Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Мотивує позов тим, що вона, є власником квартирою за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договором дарування квартири від 10 червня 1999 року, зареєстрованим у Києво-Святошинському БТІ та занесеним у реєстрову книгу №17, реєстраційний номер 198/50. Відповідач у справі [PERSON] є її колишнім чоловіком, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року. Відповідач зареєстрований у належній їй квартирі, хоча фактично не проживає у даному квартирі з 2019 року. Відповідач своїх речей у будинку не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв. Домовленості про користування житлом із власниками будинку не укладав. Відсутність тривалий час відповідача в належній позивачу квартирі за вищезазначеною адресою підтверджується актом депутата Вишневої міської ради за підписами сусідів від 22 вересня 2020 року. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. від 03 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 25 серпня 2021 року прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судове засідання позивач не з`явилась. Подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири посвідченого 10 червня 1999 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчуком В.О., зареєстровано в реєстрі за №1991. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 08 жовтня 1994 року у виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис №18, розірвано. Згідно до довідки №2607 від 27 травня 2020 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої Виконавчим комітетом Вишневої міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (заявник), [PERSON] (1971 р.н.), [PERSON] (1995 р.н.). Відповідно до акту №1/04-651 депутата Вишневої міської ради Осьмака Д.І. від 22 вересня 2020 року, актів №1/04-125 та №1/04-186 депутата Вишневої міської ради Гриценка В.Е. від 10 лютого 2021 року та 05 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з кінця 2019 року. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Тому позов підлягають задоволенню. Відповідно до статей 133, 141 ЦПК на користь позивача необхідно стягнути судовий збір з відповідача в розмірі 840,80 грн., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved