Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] предявив через суд позов до [PERSON] на предмет повного відшкодування йому в порядку понесення відповідачем відповідальності за порушення грошового зобовязання, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності та стягнення компенсації, яке набрало законної сили 29 січня2015 року, зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто в рахунок компенсації вартості ? частини квартири №10 в будинку №73 п вул. Молодогвардійській в м. Дніпропетровську суму 81026,00 грн. та судові витрати в сумі 3171,86 грн., а всього 84197,86 грн., проте відповідач в наданий держвиконавцем строк добровільно рішення не виконала і з 27 квітня 2015 року сплачує борг частинами, що тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України у вигляді 3% річних від простроченої суми основного боргу за весь час прострочення та інфляційних збитків з 30 січня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, а також сплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ за період користування, тому позивач, згідно зменшених позовних вимог (а.с.50-51), просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 1041,27 грн. за період з 30 січня 2015 року по 31 травня 2015 року, індекс інфляції за період з 01 лютого 2015 року по 05 жовтня 2015 року в сумі 24471,33 грн., проценти за користування чужими коштами за період з 30 січня 2015 року по 05 жовтня 2015 року в сумі 9467,37 грн., а всього 34980,08 грн., та покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача позов не визнала, заперечуючи тим, що на підставі рішення суду з відповідача стягнута грошова сума компенсації за частку у праві власності, а не у звязку із наявними зобовязальними чи договірними правовідносинами, тому відсутні підстави для стягнення процентів за користування коштами, виконавчий лист предявлено до виконання лише 05 березня 2015 року, 13 березня 2015 року відкрито виконавче провадження, проте постанову відповідач отримала лише 21 березня 2015 року та 21 березня 2015 року почала виконувати рішення, сплативши 20000,00 грн., а в подальшому до 05 листопада 2015 року решту суми, що загалом склало 92617,64 грн., тому рішення виконано вчасно без затримки з вини боржника і, відповідно, відсутні підстави для застосування наслідків за ст. 625 ЦПК України. Крім того, в квартирі, право власності на яку визнано за рішенням суду і за частину якої сплачена [PERSON] компенсації проживає батько останнього [PERSON], що унеможливлює їй користування житлом, проте позивач свого ж батька в своє житло не переселяє. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року, позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності та стягнення компенсації задоволений; припинено право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на частину квартири №10 житловою площею 37,1 кв.м., загальною площею 55,7 кв.м. в будинку №73 по вул. Молодогвардійській в м. Дніпропетровську; стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості ? частини квартири [ADDRESS] суму 81026,00 грн.; стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] понесені останнім судові витрати по справі, а саме: по сплаті судового збору у розмірі 810,26 грн. та витрати на оплату будівельно-технічної експертизи у розмірі 2361,60 грн. (а.с.4-5, 6). На виконання вказаного рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року видано виконавчий лист №206/812/14-ц (а.с.7), предявлений до примусового виконання в Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ 05 березня 2015 року за яким 13 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.29). Також судом встановлено, що відповідач на виконання вказаного судового рішення сплатила: -20000,00 грн. за квитанцією №1/166 від 27 березня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 18181,82 грн. 27 квітня 2015 року; -10000,01 грн. за квитанцією №1/73 від 28 квітня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 9090,91 грн. 30 квітня 2015 року; -10000,00 грн. за квитанцією № 0.0.391703014.2 від 29 травня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 9090,92 грн. 04 червня 2015 року; -5000,00 грн. за квитанцією № 0.0.404360065.1 від 01 липня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 4545,45 грн. 03 липня 2015 року; -15000,00 грн. за квитанцією № 0.0.414640842.1 від 25 липня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 13635,36 грн. 29 липня 2015 року; -10000,00 грн. за квитанцією № 0.0.425071813.2 від 20 серпня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 9090,91 грн. 26 серпня 2015 року; -10000,00 грн. за квитанцією № 0.0.442344201.2 від 01 жовтня 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 9090,91 грн. 06 жовтня 2015 року; -12617,64 грн. за квитанцією № 0.0.457236978.2 від 05 листопада 2015 року, з яких державним виконавцем позивачу зараховано 11470,58 грн., про що до матеріалів справи долучені вказані квитанції в копії та довідка державного виконавця про зарахування сум (а.с31, 32, 8). Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 10 листопада 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №206/812/14-ц закінчено на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв?язку з фактичним виконанням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, про що Верховним Судом України викладено правовий висновок у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем рішення суду підлягало виконанню з часу набрання ним законної сили, тобто з наступного дня після залишення ухвалою апеляційного суду від 29 січня 2015 року рішення місцевого суду в силі, - 30 січня 2015 року, проте виконувати таке рішення [PERSON] стала лише 27 березня 2015 року та виконала в повному обсязі лиш 05 листопада 2015 року, тому відповідач вважається таким, що прострочив в розумінні ст. 612 ЦК України, що тягне за собою понесення ним відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати на користь позивача трьох відсотків річних за весь час прострочення в межах заявлених позовних вимог, тобто з 30 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року, приймаючи до уваги в розрахунку дату оплати заборгованості, а не час зарахування цих коштів державним виконавцем, оскільки вказані обставини сталися не з вини та волі відповідача: Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів построченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків, грн. 84197.8630.01.2015 - 26.03.2015563 %387.54 66016.0427.03.2015 - 27.04.2015323 %173.63 56925.1228.04.2015 - 28.05.2015313 %145.04 47834.2029.05.2015 - 30.06.2015333 %129.74 43288.7501.07.2015 - 24.07.2015243 %85.39 29652.3925.07.2015 - 19.08.2015263 %63.37 20561.4820.08.2015 - 30.09.2015423 %70.98 Всього: 1055,69 Крім того, суд приймає до уваги, що за визначенням, наданим в Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Держкомстату №519 від 14 листопада 2006 року, інфляцією є знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги, тобто зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності національної грошової одиниці України гривні. Таким чином, зважаючи на те, що за рішенням суду від 19 червня 2013 року грошова сума компенсації за частку у праві власності на нерухоме майно визначена у національній валюті гривні та стягується в примусовому порядку саме у національній валюті, щодо якої має місце знецінення, суд приходить до висновку про наявність підстав за ч.2 ст. 625 ЦК України для стягнення з відповідача на користь позивача суми індексу інфляції за весь час прострочення боргу за період з 30 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року в розмірі 24471,44 грн. в межах заявлених позовних вимог та приймаючи до уваги в розрахунку дату оплати заборгованості, а не час зарахування цих коштів державним виконавцем, оскільки вказані обставини сталися не з вини та волі відповідача: Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період Інфляційне збільшення суми боргу, грн. 30.01.2015 - 26.03.201584197.861.16714037.80 27.03.2015 - 27.04.201566016.041.1409242.25 28.04.2015 - 28.05.201556925.121.0221252.35 29.05.2015 - 30.06.201547834.201.004191.34 01.07.2015 - 24.07.201543288.750.990-432.89 25.07.2015 - 19.08.201529652.390.992-237.22 20.08.2015 - 30.09.201520561.481.023472.91 Всього: 24526,54 грн. В задоволенні вимог про стягнення на підставі ч.1 ст. 536, ч.2 ст. 536, ч.1 ст. 1048 ЦК України відсотків за користування коштами, належить відмовити, зважаючи на те, що відповідач не користувалась чужими грошовими коштами, зокрема позивача, оскільки позивач [PERSON] станом на день ухвалення рішення суду 30 жовтня 2014 року був власником не грошових коштів, а ? частки у праві власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], а відповідач не мала грошового боргу та набула обов?язку сплатити компенсацію, а відтак, як до ухвалення судом рішення, так і до часу його повного виконання позивач [PERSON] був власником не коштів, а нерухомого майна, а відповідач ні це майно, ні коштів в користуванні не мала. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не має можливості користуватися квартирою, право власності на частину якої було визнано за нею в примусовому порядку за рішенням суду від 30 жовтня 2014 року, через те, що там проживає з 1975 року батько позивача [PERSON]А, який іншого житла не має, наведених вище висновків суду не спростовує та наявність таких обставин не звільняє відповідача від відповідальності згідно ст. 625 ЦК України. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial