overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду\~ з заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається. Позивач у судове засідання не зявилася попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що з 1997 року по 2008 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них 22 вересня 1998 року народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому м.Полтави серія І-КЕ №023905 16 жовтня 1998 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON]»ю Володимирівною та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідно до довідки № 1048 від 15.09.2016 року [PERSON] навчається у Професійно-технічному училищі №4 м. Полтави за професією «Кухар» з 01.09.2014 р. по 26.06.2017 р. на денній формі навчання та знаходиться на повному державному забезпеченні. Згідно\~ст. 51 Конституції України,\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу.\~\~ Частина 1\~ст. 182 СК України\~визначає, що при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~\~ На\~\~підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду\~ з заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. \~ \~ \~ \~ Позивачка в судове засідання не зявилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання позивач та її представник не з»явилися, разом з тим подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі та просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне задовольнити позов за наступних підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 493, свідоцтво про шлюб І-КЕ № 140728. Згідно свідоцтва про народження, виданого 06 листопада 2015 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, серії 1-КЕ №229536, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. На даний час дитина проживає з матірю та знаходиться на її повному утриманні. Згідно\~ст. 51 Конституції України,\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу.\~\~ Частина 1\~ст. 182 СК України\~визначає, що при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

у жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю понад п'ять років до відкриття спадщини, вказуючи, що з 2007 року вона стала проживати разом з [PERSON] по [ADDRESS]. Їх взаємини були пов'язані спільним побутом, веденням спільного господарства. У [INFO] [PERSON] помер, після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю). На даний час заявник, як спадкоємець четвертої черги не може скористатися правом на спадщину, тому звернулася до суду. В судову засіданні [PERSON] заяву підтримала, суду пояснила, що з 2007 року вона стала постійно проживати з [PERSON] по [ADDRESS] однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. В 2014 році [PERSON] раптово захворів, а потім помер, вона здійснила його поховання і в даний час не може скористатися правом на спадщину, так як інших спадкоємців немає. Рашівська сільська рада Гадяцького районного нотаріального округу звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] стала проживати з [PERSON] з 2007 року однією сім'єю, вели спільне господарство, вона здійснювала обряд поховання [PERSON] Інші близькі родичі [PERSON] померли. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Київ. Згідно державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,540 га, яка розташована на території Рашівської сільської ради. [INFO] в м. Гадяч [PERSON] помер. Згідно довідки Рашівської сільської ради станом на [INFO] [PERSON] проживав [ADDRESS] з [PERSON] Відповідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту має юридичне значення для оформлення спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як в ході розгляду справи достовірно і об'єктивно встановлено факт проживання однією сім'єю заявника з [PERSON] з 2007 року по 27 жовтня 2014 р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

у жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб, вказуючи, що в 2016 році познайомилася з [PERSON], між ними склалися теплі та щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного і вирішили зареєструвати шлюб, проте чинним законодавством визначено, що шлюбний вік для жінок становить 18 років. Оскільки вона не досягла шлюбного віку, вони не можуть подати заяву про реєстрацію шлюбу. На даний час вона вагітна і бажає народити дитину в шлюбі, тому звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб та зобовязати Гадяцький відділ ДРАЦС зареєструвати її шлюб з [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала, пояснила суду, що в даний час вагітна і бажає зареєструвати шлюб з [PERSON], але оскільки їй немає 18 років просила надати їй право на шлюб. [PERSON] просила заяву задовольнити, проти укладення шлюбу дочкою не заперечувала. [PERSON] пояснив суду, що має намір створити сімю з [PERSON], підтвердив, що матеріально забезпечений, працює, має змогу утримувати сімю. Так як [PERSON] не виповнилось 18 років, просив надати нареченій право на шлюб. Гадяцький відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заяви не заперечує. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 5 червня 2000 року в м.Гадяч. На даний час має повних 16 років. Згідно довідки Гадяцької ЦРЛ [PERSON] є вагітною терміном 22-23 тижні. Заявник бажає укласти шлюб з [PERSON], але для цього вона не досягла шлюбного віку. Відповідно до ст.22 Сімейного Кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у 18 років. Згідно ст.23 цього кодексу право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла 16 років за рішенням суду може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як намір одружитися є свідомим, обміркованим і добровільним рішенням заявниці, відповідає її інтересам та інтересам майбутньої дитини. Суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині зобовязання Гадяцького відділу ДРАЦС ГТУ юстиції зареєструвати шлюб з [PERSON], так як надання судом права на шлюб, є підставою для державної реєстрації шлюбу у відділах ДРАЦС.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

у жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб, вказуючи, що в грудні 2015 року познайомилася з [PERSON], а у червні 2016 році стали проживати однією сімєю, на даний час вирішили зареєструвати шлюб, проте чинним законодавством визначено, що шлюбний вік для жінок становить 18 років. Оскільки вона не досягла шлюбного віку, вони не можуть подати заяву про реєстрацію шлюбу. На даний час вона вагітна і бажає народити дитину в шлюбі, тому звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб та зобовязати Гадяцький відділ ДРАЦС зареєструвати її шлюб з [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала, пояснила суду, що в даний час вагітна і бажає зареєструвати шлюб з [PERSON], але оскільки їй немає 18 років просила надати їй право на шлюб. [PERSON] та [PERSON] просили заяву задовольнити, проти укладення шлюбу дочкою не заперечувала. [PERSON] пояснив суду, що має намір створити сімю з [PERSON], підтвердив, що на даний час вони проживають разом, він матеріально забезпечений, працює, має змогу утримувати сімю. Так як [PERSON] не виповнилось 18 років, просив надати нареченій право на шлюб. Гадяцький відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заяви не заперечує. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 2 жовтня 1999 року в с. Веприк Гадяцького району. На даний час має повних 17 років. Згідно довідки Гадяцької ЦРЛ [PERSON] є вагітною терміном 5-6 тижні. Заявник бажає укласти шлюб з [PERSON], але для цього вона не досягла шлюбного віку. Відповідно до ст.22 Сімейного Кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у 18 років. Згідно ст.23 цього кодексу право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла 16 років за рішенням суду може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як намір одружитися є свідомим, обміркованим і добровільним рішенням заявниці, відповідає її інтересам та інтересам майбутньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що з відповідачем за даним позовом вона знаходиться у шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 2013 року Виконавчим комітетом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 193. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені у зв'язку з постійними сварками та втратою взаємних почуттів. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сім'ї є неможливим та просто недоцільним. У судове засідання позивачка не з'явилася, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надавав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні з'ясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення. Позов обґрунтовувала тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2016 року. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована та проживає [PERSON], яка ніколи не була членом сім'ї позивачки. У добровільному порядку [PERSON] не бажає виселятися з квартири, чим порушує право [PERSON] на вільне користування власністю. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення. В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за умовами договору купівлі-продажу від 17.12.2015 року [PERSON] мала право бути зареєстрованою у спірній квартирі до 01.07.2016, але остання не знялася з реєстрації до даного часу, не забирає своїх особистих речей з квартири чим порушує право позивачки як власника житла на вільне володіння, користування та розпорядження цим житлом. Заявниця наголошує на тому, що [PERSON] була членом сім'ї [PERSON] та [PERSON] та мала право користування спірною квартирою в силу ст.405 ЦК України, у зв'язку із продажем квартири як [PERSON], так і [PERSON], відповідачка автоматично втратила право користування квартирою, оскільки її право як члена сім'ї попереднього власника житла є похідним від права власника, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. У запереченнях на апеляційну скаргу представник [PERSON] - [PERSON] просить апеляційну скаргу [PERSON] відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, на теперішній час стосунки у них не складаються, в них немає спільних інтересів, почуття поваги та любові остигли, вони не бажають бути разом та мешкають окремо. Вона переконалася, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх дитини. Позивач просила розглянути справу за її відсутністю, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить довідковий лист від 30.01.2017 року, причину своєї неявки суду не повідомив. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 30 травня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 774, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, за час подружнього життя вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, на теперішній час стосунки у них не складаються, в них немає спільних інтересів, почуття поваги та любові остигли, вони не бажають бути разом та мешкають окремо. В травні 2016 року сторони припинили шлюбні відносини. Позивач переконалася, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх дитини. Також позивач заперечує проти надання їй судом будь-яких строків для примирення з відповідачем, про що вона зазначила у своїй адресованій суду письмовій заяві. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що через постійні сварки вони втратили почуття любові та повагу один до одного, що зробило неможливим їх подружнє життя, виявилися людьми з різними характерами, з різними поглядами на життя, через що не можуть порозумітися, подальше спільне життя та збереження сімї неможливе. На даний момент шлюб існує формально, оскільки вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. Між ними досягнуто згоду з приводу визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері. Позивач просила розглянути справу за її відсутністю, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, була повернута судові з поміткою, що від отримання повістки відмовились. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 23 вересня 2005 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1415, від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, через постійні сварки вони втратили почуття любові та повагу один до одного, що зробило неможливим їх подружнє життя, виявилися людьми з різними характерами, з різними поглядами на життя, через що не можуть порозумітися, подальше спільне життя та збереження сімї неможливе. На даний момент шлюб існує формально, оскільки вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет. Також позивач заперечує проти надання їй судом будь-яких строків для примирення з відповідачем, про що вона зазначила у своїй адресованій суду письмовій заяві. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved