Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 12 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок отримання професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що 15.12.1986 року був прийнятий на шахту ім. 60-ти ліття СССР (ВП Шахта «Зарічна») учнем гірничого робітника I розряду. 26.12.1986 року скерований на курси УКК. Після навчання працював гірничим робітником III розряду. 21.08.1990 року переведений на посаду прохідника V розряду. 03.03.1998 року працював підземним гірничим робітником III розряду. 05.05.1999 року призначений підземним робітником III розряду. З 28.09.1999 року по 22.09.2001 року прийнятий на ДВАТ «Шахта «Надія» підземним прохідником V розряду. З 03.08.2004 року по 07.05.2005 року працював на шахті «Візейська» учнем прохідника, прохідником V розряду. З 10.05.2005 року переведений на ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» прохідником V розряду. 13.01.2014 року звільнений по ст.40 п.2 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до довідки МСЕК позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - хронічна радикулопатія, 20% - ХОЗЛ. Внаслідок отримання професійних захворювань позивачу завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у втраті працездатності, став інвалідом, має постійні болі в попереку, задишку, постійний кашель, хронічний бронхіт, порушені нормальні умови життя, важко ходити, займатися домашніми справами та вести домашнє господарство. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Вимоги обґрунтовані тим, що вини шахти в тому, що позивач втратив професійну працездатність немає, оскільки жодних протиправних дій зі сторони власника не було вчинено. При влаштуванні на роботу [PERSON] був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці на шахті, наявністю на робочих місцях небезпечних шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров'я. Стверджує, що довідка МСЕК, на яку позивач посилається як на підставу спричинення йому моральної шкоди, є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, однак не підтверджує факту заподіяння моральної шкоди. Зазначає, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Позивачем не надано жодного медичного висновку та доказу про завдання йому моральної шкоди. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав недоведеності спричинення позивачеві моральної шкоди, просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 15.12.1986 року був прийнятий на шахту ім. 60-ти ліття СССР (ВП Шахта «Зарічна») учнем гірничого робітника I розряду. 26.12.1986 року скерований на курси УКК. Після навчання працював гірничим робітником III розряду. 21.08.1990 року переведений на посаду прохідника V розряду. 03.03.1998 року прийнятий підземним гірничим робітником III розряду. 05.05.1999 року працював підземним робітником III розряду. З 28.09.1999 року по 22.09.2001 року прийнятий на ДВАТ «Шахта «Надія» підземним прохідником V розряду. З 03.08.2004 року по 07.05.2005 року працював на шахті «Візейська» учнем прохідника, прохідником V розряду. З 10.05.2005 року переведений на ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» прохідником V розряду. 13.01.2014 року звільнений по ст.40 п.2 КЗпП України (а.с. 8-11). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів (а.с. 13-15). Відповідно до повідомлення МСЕК № 7 від 03.03.2015 року [PERSON] вперше оглядався міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК 06.02.2014 року - 07.02.2014 року та був визнаний інвалідом III групи від професійного захворювання згідно Акту огляду у МСЕК № 31/5 від 07.02.2014 року, втрата працездатності 50% від професійного захворювання терміном до 06.02.2015 року. Згідно Акту огляду у МСЕК № 20 від 20.01.2015 року підтверджено III групу від професійного захворювання терміном з втратою професійної працездатності 50% до 14.01.2017 року (а.с. 6). Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 265292 від 20.01.2015 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, в т.ч. 30% - хр. радикулопатія, 20% - ХОЗЛ II ДН II (а.с. 7). Згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААВ № 815555 від 20.01.2015 року останньому встановлено III групу інвалідності (а.с. 7). Відповідно до повідомлення про професійне захворювання (отруєння) № 27, виданого 10.01.2014 року Львівською обласною клінічною лікарнею на ім'я [PERSON] діагноз основний: 1)ХОЗЛ 11 ст. (два): Хронічний обструктивний бронхіт 2 ст. (два), фаза субремісії, пневмосклероз, емфізема легень, ЛН 1-ІІ; 2)Хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим с-м та статико-динамічними порушеннями -захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.12). Згідно медичного висновку, виданого 10.01.2014р. Львівською обласною клінічною лікарнею, підставою для встановлення [PERSON] профзахворювання є тривалий шкідливий стаж 20років 8 місяців в умовах підвищених рівнів запиленості, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, початок захворювань під час роботи в шкідливих умовах, поступове прогресування захворювань з переходом у клінічно виражену форму, значне зниження функції дихання, профпрацездатності, а також даних клінічних обстежень (а.с. 12). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] від 27.09.2013 року № 1246, виданої Червоноградським міськрайонним управлінням Держсанепідемслужби у Львівській області згідно гігієнічної класифікації № 528 від 27.12.2001 року умови праці прохідника підземного, гірника підземного відносяться до шкідливих умов 3 класу 3 ступеня (а.с. 16-18). Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.01.2014 року (п.п. 12-14), стаж роботи [PERSON] 26 років 2 місяці, 12 років 10 місяців - прохідник, 20 років 8 місяців - (у цеху впливу шкідливих факторів). На робочому місці прохідника дільниці підготовчих робіт згідно атестації робочого місця, яка завершена 16.11.2012 року наявні наступні шкідливі виробничі фактори: пил, шум, мікроклімат, фізичні навантаження, вібрація. Діагноз: 1)ХОЗЛ II ст. (два): Хронічний обструктивний бронхіт 2 ст. (два), фаза субремісії, пневмосклероз (J60), емфізема легень (J43), ЛН I-II ст. 9ппершого-другого). Хронічна попереково- крижова радикулопатія (М54.1) з помірним больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями) (а.с. 19-20). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, оскільки останній втратив працездатність, відчуває постійні болі в попереку, має задишку, постійний кашель, важко ходити, займатися домашніми справами та вести домашнє господарство, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок професійних захворювань, що становить 50%. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 8000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 12000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди позивачеві слід звернутись для обстеження у МСЕК судом до уваги не береться, оскільки відповідно до п. 2 Наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року, визнано таким, що втратив чинність - наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду, а тому є необґрунтованими. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial