Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, а саме: дві кімнати площею 15,4 та 22,0 кв. м; частину коридору площею 14 кв. м для загального користування, частину приміщення туалету площею 3,0 кв. м. розташовані на другому поверсі в будинку за адресою: м. Полонне , вул. Л.Українки, 119, Хмельницької області. Позов мотивовано тим, що рішенням загальних зборів засновників Полонського колективного багатопрофільного підприємства «Сервіс» (далі Підприємство) від 26.04.2016 року для [PERSON] виділено майновий пай у вигляді вищевказаних приміщень загальною вартістю 22665,0 грн. На виконання зазначеного рішення позивач сплатила згадану суму, а згідно акту прийому-передачі для [PERSON] передані вище перелічені приміщення, однак здійснити державну реєстрацію права власності придбаних обєктів нерухомості позивач не має можливості, оскільки у Підприємства відсутні правовстановлюючі документи на будівлю, а тому звернулась до суду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов визнав, пояснив, що позивач є засновником Підприємства, та рішенням зборів засновників для неї виділено майновий пай у вигляді кімнат площами 15,4 та 22,0 кв. м; частини коридору площею 14 кв. м для загального користування, частини приміщення туалету площею 3,0 кв. м., які знаходяться на другому поверсі належної Підприємству будівлі за адресою м. Полонне , вул. Л.Українки, 119. Проте [PERSON] не може зареєструвати у державного реєстратора своє право власності на вказану нерухомість. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] відповідно до витягу із Установчого договору (а.с.56-58) є членом Полонського колективного багатопрофільного підприємства «Сервіс» з колективною формою власністю, заснованого 30.04.1993 року. Рішенням загальних зборів засновників Підприємства від 26.04.2016 року позивачу виділено майновий пай у вигляді двох кімнат площею 15,4 та 22,0 кв. м, та додатково виділено частину коридору площею 14 кв. м для загального користування, частину приміщення туалету площею 3,0 кв. м, розташовані на другому поверсі в будинку за адресою: м. Полонне , вул. Л.Українки, 119, Хмельницької області. (а.с.3). 28.04.2016 року вказані приміщення передані для [PERSON] згідно до акту прийому-передачі (а.с.4). на загальну суму 22665,0 грн., яка складається із 8933 грн. сума майнового паю, 7832 грн. сума внесена [PERSON] за приміщення згідно касового ордеру № 229 від 10.12.2015 року, 5900 грн. вартість оплаченої касової кабіни відповідно до накладної № 1 від 16.12.2016 року. (а.с.5-7). 14.02.2019 року державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] виніс рішення № 45526190 яким відмовив для [PERSON] здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказані приміщення із підстави, що не подано документа, який посвідчує право власності юридичної особи на майно, що передається у власність фізичним та юридичним особам. Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог суд виходить із такого. Відповідно до ст. 392 ЦК власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України та ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, а також із пояснень сторін, відповідач не заперечує, що позивачу передано у власність вище перелічені обєкти нерухомості. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. [PERSON] зверталась до державного реєстратора прав на нерухоме майно, однак останній відмовив здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказані приміщення із підстави, що позивачем не подано документа, який посвідчує право власності юридичної особи (Підприємства) на майно, яке передається у власність для [PERSON] Отже, між сторонами відсутній реальний спір щодо права власності позивача на передані їй засновниками Підприємства приміщення, тому предявлення позову, не повязане із невизнанням, оспорюванням прав [PERSON] саме відповідачем, а фактично позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності. Про те, відмова вищеназваного державного реєстратора у проведенні державної реєстрації переданих для [PERSON] приміщень, не перешкоджає позивачу повторно звернутись з цього ж приводу із наданням реєстратору відповідних документів. Таким чином, питання щодо визнання за [PERSON] права власності на обєкти нерухомості може бути вирішено в позасудовому порядку, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed