Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У квітні 2016 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та відповідачем 07 березня 2008 року було укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачеві кредитний рахунок та надав платіжну картку з встановленням ліміту кредитування в 16000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконала. Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 28827,80 грн., який виник станом на 29 лютого 2016 року та у повернення сплачені судові витрати. Представник позивача та відповідач у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, про що надали письмові заяви. Відповідач [PERSON] з позовом погодилася частково, не заперечувала позов в частині вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4321,55 грн. та просила врахувати зроблені нею розрахунки заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2545 грн. В іншій частині з позовними вимогами не погодилася, мотивуючи відсутністю домовленостей про стягнення штрафних санкцій. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що 07 березня 2008 року відповідач [PERSON] подала до позивача заяву про відкриття кредитного рахунку та видачу кредитної картки «Універсальна». Цього ж дня працівниками банку відповідача було ознайомлено про умови кредитування та використання кредитної картки «Універсальна», підтвердженням чого є підписана відповідачем довідка про характеристику та фінансові умови кредитування. У день звернення відповідача банк відкрив картковий рахунок відповідачеві з видачею кредитної картки «Універсальна» із встановленням ліміту кредитної лінії в 1500 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,9% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. У подальшому ліміт кредиту позивачем було збільшено до 16000 грн. Фактично між сторонами виникли кредитні зобовязання і були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобовязання, строки дії, права, обовязки та відповідальність сторін. Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Відповідач постійно користувалася кредитною карткою і останній платіж у повернення кредитних коштів було здійснено нею 27 серпня 2013 року. Станом на день розгляду справи відповідач не подавала заяви до банку про закриття карткового рахунку. Згідно розрахунків позивача борг відповідача станом на 29 лютого 2016 року становить 28827,80 грн., з них: заборгованість за кредитом 4321,55 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 20045,40 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 2850 грн.; - штраф на суму 1610,85 грн. (фіксована частина 250 грн. та процентна складова 1360,85 грн.). Відповідач не оспорює заборгованість за кредитом в розмірі 4321,55 грн., але в іншій частині вимог не погоджується з розміром заборгованості по процентам за користування кредитом зазначаючи їх розмір в сумі 2545 грн., виходячи з розміру відсоткової ставки в 1,9 % в місяць (22,8 % річних) на суму заборгованості. Крім того, відповідач не погоджується щодо вимог про стягнення комісії, неустойки у вигляді пені та штрафів, мотивуючи тим, що будь-яких домовленостей про ці види відповідальності з банком не укладала. Такі доводи відповідача суд частково приймає до уваги і виходить з наступного. Як постає з заяви відповідача про відкриття карткового рахунку та довідки про умови кредитування між сторонами у справі було досягнуто домовленості про відкриття карткового рахунку надання кредитних коштів, визначення розмірів відповідальності відповідача, у тому числі базової ставки за місяць 1,9 %, комісій: - за кредитне обслуговування, - за зняття готівки, несвоєчасне погашення заборгованості, - моніторинг неактивної картки, - за одержання чеку в банкоматах, - за безготівковий платіж в системі «Internet-banking» (Приват 24). Посилання позивача на збільшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення обсягу відповідальності у вигляді встановлення пені та штрафів з посиланням на ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які позивач додав до позовної заяви, суд оцінює критично. Так, відповідач не підписала ці Умови та Правила надання банківських послуг. Позивач не надав суду належні і допустимі докази на підтвердження факту ознайомлення відповідача саме з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які він посилається, їх дії в часі саме на момент подання відповідачем заяви про відкриття карткового рахунку та складання довідки про умови кредитування. А тому, Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, суд не вважає складовою частиною укладеного між сторонами правочину. Суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у Постанові за № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року. Зокрема, що відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 9716,55 грн., а саме заборгованість за кредитом 4321,55 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 2545 грн.; - заборгованість по комісії - 2850 грн. При цьому, суд погоджується з розрахунками заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2545 грн., запропонованих відповідачем, оскільки вони обчислені вірно згідно довідки про умови кредитування та строку наявності боргу по кредиту. Одночасно, суд погоджується з розмірами та підставністю обчислення позивачем комісії за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 2850 грн. Крім того, суд враховує, що згідно розрахунків позивача пеня та комісія зазначені одночасно, однак фактично пеня, як вид неустойки, взагалі не була обчислена. Необхідно відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог: - про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17500,40 грн. (20045,40 грн. 2545 грн.), - про стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання зобовязання у вигляді штрафу на загальну суму 1610,85 грн. (фіксована частина 250 грн. та процентна складова 1360,85 грн.), що не було передбачено умовами правочину. Крім того, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у повернення сплаченого судового збору кошти в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial