Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 17 грудня 2012 року, між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 2.2. внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов»язань, правом на звернення стягнення за зобов»язаннями позивальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитним договором. 15.08.2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20-5340/2-1, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 18 000 дол.США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 28.09.2014 р. становить 223 727,71 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 223 727,71 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Направив до суду свого представника, яка проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, просила суд відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 15.08.2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20-5340/2-1, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 18 000 дол.США. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 17 грудня 2012 року, між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 2.2. внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов»язань, правом на звернення стягнення за зобов»язаннями позивальників на заставне майно та іншими правами вимоги за кредитним договором. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, в справі наявна копія договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, яка містить затушовані пункти 3.1.1., 3.1.2., 3.2., 3.8.1., 3.8.2., 3.8.3., 3.8.4., 3.8.5.2., 5.4.. Тобто встановити реальний зміст договору, права та обов»язки сторін та третіх осіб - не можливо. Копії, додані до позовної заяви не завірені належним чином посадовою особою та печаткою юридичної особи. Належним чином не завірені копії договорів відступлення права вимоги та договору про передачу прав за договором забезпечення від 17.02.2012 року, а з додатку №1 до договору взагалі неможливо встановити розмір грошового зобов»язання, по якому передається право вимоги, а також те, що кредитний договір №20-5340/2-1 від 15.08.2007 року є предметом договорів від 17.12.2012 року. З наданого суду розрахунку заборгованості неможливо встановити, на якій підставі відповідачу нараховувались відсотки та пеня після 17.12.2012 року. Інформація про суму заборгованості по тілу кредиту, що зазначено в позовній заяві, розрахунку заборгованості (11 999 тис.дол.) відрізняється від тієї, яка вказана у витягу з реєстру позичальників (11 700 тис.дол.). Крім того, до матеріалів справи позивачем не долучено ліцензію на здійснення валютних операцій. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed