Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договорами позики, пославшись на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 04.09.2014 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого він позичив відповідачу 30 000 грн. за умови повернення по 2000 грн. кожного місяця до грудня 2015 року; 05.06.2015 року - договір позики на суму 20 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 01.01.2016 року; 08.02.2016 року на суму 62 150 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 01.01.2017 року. Посилаючись на те, що вказані договори позики оформлені простими розписками, кошти, передані в борг, не були повернуті відповідачем в обумовлений у розписках строк, а також на положення ст.ст. 625, 1048, 1049 ЦК України, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 153692,23 грн., з яких: 30 000,00 грн. - сума боргу за договором позики від 04.09.2014 року, 20 000,00 грн. - сума боргу за договором позики від 05.06.2015 року, 62 150,00 грн. - сума боргу за договором позики від 08.02.2016 року; 1607,67 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 04.09.2014 року за період з 01.01.2016 року по 13.10.2017 року, 1070,14 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 05.06.2015 року за період з 02.01.2016 року по 13.10.2017 року, 1455,84 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 08.02.2016 року за період з 02.01.2017 року по 13.10.2017 року; 6510,00 грн. - інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 04.09.2014 року за період з січня 2016 року по вересень 2017 року, 4340,00 грн. - інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 05.06.2015 року за період з січня 2016 року по вересень 2017 року, 6152,85 грн. - інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 08.02.2016 року за період з січня 2016 року по вересень 2017 року; 8433,31 грн. - процентів від суми позики від 04.09.2014 року за період з 01.01.2016 року по 13.10.2017 року, 5610,13 грн. - процентів від суми позики від 05.06.2015 року за період з 02.01.2016 року по 13.10.2017 року, 6362,29 грн. - процентів від суми позики від 08.02.2016 року за період з 02.01.2017 року по 13.10.2017 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив до суду свого представника - [PERSON], яка вимоги позову підтримала з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав. Стверджував, що розписок, датованих 04.09.2014 роком та 05.06.2015 роком він не писав, гроші в сумі 30 000 грн. та 20 000 грн. Не заперечував, що розписка, датована 08.02.2016 роком складена саме ним, але стверджував щодо її безгрошовості, оскільки гроші в сумі 62 150 грн. від позивача в борг не отримував, розписку писав на його вимогу у зв'язку із поломкою з його вини автомобіля, належного позивачу. Відповідач [PERSON], якому судом в судовому засіданні 30.11.2017 року було роз'яснено право звернутися до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, після чого ним було заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою отримання безоплатної правової допомоги та вирішення питання щодо подання суду доказів на підтвердження своїх тверджень, у судове засідання, призначене на 22.12.2017 року не зявився, про причини неявки не повідомив, з відповідним клопотанням до суду не звернувся. Крім того, відповідач [PERSON], будучи присутнім у судовому засіданні 22.01.2018 року на неодноразові пропозиції суду щодо призначення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження його тверджень щодо того, що розписки про отримання грошових коштів в сумі 30 000 грн. від 04.09.2014 року та 20 000 грн. від 05.06.2015 роком виконані не ним, не погодився, від призначення такої експертизи судом відмовився. Також відмовився надати суду будь-які докази на підтвердження своїх тверджень і щодо безгрошовості розписки від 08.02.2016 року Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, 04.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON], як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 30 000 грн. 00 коп., а останній зобов'язався повернути їх частинами у строк до грудня 2015 року, по 2000 грн. щомісяця. Факт отримання грошей в борг, строк та умови їх повернення сторони підтвердили розпискою про отримання грошей від 04.09.2014 року, тобто уклали в простій письмовій формі договір позики. Крім того, 05.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON], як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 20 000 грн. 00 коп., а останній зобов'язався повернути суму боргу у строк до 01.01.2016 р. Зазначений договір сторони підтвердили розпискою про отримання грошей від 05.06.2015 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики. Також, 08.02.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], як фізичними особами, був укладений договір індивідуальної позики, за яким позивач передав відповідачу в борг суму в розмірі 62 150 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму боргу у строк до 01.01.2017 р. Зазначений договір сторони також підтвердили розпискою про отримання грошей від 08.02.2016 р., тобто уклали в простій письмовій формі договір позики. Оригінали розписок від 04.09.2014 року, 05.06.2015 року та від 08.02.2016 року досліджені у судовому засіданні. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, ст.1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Письмова форма договору позики, окрім факту укладення договору є також і доказом факту передачі певної грошової суми позичальнику. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 1049 ЦК України визначено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. До цього часу запозичені у позивача кошти відповідачем не повернуті, про що свідчать оригінали розписок, що зберігаються у позивача та які надані суду для дослідження у судовому засіданні. Відповідач [PERSON], стверджуючи суду, що боргові розписки, датовані 04.09.2014 роком та 05.06.2015 роком, написані не ним, а розписка, датована 08.02.2016 роком та складена ним особисто, є безгрошовою, передбачених законом доказів на підтвердження такого суду не надав, хоча це є його обов'язком. Таким чином зазначені твердження відповідача суд вважає неспроможними, у зв'язку із чим суми боргу в розмірі 30000 грн, 20000 грн., 62150 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, за положеннями якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та в разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, при цьому за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів і застосовуються із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов'язання. Зважаючи на те, що чиним законодавством визначено процентний розмір від простроченої суми боргу в розмірі 3%, а розписками не передбачено іншого розміру процентів, тому 3% річних від суми боргу: за розпискою від 04.09.2014р. на суму 30 000 грн., згідно детальних розрахунків, викладених у позові, становить 1607,67 грн. за період з 01.01.2016 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 05.06.2015р. на суму 20 000 грн. становить 1070,14 грн. за період з 02.01.2016 року по 13.10.2017 року; за розпискою від 08.02.2016р. на суму 62 150 грн. становить 1455,84 грн. за період з 02.01.2017 року по 13.10.2017 року. Крім того, згідно детальних розрахунків, викладених у позові, які відповідачем не оспорюються, інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобов'язань за розпискою від 04.09.2014 року становлять 6510 грн. в період з січня 2016 року по вересень 2017 року, за розпискою від 05.06.2015 року становлять 4340 грн. в період з січня 2016 року по вересень 2017 року, за розпискою від 08.02.2016 року становлять 6152,85 грн. в період з січня 2017 року по вересень 2017 року. Також ст.. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи, що договори позики, укладені між [PERSON] та [PERSON] 04.09.2014 року, 05.06.2015 року та 08.02.2016 року на суми, які перевищують п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін, тобто в силу ч.2 ст. 1048 ЦК України не можуть вважатися безпроцентними позиками, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і проценти за користування грошима (тобто безпосередньо не пов'язані з фактом прострочення виконання взятого на себе зобов'язання щодо повернення боргу) від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, розмір якої у відповідний період також наведені у розрахунках позивачем, які відповідачем не оспорюються, а саме в сумі: 8433,31 грн. - процентів від суми позики від 04.09.2014 року за період з 01.01.2016 року по 13.10.2017 року, 5610,13 грн. - процентів від суми позики від 05.06.2015 року за період з 02.01.2016 року по 13.10.2017 року, 6362,29 грн. - процентів від суми позики від 08.02.2016 року за період з 02.01.2017 року по 13.10.2017 року. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду.

Outcome: approved