Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.03.2015 року по 26.06.2017 року . Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом, виданим 05.03.2018 року Жовтневим райсудом м.Маріуполя, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На теперішній час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, здоров`ям та вихованням доньки не переймається. На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник - адвокат Мудрик О.М., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, у судове засідання не з`явились, надали заяви, згідно яких позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, не заперечували проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Бартош Н.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок про доцільність задоволення вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Просила винести рішення, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.03.2015 року по 26.06.2017 року. Судом встановлено, [INFO] народилась [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11.08.2015 року міжрайонним відділом запису актів громадянського стану по Фрунзевському та Волзькому районам м.Саратова Управління у справах ЗАГС уряду Саратовської області, батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1057. Відповідно до характеристики, наданої вихователем дитячого садочку № 146, дитина [PERSON] відвідує дитячий садочок № 146 з 2017 року. За весь час відвідування дитиною садочка батько [PERSON] участі в житті та розвитку своєї дитини не приймав. Дитячий садочок не відвідував. Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.03.2018 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 31.08.2019 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 57033,52 грн., що підтверджується довідкою Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №56015160 від 19.09.2019 року про розрахунок боргу по аліментам. Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.2-01-09-9 від 16.01.2020 року, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За тлумаченням ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням сина не займається, його життям не цікавиться, з його боку відсутня будь-яка турбота про нього, про його розвиток, проживає окремо від нього. Зазначені факти підтверджені наданими письмовими доказами. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дитини свідчить про його небажання виконувати батьківські обов`язки щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачкою витрати на судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved