Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У жовтні 2021 року адвокат Замура Людмила Павлівна в інтересах [PERSON] звернулася до Менського районного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Будівельник-84» про визнання правочину дійсним, про визнання права власності на квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення правління ВАТ «Будівельник-84» (правонаступником якого є ПАТ «Будівельник-84») від 02 лютого 1999 року товариством позивачу [PERSON] було продано квартиру [ADDRESS] . За вказану квартиру позивачем було сплачено в касу підприємства 560 гривень 00 копійок. З урахуванням вказаних обставин позивач вважає, що між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Проте даний договір нотаріально не був посвідчений. Просить визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за нею право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача Замура Л.П. заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених в самій позовній заяві. При цьому зазначила, що вважає, що дійсно між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , проте вказаний договір не було нотаріально посвідчено. Датою укладення договору представником позивача спочатку називалася дата прийняття рішення загальних зборів ВАТ «Будівельник-84» про продаж квартири - 02 лютого 1999 року, проте потім позиція була замінена на 12 квітня 2000 року - дату внесення коштів [PERSON] в касу підприємства за продану квартиру. Також, представником позивачу не було чітко сформулювало причину по якій її довірителька, позивачка по справі [PERSON] з 1999 року не зверталася до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за йогу участі не надавав. Подав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Свідоцтва про власність від 11 квітня 1996 року № 9-005/74 виданого Регіональним відділенням фонду держмайна України по Чернігівській області все майно ВАТ «Будівельник-84» перебуває в колективній власності акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Будівельник-84», які придбали акції відповідно до Закону України «про приватизацію майна державних підприємств» (а.с. 17). Як вбачається з Рішення виконавчого комітету Менської міської ради Чернігівської області № 272 від 26 серпня 1999 року «Про визнання права власності на приміщення ВАТ «Будівельник-84»» за ВАТ «Будівельник-84» визнано право власності на приміщення в [ADDRESS] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] (а.с.18). 02 лютого 1999 року спільними зборами ВАТ «Будівельник-84» було прийнято рішення про продаж квартир в 16 квартирному жилому будинку по [ADDRESS] . В тому числі і [PERSON] квартири [NUMBER] за 560 гривень 00 копійок (а.с. 20). Згідно вищевказаного рішення обов`язок по оформленню документів в службі БТІ та Нотаріальній конторі покладено на осіб, які отримують квартири. Згідно довідки ВАТ «Будівельник-84» від 12 квітня 2000 року № 160-2/57 [PERSON] сплатила в касу підприємства 560 гривень за продану квартиру [ADDRESS] (а.с. 21). Як вбачається з довідки № 183-1/63 від 24.04.2000 року правління ВАТ «Будівельник-84» виділило для продажу [PERSON] малосімейну квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269519384 право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 26). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вище вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадян. Відповідно до статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом наведених норм процесуального права, статті 47 ЦК УРСР позивач має довести ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди. При цьому ухилення - це умисні дії, направлені на невчинення своїх обов`язків. Стороною позивача не надано доказів умисного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення цього правочину. При цьому, суд звертає увагу на те, що між сторонами взагалі відсутній договір купівлі-продажу хоча б у простій письмовій формі. Надані стороною позивача докази свідчать лише про наміри у майбутньому укласти договір купівлі продажу квартири. Так, рішенням загальних зборів ВАТ «Будівельник-84» від 02 лютого 1999 року (а.с. 20) безпосередньо на позивачку покладено обов`язок оформлення документів необхідних для укладення договору купівлі-продажу в БТІ та нотаріальній конторі. Також в судовому засіданні представником позивача підтверджено факт, що [PERSON] з 1999 року взагалі не зверталася до нотаріуса з метою оформлення та укладення з ВАТ (згодом ПАТ) «Будівельник-84» договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Тобто вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 47 ЦК Української РСР, є безпідставними, оскільки вказана норма матеріального права підлягає застосуванню у разі укладення між сторонами угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. З урахуванням того, що між позивачем та відповідачем по справі взагалі відсутня така угода як договір купівлі-продажу квартири хоча б простій письмовій формі, не доведеності факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення умовного договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed