купівлі-продажу відповідає їх спільному волевиявленню та він буде укладений в інтересах сім'ї. Заява зареєстрована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. та зареєстрована в реєстрі за №1735 (том 1 а.с. ). 23 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] за 679 090 гривень, що склало еквівалент 85000 доларів США по курсу Національного банку України на дату підписання договору купівлі-продажу і сплатив вказані грошові кошти продавцям (том 1 а.с. 35-38) та сплатив в пенсійний фонд 6791,00 гривень (том 1 а.с. ). Також на дату укладення договору купівлі-продажу у [PERSON] ще виникло зобов'язання сплатити ріелторам 34213 гривень за договором про надання інформаційно-консультативних послуг (том 1 а.с. ). Таким чином фактичні витрати [PERSON] понесені внаслідок оформлення купівлі-продажу квартири склали 720094 гривні і документально підтверджених доходів, заробітків і заощаджень подружжя [PERSON] на 23.12.2011 року було не достатньо щоб оплатити вартість квартири та інших пов'язаних з оформленням договору купівлі-продажу витрат, а про інші доходи чи запозичення [PERSON] у суді не заявляла. Тому при витраті [PERSON] отриманих 9 грудня 2011 року у позику 65000 доларів США у своїх інтересах, останній не мав би змоги оплатити продавцям вартість квартири купленої в інтересах сім'ї, яка на час ухвалення судового рішення знаходиться у спільній сумісній власності Відповідачів. Зважаючи на невеликий проміжок часу між датою укладення договору позики та датою укладення договору купівлі-продажу квартири, відсутність у подружжя своїх достатніх грошових коштів для оплати вартості квартири, суд приходить до висновку, що договір позики [PERSON] уклав в інтересах сім'ї, а грошові кошти у сумі 65000 доларів США одержані за цим договором були використані на потреби сім'ї на купівлю квартири [ADDRESS]. Що стосується, тверджень [PERSON] про те, що позикодавець [PERSON] не мав грошових коштів у сумі 65000 доларів США, то у подальшому остання підтвердила, що подружжя [PERSON] та [PERSON] такі грошові кошти мали. Крім визнання [PERSON] наявності грошових коштів у сумі 65000 доларів США у позичальника [PERSON], ці обставини були також підтверджені іншими доказами З долученої до матеріалів справи звітності малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку [PERSON] встановлено, що у період 2002-2011 року остання мала доходи, які дозволяли купити валюту у сумі до 140000 доларів США (том 1 а.с. ), а для проживання сім'ї було достатньо доходів [PERSON], що вбачається з відомостей про фізичних осіб - податників річної податкової декларації [PERSON] (том 1 а.с. 180-181). Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зібраними у справі належними та допустимими доказами доведено, що 09.12.2011 року [PERSON] позич ив [PERSON] грошові кошти у сумі 65000,00 доларів США які останній потратив на потреби сім'ї купивши 21.12.2011 року за нотаріально посвідченої згоди дружини [PERSON] квартиру за 679 090,00 гривень, що було еквівалентна 85000 доларів США. Вказані обставини були визнані Відповідачем [PERSON], водночас Відповідач [PERSON] не змогла надати суду доказів на підтвердження своїх заперечень позовних вимог. Відповідно ч.1, 2 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 63 CК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч. 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно ч. 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Відповідно ч. 2 статті 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ст. 541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, а останні згідно з вимогами ст. 60 СК стають об'єктом спільної сумісної власності подружжя, то на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність. Судом встановлено, що отримані [PERSON] кошти за договором позики від 09 грудня 2011 року були використані на потреби сім'ї для купівлі 21.12.2011 року квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя, тому борг підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] із-за неподільності предмета зобов'язання. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що вимоги [PERSON] про стягнення суми позики знайшли своє доведення у судовому засіданні та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно розписки від 9 грудня 2011 року [PERSON] позичив 65000 доларів США та просить стягнути борг з [PERSON] та [PERSON] у національній валюті по курсу Національного банку України на день ухвалення судового рішення. Вказано вимога повністю узгоджується з положеннями ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України і тому підлягає задоволенню. Офіційний курс гривни до американського долара США на 06 листопада 2015 року згідноданих Національного банку України - 100 доларів США відповідає 2292.5534 гривні. Розрахунок стягнення заборгованості 65000 доларів США Х 22.92 курс гривни = 1489800 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного, приймаючи до уваги ст. ст. 526, 533 ч.1,2, 541, 610, 611, 625, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 60, 65 ч. 4, 73 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved