Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; Позивач) звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»). 18.10.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] (далі Відповідач-1) був укладений кредитний договір № 014/5550/73/96695, відповідно до якого Позивач надає Відповідачу кредит у розмірі 195000,00 гривень (сто дев'яносто п'ять тисяч гривень), строком до 18.10.2011 року із сплатою 20% відсотків річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18.10.2006 року між Позивачем та Відповідачем-1 укладено договір застави, згідно якого Відповідачем-1 надано в заставу банку рухоме майно, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG 2.5, 2005 р.в., р.н. [NUMBER]. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, кредитні кошти отриманні Відповідачем в сумі 195 000,00 гривень (сто дев'яносто п'ять тисяч гривень). Відповідач-1 не виконує умови п. 5.1 кредитного договору, а саме не сплачує кредит та відсотки за користування кредитними коштами, та станом на 12.03.2013р. утворилася заборгованість в розмірі 59 1001,65 гривень (п'ятьсот дев'яносто одна тисяча одна гривня шістдесят п'ять копійок), яка складається з: - заборгованості за кредитом - 63 500,00 гривень; - заборгованість за відсотками - 54 569,73 гривень; - пеня за кредитом та відсотками - 472 931,92 гривень. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 18.10.2006 року за № 014/5550/73/96695 між Позивачем та [PERSON] (далі - Поручитель, Відповідач-2) був укладений договір поруки за № 014/5550/73/96695/1 від 18.10.2006 року. Відповідно до п.2.2 вказаного Договору поруки якщо до Поручителя надійде вимога про погашення суми заборгованості по Кредитному договору, але Поручитель її не виконає, то Позивач має право звернути стягнення за рахунок майна Поручителя відповідно до норм чинного законодавства. 12.03.2013 року Відповідачам було надіслано листи-вимоги за дострокове виконання грошових зобов'язань, яким було зобов'язано у десятиденний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте, в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. 17.06.2013 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги Позивача було задоволено частково, а саме стягнути солідарно з Відповідачів на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 014/5550/73/96695 від 18.10.2006 р. в сумі 236 139,46 гривень (двісті тридцять шість тисяч сто тридцять дев'ять гривень сорок шість копійок), в тому числі судовий збір у розмірі 3 441,00 гривень (три тисячі чотириста сорок одна гривень). 19.09.2013 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області заяву Відповідача-1 про перегляд заочного рішення від 17.06.2013 року було задоволено, вказане вище заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. 22.01.2014 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області зустрічну позовну заяву Відповідача-2 до Позивача, Відповідача-1 про визнання припиненим договору поруки за №014/5550/73/96695/1 від 18.10.2006 року, було прийнято до спільного розгляду. 24.02.2014 року представником Відповідача-1 на підставі довіреності від 18.08.2011 року [PERSON] до суду було надано письмове заперечення проти позову, в якому просив суд застосувати позовну давність у частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 21 550,00 гривень за період з 15.03.2009р. по 15.03.2010р.; боргу по сплаті відсотків на загальну суму 14 515,17 гривень за період з 27.02.2009р. по 15.02.2010р.; пені в сумі 288 286,62 гривень за період з 12.03.2010р. по 15.03.2012р. Також, зменшити розмір неустойки на 95% до 9 232,83 гривень, частково задовольнити позовні вимоги в сумі 91 236,83 гривень: з яких 41 950,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 40 054,56 гривень - заборгованість за відсотками; 9 232,83 гривень - пеня. 06.03.2014 року судом отримано від представника Позивача на підставі довіреності від 28.11.2012 року [PERSON] письмову заяву про уточнення позовних вимог, а саме згідно розрахунку станом на 20.02.2014 року заборгованість за кредитним договором № 014/5550/73/96695 від 18.10.2006 року становить 725 920,78 гривень, з них: 63 500,00 гривень - заборгованість за кредитом; 66 573,84 гривень - заборгованість по відсотках; 595 846,94 гривень - пеня за прострочення кредиту та відсотків, та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 гривень. Представник Позивача за довіреністю від 12.12.2012 року [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд вказаного позову без його участі, підтримав позовні вимоги, просив суд їх повністю задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечив. Представник Відповідача-1 на підставі довіреності від 18.08.2011 року [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, первісний позов визнав частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом - 63 500,00 гривень; заборгованість по відсотках - 66 573,84 гривень; пені - 7 962,67 гривень, в іншій частині первісний позов не визнав. Зустрічний позов визнав в повному обсязі. Представник Відповідача-2 на підставі довіреності від 18.08.2011 року [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, первісний позов не визнала в повному обсязі, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заяви, судом встановлено наступне. 18.10.2006р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем-1 було укладено кредитний договір №014/5550/73/96695, за умовами якого останній надано кредит в сумі 195 000,00 грн. з кінцевою датою погашення 18.10.2011 р. та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки на рівні 20 %. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору відповідач-1 зобов?язувалась частково погашати кредит, здійснюючи щомісячно до 15 числа відповідні платежі, а також сплачувати відсотки за фактичне використання кредитних коштів. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5 % від простроченого платежу, за кожен день прострочення. Свої зобов?язання за вказаним договором позивач за первісним позовом виконав у повному обсязі. Статтями 526, 527, 530, 611 ЦК України встановлено, що зобов?язання має виконуватись належним чином, належними сторонами, у встановлені строки, а в разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідач-1 свої зобов?язання за кредитним договором не виконує, що призвело до утворення заборгованості, що станом на 20.02.2014 р. складає 725 920,78 грн., з яких 63 500,00 грн. - заборгованість за кредитом, 66 573,84 грн. - заборгованість по відсотках, 595 846,94 грн. - пеня за прострочення кредиту та сплату відсотків. Позивачем, згідно заяви про уточнення позовних вимог, здійснено нарахування та заявлено до стягнення пеню у розмірі 595 846,94 грн. за період з 22.02.2011 р. по 20.02.2014 р. Вказаний період нарахування пені перевищує строк позовної давності, визначений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України тривалістю в один рік. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даному випадку строк позовної давності, в межах якого може бути заявлено позовну вимогу про стягнення пені відраховується з 18.04.2012 р., тобто за рік до звернення позивача з позовною заявою та з урахуванням заяви представника відповідача-1 від 24.02.2014 р., згідно якої частково визнано заборгованість по пені, а відповідно строк позовної давності перервався. Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача-1 28.04.2014 р. подано заяву про застосування строків позовної давності за період з 22.02.2011 р. по 17.04.2012 р. У зв?язку із зазначеним в задоволенні позовних вимог за первісним позовом у частині стягнення пені за період з 22.02.2011 р. по 17.04.2012 р. у сумі 197713,26 грн. слід відмовити у зв?язку з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Представником відповідача-1 28.04.2014 р. подано заяву про зменшення розміру неустойки на 98 % тобто до суми 7 962,67 грн., враховуючи відсутність збитків та негативних наслідків для позивача, майновий стан відповідача. Відповідачами суду надані письмові докази, з яких вбачається, що у них на утриманні перебуває малолітня донька, батько-інвалід першої групи по зору. Окрім того, судом враховано, що з отриманих грошових коштів у сумі 195 000,00 грн. відповідачем-1 повернуто позивачу 131 500,00 грн. та сплачено відсотки у сумі 80 035,94 грн. Тобто, більшу частину боргу сплачено. Позивачем не надано суду жодних доказів про розмір збитків, яких зазнав банк внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки. Заслуговує на увагу майновий та сімейний стан відповідачів, які утримують малолітню дитину та непрацездатного члена сім?ї. Також суд враховує ступінь виконання зобов?язання, а також, що розмір пені значно перевищує розмір основної заборгованості. На підставі досліджених доказів, суд вважає можливим зменшити пеню до 2% від нарахованої суми - з 398 133,68 грн. до 7 962,67 грн. З метою забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором 18.10.2006 р. було укладено договір поруки № 014/5550/73/96695/1 між позивачем та відповідачем-2. Згідно п. 2.2 договору поруки поручитель зобов'язується впродовж 2 календарних днів після моменту настання строку платежу сплатити Кредитору несплачену Позичальником суму заборгованості, а також нарахованих відсотків, штрафу, пені та інших платежів за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до п. 3.1 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняє свою дію після повного виконання зобов'язання позичальником або поручителем за кредитним договором. Згідно п. 1 кредитного договору кредит надавався на 60 місяців: з 18.10.2006 р. по 18.10.2011 р. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, кінцевою датою погашення кредиту є 18.10.2011 р. Отже, вимога позивача про погашення боргу відповідача-1 мала бути пред'явлена до відповідача-2 до 18.04.2012 р. Вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки від 12.03.2013 р. позивач за зустрічним позовом отримав лише 14.03.2013 р. Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є, як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Суд звертає увагу на те, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Оскільки, позивач не пред'явив до відповідача-2 вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором у шестимісячний строк з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі, договір поруки слід вважати припиненим. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними до того моменту, поки їх обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Оскільки договір поруки припинений, стягнення заборгованості має здійснюватись з відповідача-1. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимог підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача-1 на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 697,15 грн., а з відповідача-1 та позивача на користь відповідача-2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 229,40 грн., тобто по 114,70 грн. з кожного.

Outcome: partial