Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Ворзельської селищної ради Київської області про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] був чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 29.08.1957 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.07.2012 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1/5 частини квартири [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 3222485200:06:001:5208, що знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.12.1996 року з відміткою Ірпінського БТІ та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 611437 від 27.09.2012 року. За життя [PERSON] заповіту складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом є дружина спадкодавця - [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).Діти Позивача відмовились від прийняття спадщини на її користь, що підтверджується матеріалами спадкової справи. В подальшому [PERSON] отримала в Ірпінській міській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири [ADDRESS] з відповідною реєстрацією речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.11.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2013 року. 28 травня 2013 року представник [PERSON] звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 3222485200:06:001:5208, що знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. постановою від 28.05.2014 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений після смерті [PERSON]. Позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 3222485200:06:001:5208, що знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою секретаря виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області Гарбуза А.І. про отримання повістки про виклик до суду, наявної в матеріалах цивільної справи. Суд, вислухавши думку представника Позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] був чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 29.08.1957 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.07.2012 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1/5 частини квартири [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 3222485200:06:001:5208, що знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.12.1996 року з відміткою Ірпінського БТІ та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 611437 від 27.09.2012 року. За життя [PERSON] заповіту складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом є дружина спадкодавця - [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України.Діти Позивача відмовились від прийняття спадщини на її користь, що підтверджується матеріалами спадкової справи. В подальшому [PERSON] отримала в Ірпінській міській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири [ADDRESS] з відповідною реєстрацією речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.11.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2013 року. 28 травня 2013 року представник [PERSON] звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер 3222485200:06:001:5208, що знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. постановою від 28.05.2014 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виготовлений після смерті [PERSON]. Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Тобто, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку. Зазначена позиція суду узгоджується із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року (п.3.5), що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємця державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Якщо ж видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством України у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що Позивачем та її представником відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів, що земельна ділянка площею площею 0,20 га, кадастровий номер 3222485200:06:001:5208, що знаходиться в адміністративних межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, за життя належала померлому [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку і що спадкодавець набув права власності на земельну ділянку в установленому законом порядку, а тому суд відмовляє у задоволенні позову про визнання за Позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 15, 16, 1218, 1223 Цивільного кодексу України, ст. 125 Земельного кодексу України, роз'ясненнь Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року та

Outcome: dismissed