Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], Відділу реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 216/3, корп. «а», кв. 49. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що квартира [ADDRESS], корп. «а», у м. Харкові належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 08.12.2008 року. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрована його донька [PERSON], проте вона у спірній квартирі з 2008 року не проживає, не виконує обовязків, повязаних з утриманням квартири та оплатою комунальних платежів. Добровільно [PERSON] з реєстрації не знялась, жодних домовленостей щодо користування квартирою між позивачем та відповідачем немає, тому [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відділ реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21218113 від 10.12.2008 року, квартира за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 216/3, корп. «а», кв. 49, належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, р. № 1901 (договір дарування серії ВМВ № 467101 від 08 грудня 2008 року). (а.с. 9, 10). На теперішній час у спірній квартирі, згідно довідки ЖК «Електрик» про склад сімї № 16 від 01.06.2016 року, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту ЖК «Електрик» від 01 червня 2016 року, [PERSON] у квартирі за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 216/3, корп. «а», кв. 49, фактично не проживає з 2004 року, комунальні послуги сплачує [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України\~\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно\~до ч. 2 ст. 405 КПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 216/3, корп. «а», кв. 49 з 2008 року, тобто більше року. Відповідачкем не надано суду доказів про існування між нею і власником квартири будь-яких домовленостей щодо збереження за нею права користування житловим приміщенням у спірній квартирі понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога\~про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~заявлена законно і обґрунтовано, тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 1\~ ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] складає 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved