Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №205. В обгрунтування позову вказала, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сім'ю та обовязки, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки. Протягом шести місяців проживають окремо, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. За цей час жодна із сторін не приймала ніяких мір для збереження сім'ї, вони стали чужими людьми, втратили почуття довіри, любові та поваги один до одного. Спорів про поділ майна та визначення місця проживання диини немає. Вважає, що примирення між ними не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Просила шлюб із відповідачем розірвати, оскільки вони разом не проживають більше семи місяців, спільного господарства не ведуть, неодноразові спроби примиритися позитивного результату не дали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Подав до суду клопотання, у якому просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, заявлені вимоги визнав. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши письмову думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 21.07.2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 205. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 031970, виданим 21.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії 1-БВ №079101, виданим 29.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, протягом семи місяців разом, як сімя, не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для надання строку для примирення та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Отже, питання прізвища під час державної реєстрації розірвання шлюбу вирішується за заявою подружжя в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про залишення позивачці прізвища [PERSON]\~слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial