Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яку уточнила 27 листопада 2017 року, про усунення перешкод в здійсненні права власності на житлове приміщення шляхом вселення, в якій просила постановити рішення, яким вселити її до жилої кімнати-2 площею 17,8 кв.м., жилої кімнати-4 площею 13,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору дарування від 27.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1807, позивачу [PERSON] належить право власності на 68/100 частин трикімнатної квартири [ADDRESS]. На підставі ордеру на жиле приміщення № 000308 від 12.04.1995 року, виданого Бюро по обміну жилих приміщень виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів, наймачем житлової кімнати площею 15,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] є відповідач [PERSON], яка зареєстрована за вказаною адресою з 04.07.1995 року. Позивач зареєстрована у спірному житловому приміщенні з 24.05.2004 року. З моменту набуття позивачем права власності на 68/100 частин трикімнатної квартири [ADDRESS], тобто з 27.06.2002 року і до цього часу відповідач змінила замки на вхідній двері до квартири і не дає позивачу можливості користуватися належною їй частиною спірного жилого приміщення. Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру вона складається з: коридору-1 площею 23,3 кв.м., ізольованої жилої кімнати-2 площею 17,8 кв.м., ізольованої жилої кімнати-3 площею 15,0 кв.м., ізольованої жилої кімнати-4 площею 13,2 кв.м., санвузла-5 площею 4,9 кв.м., кухні-6 площею 8,5 кв.м., балкону-І площею 0,9 кв.м., балкону III площею 0,9 кв.м. [PERSON] довідки ДМБТІ № 11215 від 21.08.2017 року 32/100 частини спірної квартири, які складаються з жилої кімнати-3 площею 15,0 кв.м., не приватизовані відповідачем і знаходяться у комунальній власності. Таким чином, на належні позивачу 68/100 частин квартири приходяться відповідно: жила кімната-2 площею 17,8 кв.м., жила кімната-4 площею 13,2 кв.м. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 16 березня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Також зазначила, що відповідачі по справі чинять їй перешкоди у користуванні її часткою квартири. [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] неодноразово не впускали її до квартири, часто змінюють замки на дверях. У 2017 році вона зверталася з заявою до поліції на [PERSON], однак це результатів не дало та їй було запропоновано звернутися до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Суду пояснила, що вона проживає у спірній квартирі з 1995 року зі своєю родиною. З [PERSON] вона розлучилася у 2008 році, однак він і досі продовжує проживати у вказаній квартирі, вона не може з цим нічого вдіяти. 68/100 частин квартири раніше належали матері [PERSON] [PERSON] Вона не знала, що цю частку [PERSON] продала [PERSON] [PERSON] вона побачила у 2017 році коли вона разом з її чоловіком прийшли до квартири та про щось сперечалися з [PERSON], після чого розвернулися і пішли. За період свого проживання вона зробила ремонт у всій квартирі, тому вона проти щоб [PERSON] вселилася у квартиру. Крім того вона не знає чи є [PERSON] справжнім власником частини квартири, тому спочатку треба розібратися, а потім вже вселятися. У листопаді 2017 року вона прописала у квартирі свого першого чоловіка [PERSON], який на теперішній час є наймачем житлової кімнати площею 15,0 кв.м., яка розташована у спірній квартирі. Прописала вона його з метою приватизації вказаної квартири і на теперішній час триває процес приватизації цієї кімнати, яка становить 32/100 частки від всієї квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив. Причини неявки відповідача [PERSON] визнані судом не поважними. Представник третьої особи - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тітова 13» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитаний у судовому засіданні 11.04.2018 року у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивача [PERSON] У 2002 року ними була придбана частина квартири [ADDRESS]. Після оформлення угоди вони завезли у вказану квартиру свої речі. Однак, через деякий час вони більше не могли попасти у спірну квартиру, інші мешканці квартири перестали їх туди пускати. Весь цей час [PERSON] та [PERSON] обіцяли їм їх вселити, однак кожного разу знаходили та вигадували якісь причини щоб уникнути цього. У 2017 році за вказаним фактом вони написали заяву до відділу поліції. Зазначив також, що він намагався зайти у спірну квартиру та відчинити двері за допомогою наявних у нього ключів, однак тоді з квартири вийшов [PERSON] та забравши у нього ключі, виштовхав його з квартири. [PERSON] є сином колишньої хазяйки тієї частини квартири [ADDRESS], яку згодом придбала позивач. На той час відповідач [PERSON] була дружиною відповідача [PERSON] [PERSON] проживає та зареєстрований у вищезазначеній квартирі. [PERSON] постійно міняв замки від спірної квартири. Згодом, відповідач [PERSON] повідомив їх, що вивіз його речі та речі позивача у гараж та відповідачі зайняли всі кімнати у спірній квартирі. Допитана у судовому засіданні 11.04.2018 року у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є донькою позивача [PERSON] У 2002 році вона була присутньою під час укладення угоди з купівлі частини квартири [ADDRESS]. Згодом відповідач [PERSON] вигнав їх з квартири. У 2017 році вона також була присутньою під час того, як відповідачі вигнали їх зі спірної квартири та забрали у них ключі від квартири. Вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 лютого 1995 року Виробничим обєднанням «Південний машинобудівний завод» на підставі розпорядження (наказу) від 08 лютого 1995 року № 240-95 на імя [PERSON] та [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме на 68/100 частин квартири [ADDRESS], загальною площею 56,37 кв.м., на праві спільної власності (а.с. 56). При цьому, згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], квартира мала загальну площу 82,6 кв.м., житлову площу 47,6 кв.м. та складалась з: 1-коридор, 2, 3, 4 - житлова кімната, 5 кладова, 6 - туалет, 7 ванна, 8 кухня, 9, 10, 11 кладова, 12 балкон, 13 балкон (а.с. 54-55). [PERSON] розрахунку площі спільного користування квартири [ADDRESS] (а.с. 53), загальна площа квартири становить 82,31 кв.м. Загальна площа спільного користування вказаної квартири, яка складається з приміщень 1, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, становить 34,7 кв.м. Приміщення 2 та 4 належало [PERSON], приміщення 3 перебувало в користуванні [PERSON] Загальна площа житлових кімнат 2 та 4 становила 32,6 кв.м., житлової кімнати 3 15 кв.м. Загальна площа 68/100 частин квартири, що належала [PERSON], становила 56,37 кв.м. згідно розрахунку: 32,6 кв.м. + ((34,7 кв.м. х 32,6 кв.м.) / (32,6 кв.м. + 15 кв.м.)) = 56,37 кв.м. Загальна площа 32/100 частин квартири, що перебувала у користуванні [PERSON], становила 25,94 кв.м. згідно розрахунку: 15,0 кв.м. + ((34,7 кв.м. х 15,0 кв.м.) / (15,0 кв.м. + 32,6 кв.м.)) = 25,94 кв.м. [PERSON] Довідки-характеристики № 6301 від 2 липня 1995 року, виданої [PERSON] та [PERSON] БТІ м. Дніпропетровська, квартира [ADDRESS] в цілому складається з: 68/100 частин які належать [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.02.1995 року, та 32/100 частин які належать Дніпровському машинобудівному заводу на підставі Реєстраційного посвідчення V-II-1438 (а.с. 60). 25 липня 1995 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належну їм 68/100 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 25 липня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7091 (а.с. 67-68). [PERSON] вищезазначеного договору дарування 68/100 частин даної квартири складаються з: 2, 4 -житлові кімнати житловою площею 32,6 кв.м., в спільному користуванні: 1 - коридор, 5, 9, 10, 11 - кладові, 6-туалет, 7 - ванна, 8 кухня. На підставі Розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 693 від 21 червня 2002 року «Про внутрішнє перепланування квартири [ADDRESS]» було узаконено внутрішнє переобладнання квартири [ADDRESS] та прийнято рішення вважати загальну площу квартири 84,5 кв.м., житлову площу 46,0 кв.м., на підставі технічного паспорту з КПДМБІ (а.с. 76). [PERSON] Довідки-характеристики № 08675 від 21 червня 2002 року, виданої [PERSON] Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] в цілому складається з: 68/100 частин які належать [PERSON], 32/100 частин які належать Дніпровському машинобудівному заводу (а.с. 77 (зворотний бік)). 27 червня 2002 року [PERSON] та позивач [PERSON] уклали договір дарування частини квартири від 27 червня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1807, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] належні їй 68/100 частин квартири № 9, житловою площею 46,0 кв.м., загальною площею 84,5 кв.м., в тому числі балкон 1,8 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Тітова, буд. 13 (а.с. 83). 09 квітня 2003 року позивач [PERSON] звернулась до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 07/6448, а саме на належну їй частину квартири [ADDRESS] (а.с. 81). Право власності на 68/100 частин квартири [ADDRESS] було зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за позивачем [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 495006 від 06 травня 2003 року, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 85). Разом з цим, з відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 11215 від 21 серпня 2017 року встановлено, що житловий будинок літ.А-5 по вул. Тітова, буд. 13, в який увійшло 32/100 частки квартири № 9, зареєстрований за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Південне» Дніпропетровської міської ради на підставі рішень Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.06.2003 року за № 1549 та від 19.11.2003 року за № 11/13, про що в КП «ДМБТІ» ДОР зроблено запис в реєстрову книгу № 8 ЖЮ за реєстровим № 402-136 (а.с. 107). Отже, судом встановлено, що на теперішній час 68/100 частини квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], а 32/100 частини вказаної квартири перебувають у комунальній власності, на зайняття якої у 1995 році було видано ордер відповідачу [PERSON] Так, 12 квітня 1995 року Бюро по обміну житлових приміщень Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів на імя відповідача [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення № 000308, яким останній було надано право на заняття в порядку обміну житлового приміщення площею 15,0 кв.м., яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). [PERSON] технічного паспорта на квартиру № 9 в житловому будинку № 13 по вул. Тітова у м. Дніпрі, виготовленого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 20 червня 2003 року, вказана квартира загальною площею 84,5 кв.м., житловою площею 46,0 кв.м., складається з: 1-коридор загальною площею 23,3 кв.м., 2-жила кімната загальною площею 17,8 кв.м., 3-жила кімната загальною площею 15,0 кв.м., 4-жила кімната загальною площею 13,2 кв.м., 5-санвузол загальною площею 4,9 кв.м., 6-кухня загальною площею 8,5 кв.м., І-балкон, загальною площею 0,9 кв.м., ІІ-балкон, загальною площею 0,9 кв.м. (а.с. 6-7). З довідки № 13 від 09 вересня 2017 року, виданої головою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тітова 13» (а.с. 9), вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. До складу зареєстрованих у вказаній квартирі входять також: [PERSON] (з 28.01.2000р.), [PERSON] (з 04.07.1995р.) та [PERSON] (з 04.07.1995р.). Судом встановлено та визнавалося сторонами, що [PERSON] з метою приватизації житлової кімнати площею 15,0 кв.м. зареєструвала у спірній квартирі [PERSON] На підставі рішення Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради № 22/2 від 23 лютого 2018 року «Про зміну умов договору найму житлового приміщення [ADDRESS]», було змінено умови договору найму житлового приміщення на одну кімнату комунальної квартири [ADDRESS], житловою площею 15,0 кв.м. на [PERSON], на склад родини 3 особи, у тому числі: [PERSON] дружина, [PERSON] син (а.с. 125). Отже, судом встановлено, що позивач та відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: [INFO]. При цьому, відповідачі проживають у зазначеній вище квартирі. Позивачу на праві власності належить 68/100 частин спірної квартири, а наймачем 32/100 частин вказаної квартири на теперішній час є відповідач [PERSON] [PERSON] пояснень сторін та показань свідків, допитаних в судовому засіданні, судом встановлено, що позивач [PERSON] не може вселитись і користуватись належними їй на праві приватної власності 68/100 частин квартири [ADDRESS], оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у вселенні у квартиру. Відповідачі зайняли та використовують всі житлові кімнати у вищевказаній квартирі, не пускають позивача у квартиру. Намагання та спроби позивача вселитись у належну їй частину квартири, а також мирним шляхом врегулювати з відповідачами це питання, є безуспішними. [PERSON] ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. [PERSON] ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник \~зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. \~ У звязку із здійсненням зі сторони відповідачів перешкод у вселенні позивача у належну їй частину квартири [ADDRESS], 18 травня 2017 року позивач зверталась до чергової частини Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила вжити заходів до [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], який заволодів ключем від її квартири. Вказана заява [PERSON] була зареєстрована у ЖЄО за № 10005 від 18.05.2017 року. За результатами розгляду вищевказаної заяви [PERSON] Ст. ДОП СП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] 24 травня 2017 року було складено Висновок за результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 10005 від 18.05.2017, у якому заявнику було розяснено, що розгляд питання, викладеного у заяві [PERSON], не входить до компетенції національної поліції, оскільки в даному випадку наявні ознаки цивільно-правових відносин, рішення по яким приймають органи суду за особистим зверненням громадян (а.с. 126). Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачами перешкод позивачу у вселенні в належну їй частину квартири [ADDRESS]. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, з огляду на наведене суд вважає, що відповідачами було порушено право позивача на користування належною позивачу на праві приватної власності частиною квартири [ADDRESS], яке підлягає судовому захисту та яке слід відновити шляхом вселення позивача у належну їй частину квартири, оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами. [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1112432 від 29 липня 2003 року, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» у графі «Примітка» зазначено, що 68/100 частин квартири [ADDRESS], складають: 2, 4 - житлові кімнати, житловою площею 31,0 кв.м., І, ІІ-балкони, в загальному користуванні: 1-коридор, 5 санвузол, 6-кухня (а.с. 93). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та позивача [PERSON] необхідно вселити в квартиру [ADDRESS], а саме до жилої кімнати-2 площею 17,8 кв.м. та жилої кімнати-4 площею 13,2 кв.м. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, тому з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 640,00 грн., тобто по 213,33 грн. з кожного відповідача. На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 391 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу, та

Outcome: approved