Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на неї. В подальшому, 20.06.2018 р. позивач уточнила свої позовні вимоги, та просила збільшити розмір додаткових витрат на дитину. В своєму позові позивач вказує, що 18.01.2018 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва відповідача було визнано батьком спільної дитини - [PERSON], [INFO], при цьому в зареєстрованому шлюбі позивач з відповідачем не перебували. Відповідач добровільно не надає належної матеріальної допомоги на утримання спільної доньки, дитина знаходиться на її утриманні, просила стягнути з відповідача кошти на утримання спільної доньки (аліменти) у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.06.2018 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а також стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат, понесених на розвиток дитини, лікування та оздоровлення у період з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року у загальному розмірі 15345 грн. Вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час обґрунтовувала необхідністю встановлення в судовому порядку батьківства, оскільки відповідач ухилявся від добровільної сплати аліментів. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, зазначивши, що не погоджується на сплату відповідачем аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки витрати на дитину становлять більше за запропонований розмір сплати відповідачем. Наполягала на стягненні з відповідача саме 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно та оплаті додаткових витрат, подала відповідь на відзив. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову частково, надавши відзив з запереченнями проти позову. Просив суд встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно з дати подачі позову, посилаючись на невеликий заробіток, відсутність можливості паралельного працевлаштування, наявності на утриманні батьків - інвалідів, боргових зобов'язань. Щодо додаткових витрат на дитину зазначив, що обставини для такої сплати є неістотними, зокрема, не вважає за доцільне залучення репетиторів з надання освітніх послуг через те, що освіта в Україні є гарантованою, загальнодоступною та безкоштовною. З'ясувавши обставини по справі, вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши докази, якими обґрунтовуються позов, судом встановлено наступне. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 8З Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі та вказаний розмір підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів керується, в тому числі, нормами Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. За приписами абз. 3 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Водночас, згідно вимог ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач в первинній і уточненій позовній заяві, просить стягнути аліменти на утримання дитини починаючи з 12 червня 2017 року, тоді, як докази на підтвердження обставин ухилення відповідача від їх сплати, суду не представлені. Також, стороною відповідача долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень, заяв на переказ готівки, згідно яких відповідач регулярно надавав фінансову підтримку на розрахунковий рахунок позивача на утримання спільної дитини, про що зазначається в призначеннях платежів (Том 1, а.с. 153-156, 245), крім того, були додані розписки позивача про надходження коштів від відповідача в рахунок сплати аліментів (Том 1, а.с. 155,157). Згідно довідки про доходи № 353 від 03.05.2018 р. (Том 1, а.с. 152), відповідачу з листопада 2017 року по квітень 2018 року нараховано 79 501 гривня 14 копійок, що в середньому складає 13 250 тисяч на місяць, чверть якої складає 3312 грн. на місяць. Оскільки обов'язок утримувати дитину є обопільним обов'язком батьків, а відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ? (однієї чверті) заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення [PERSON] повноліття. Позивачем суду не представлено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказів того, що останньою вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а відтак, суд не має правових підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, з огляду на відсутність факту ухилення від сплати аліментів. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Так, позивач в уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат, понесених на розвиток дитини, лікування та оздоровлення у період з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року 15345 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у вказаний період нею були оплачені індивідуальні зайняття із репетитором з англійської мови, математики, відпочинок за кордоном, що загалом становить 30 690 гривень витрат, а відтак половину таких витрат має понести батько дитини, у зв'язку з чим, звертається з такою вимогою до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач надала копію актів надання послуг по Договору про надання індивідуальних освітніх та туристичних послуг та копії квитків. Аналізуючи надані позивачем докази, судом встановлено наступне. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним змістом положень Сімейного кодексу України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах на дитину. В той же час, суд приходить до висновку, що низка понесених та пред'явлених позивачем витрат, зокрема, індивідуальні зайняття із репетитором з англійської мови, математики, не можуть бути розцінені як додаткові витрати на дитину, оскільки вони не викликані особливими обставинами, а пов'язані з побутовими витратами на дитину. А відтак, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Крім того, Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 р. у справі № 6-1489цс17 роз'яснено, що положення ч. 1 ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Також, звернуто увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Додаткові витрати на дитину мають нести батьки. Однак, позивач не надала суду доказів та в судовому засіданні не доведено, що нею вживались заходи щодо одержання додаткових витрат з відповідача. Більш того, згідно розписки позивача від 18.06.2017 року (Том 1, а.с. 155) остання отримала від відповідача 50 % оплати вартості поїздки за кордон, що свідчить про відсутність наміру відповідача ухилятись від додаткових витрат на дитину. Надана позивачем до суду переписка сторін за допомогою системи viber (Том 1 а.с. 13-14) стосується питання батьківства, яке вже було вирішено судом. Доводи позивача фактично зводяться до того, що питання визнання батьківства відповідача було основоположним і головним для отримання від останнього аліментів на утримання спільної дитини. Акти надання послуг по Договору про надання індивідуальних освітніх послуг та самі договори, не підтверджують оплати таких послуг позивачем. Крім того, з таких документів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог щодо несення додаткових витрат, не вбачається, що вказані витрати, пов'язані з особливими обставинами, визначеними законом. Позивачем не наведено з розвитком яких здібностей дитини пов'язане її платне навчання, тобто, фактично не доведено, що понесені нею витрати є додатковими і не охоплюються аліментними платежами, які сплачує відповідач. Суд звертає увагу, що вирішуючи питання про стягнення аліментів саме за минулий час, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходи для отримання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, такий збір у розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Крім цього, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial