Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У квітні 2013 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.02.2008 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі КБ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №11295092000 в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно 202000 грн. строком на двадцять один рік (до 07.02.2029 р.) під сплату 12,9% річних з погашенням кредиту відповідно до узгодженого між сторонами графіку (далі Договір). До вказаного Договору між його сторонами 07.02.2008 р. та 21.07.2011 р. укладалися додаткові угоди. Покладені на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі і надав позичальнику вищезазначені кошти. Відповідач умови Договору виконував неналежним чином, в результаті чого в нього утворилася заборгованість, розмір якої за станом на 09.04.2013 р. складає 217190 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 175700 грн. 77 коп.; по процентам за користування кредитом - 41489 грн. 82 коп. в тому числі прострочена заборгованість - 28772 грн. 24 коп. 08.12.2011 р. між КБ «УкрСиббанк» та ними був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за вищевказаним Договором. За вказаних обставин, просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Договором в розмірі 217190 грн. 59 коп. та судові витрати 2171грн. 91 коп. Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 26 листопада 2013 року у задоволенні вищевказаного позову було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивач приніс апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Просили ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги Банк посилалися на те, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову лише за тих обставин, що Банком на адресу відповідача не надсилалося повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Суд не звернув уваги на те, що таке повідомлення відповідачу надсилалося за місцем знаходження квартири, придбаної останнім за кредитні кошти, оскільки з адреси, зазначеної в Договорі позичальник був знятий з реєстрації за рішенням суду. Крім того, у вказаній частині рішення суду є помилковим, оскільки умовами Договору саме на позичальника покладено обов'язок повідомляти Банк про зміну свого місця проживання. Судом також не перевірено розмір заборгованості, на відсутності якої наполягав відповідач. У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити у повному обсязі. Відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити без зміни. Представник третьої особи до судового засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоча на баланс позивача на підставі договору купівлі-продажу за Договором кредиту КБ «УкрСиббанком» було передано заборгованість [PERSON] в розмірі 21981,83 доларів США по тілу кредиту та 1496,57 доларів США по процентам за користування кредитом і Банк має право ставити питання про стягнення цієї заборгованості, однак останнім не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем повідомлення про виникнення у ПАТ «Дельта Банк» такого права у відповідності до діючого законодавства. Між тим, такі висновки суду не відповідають як фактичним обставинам справи, так і нормам матеріального права, що відповідно до вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦК України, є підставами для скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав. При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що 07.02.2008 р. між КБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №11295092000 в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно 202000 грн. строком на двадцять один рік (до 07.02.2029 р.) під сплату 12,9% річних з погашенням кредиту відповідно до узгодженого між сторонами графіку (далі Договір). До вказаного Договору між його сторонами 07.02.2008 р. та 21.07.2011 р. укладалися додаткові угоди, які відповідачем не оспорюються. На забезпечення виконання умов Договору між його сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира №59 в будинку №33 по Сонячному мікрорайону у м. Макіївці, який був припиненим за взаємною згодою 21.07.2011 р. у зв'язку із частковим виконанням [PERSON] грошових зобов'язань за Договором. Прийняті на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі і надав позичальнику вищезазначені кошти. Відповідач умови Договору виконував неналежним чином, в результаті чого в нього утворилася заборгованість, розмір якої за станом на 08.12.2011 р. складав 21981, 83 доларів США - тіло кредиту та 1496,57 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. 08.12.2011 р. між КБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за вищевказаним Договором. На виконання договору купівлі-продажу за актом приймання-передачі КБ «УкрСиббанк» на баланс позивача 19.12.2011 р. передано вищевказану заборгованість за Договором кредиту [PERSON], про що 17.01.2012 р. останньому покупцем було направлено повідомлення рекомендованим листом на адресу придбаної за кредитні кошти квартири. Оскільки відповідач продовжував не виконувати умови Договору, за станом на 09.04.2013 р. в нього утворилася заборгованість, розмір якої складає 217190 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 175700 грн. 77 коп.; по процентам за користування кредитом - 41489 грн. 82 коп. в тому числі прострочена заборгованість - 28772 грн. 24 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, між Банком та відповідачем був укладений Договір кредиту, підписання якого сторонами свідчить про досягнення між ними домовленості щодо всіх його істотних умов. Факт виконання умов Договору Банком і неналежне його виконання відповідачем сторонами Договору не оспорюється. Рішення суду в частині висновків про наявність заборгованості відповідачем не оскаржене. Відповідно до вимог ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. При цьому, як вбачається з вимог ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. В ході слухання справи судом першої інстанції було встановлено, що між КБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір факторингу шляхом укладення договору купівлі-продажу, згідно якого до останнього перейшли права вимоги по грошовим зобов'язанням перед КБ «УкраСиббанк», в тому числі і за Договором кредиту [PERSON] Доказів нечинності даного договору суду першої інстанції не надано. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу між КБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений 08.12.2011 р., тоді як розрахунок заборгованості на баланс останнього був зарахований 19.12.2011 р. Про виниклі обставини фактором боржнику 17.01.2012 р. було направлено повідомлення і хоча воно відправлено не на адресу, зазначену у Договорі (відправлено на адресу квартири, яка належить відповідачу на праві власності, оскільки з адреси, зазначеної у Договорі, останній знятий з реєстрації за рішенням суду) і без заказного повідомлення, однак про фактичну заміну кредитора боржнику відомо, оскільки у червні 2012 р. (а.с. 99) [PERSON] звертається із заявами про погашення заборгованості вже до нового кредитора (фактора). Таким чином, відповідачем визнано право Банку (фактору) на пред'явлення вимоги щодо погашення заборгованості. Відмовляючи у задоволенні позову з підстав відсутності належного підтвердження факту отримання відповідачем повідомлення про зміну кредитора, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув і не дав їм належної оцінки. Суд першої інстанції також не звернув уваги на належним чином оформлене повідомлення - досудову вимогу, відправлену на адресу відповідача 04.04.2013 р. (а.с.29-31), зазначену у Договорі. При цьому, суд, враховуючи перехід до Банку всіх прав та обов'язків за Договором кредиту, які мав попередній кредитор, не звернув уваги на вимоги п.п. 7.6 та 7.7 Договору. Як вбачається з з п.7.6 Договору, позичальник, уклавши даний договір, надає кредитору згоду/право передавати права та обов'язки за договором третій особі без отримання на це додаткової згоди боржника. При цьому, згідно п.7.7. Договору, листування між сторонами здійснюється шляхом направлення відповідних повідомлень (рекомендованих листів) на адресу, що визначення у договорі для листування, або за іншою адресою, повідомленою стороною. Підтвердження факту відправлення повідомлення є поштова квитанція або інший поштовий документ. За вказаних обставин у суду першої інстанції не було підстав для відмови ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за Договором лише з підстав не направлення повідомлення про заміну кредитора. Тим більш, що про наявність вимоги Банку відповідач був також обізнаний після отримання позовної заяви, але заходів щодо погашення заборгованості не прийняв. Оскільки позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, понесені ним судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved