Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 28 травня 2005 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №567. [INFO] року від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON] Позивач стверджувала, що дитина перебуває на повному її утриманні, [PERSON] регулярної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи позивач подала до суду заяву, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, стверджував, що він не працює, проте не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №567 (а. с. 8). Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 22 травня 2007 року (а. с. 9). На даний час малолітній [PERSON] постійно мешкає з батьками за адресою: [ADDRESS], однак перебуває на утриманні матері, відповідач [PERSON] у добровільному порядку не надає регулярної матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб сина та його розвитку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, його дохід є нерегулярним, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], у твердій грошовій сумі. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 2 цієї статті Кодексу визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, інших дітей, окрім сина [PERSON], у нього немає. У судовому засіданні відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] має становити 1000,00 грн щомісячно, позаяк, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З огляду на розмір доходів матері, на утриманні якої перебуває дитина, суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів у меншому розмірі не зможе у повній мірі забезпечити рівень життя малолітнього [PERSON], необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачем пред'явлено позов 04 жовтня 2014 року. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 04 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved