Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього 204\~814,42 грн майнової шкоди та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач проходить військову службу в Управлінні державної охорони України (далі - УДО України) з 28.12.2007 р. 08.04.2017 року на просп. С. Бандери (Московський міст) в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобілів Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , належний УДО Україна, під керуванням відповідача та автомобіля Toyota Auris д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2017 року [PERSON] визнано винним у вказаній ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На час вчинення адміністративного правопорушення відповідач перебував на посаді водія-механіка групи чергування 4 відділу 3 Служби Департаменту матеріально-технічного забезпечення УДО України. Станом на день подання позову у зв`язку з організаційно-штатними змінами відповідач призначений на посаду водія-механіка 10 транспортної групи чергування 4 відділу автотранспортної служби Департаменту ресурсного забезпечення УДО України. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2019 р. у справі № 755/16478 17 з УДО України стягнуто 204 814, 42 грн (які складаються з: 199 272,92 грн - збитків, завданих у результаті ДТП; 1 380,00 грн - витрат, пов`язаних із евакуацією транспортного засобу; 1 500,00 грн - витрат на проведення автотоварознавчого дослідження; 2 661,50 грн - судового збору) на користь [PERSON] . Вказане рішення суду було виконано УДО Україна 28.05.2019 р., що підтверджується платіжними дорученнями № 1997, № 1999 та випискою по рахунках УДО України від 29.05.2019 р. Посилаючись на ст.ст. 1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 204\~814,42 грн та 3\~072,21 судового збору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 23.04.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просить поновити строк на подання відзиву в зв`язку з поважністю причин його пропуску, а також частково визнав позовні вимоги, посилаючись на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою КМУ від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР, яким зокрема визначено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди, б) протиправної поведінки, в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, г) вини у заподіянні шкоди (п. 3 розділу 1 Положення). П. 7 розділу 1 Положення встановлено, що військовослужбовці у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані її відшкодувати у порядку, передбаченому цим положенням та цивільним законодавством. В абз. 1 п. 10 розділу 2 Положення встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. При цьому відповідач зауважує, що позивачем у позові не зазначено розмір його місячного грошового забезпечення, а відтак неможливо встановити суму належної до стягнення з нього розміру шкоди. Позивач не скористався своїм правом надати відповідь на відзив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.12.2017 р. по 28.12.2022 р. проходить військову службу в УДО України згідно із контрактом (а.с. 5). Станом на квітень 2017 року відповідач перебував на посаді водія-механіка групи чергування 4 відділу 3 Служби Департаменту матеріально-технічного забезпечення УДО України (а.с.7). Згідно з нарядом №98 на використання службових транспортних засобів УДО України на 08.04.2017 року [PERSON] мав повноваження керувати транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] (а.с. 9-10). Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] належить УДО України на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (а.с. 11,12-18). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року у справі 755/16478/17 встановлено, що 08.04.2017 року сталась ДТП за участю автомобілів Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , належний УДО України, під керуванням [PERSON] та автомобіля Toyota Auris д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.05.2017 року [PERSON] визнано винним і вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вбачається, що між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням службового автомобіля, що заподіяно під час перебування відповідача на службі у позивача. Згідно платіжних доручень № 1997 та № 1999 від 28.05.2019 року на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 22.02.2019 року УДО України перерахувало [PERSON] матеріальний збиток, завданий в результаті ДТП 08.04.2017 року. Згідно з приписами чинного законодавства, військовослужбовці, винні в заподіянні шкоди, несуть матеріальну відповідальність відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної\~Ради України\~від 23.06.1995\~р.\~№ 243/95-ВР (далі Положення). Цим Положенням визначено підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, статутами Збройних сил України, порадниками, інструкціями, іншими нормативними актами. За цим Положенням під матеріальну відповідальність підпадають військовослужбовці, що заподіяли пряму дійсну шкоду, зокрема, пошкодженням військового майна, що спричинило додаткові витрати для військових частин на відновлення майна. Розділом ІІІ цього Положення визначено вичерпний перелік випадків, коли військовослужбовці несуть повну матеріальну відповідальність, а саме: - умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; - приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; - заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; - дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; - недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Суд відмічає той факт, що шкода завдана майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх службових обов`язків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом. Разом із тим, суд встановив, що відповідачем пошкоджений транспортний засіб не у вказаних вище випадках. Договір про повну матеріальну відповідальність відповідача, укладений між сторонами, суду не наданий. Щодо застосування позивачем загальної підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, що визначені ст. ст.\~22,\~1166 ЦК України, суд вважає помилковим, оскільки шкоду, яка була завдана позивачу, було спричинено фізичною особою, яка перебуває на службі у позивача, під час виконання останнім своїх службових завдань, внаслідок використання цим працівником джерела підвищеної небезпеки, яким у даному конкретному випадку є службовий транспортний засіб Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] , що є власністю позивача (а.с.11), якому і було заподіяно пошкодження. Таким чином, заявлена позивачем вимога до відповідача про стягнення грошових коштів у повному розмірі від заподіяної шкоди є безпідставною, оскільки не входять до переліку випадків, що передбачають повну матеріальну відповідальність. Згідно Розділом ІІ вищевказаного Положення, за шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, військовослужбовці несуть відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше свого місячного грошового забезпечення. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач має нести матеріальну відповідальність в розмірі свого середньомісячного грошового забезпечення. Разом з тим, позивачем не надано суду відомостей про розмір середньомісячного грошового забезпечення [PERSON] . Розгляд даної справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В такому порядку суд розглядає справу на підставі 174 ЦПК України. За ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відзиві на позов відповідач частково визнає позовні вимоги, в межах суми місячного грошового забезпечення, посилаючись на Положення. При цьому зазначає, що в позові не визначено цю суму, однак відомостями про розмір цієї суми володіє УДО України. Із копій поштових відправлень та опису вкладення цінний лист (а.с. 35-36) вбачається, що позивачем отримана копія відзиву на позов, одна останнім не надано відомостей про розмір місячного грошового забезпечення [PERSON] . Відповідно суд не володіючи вказаною інформацією позбавлений можливості визначити суму, яка підлягає до стягнення з відповідача. Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволені позову з цих підстав. При цьому, суд відмічає, що строк на звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди позивачем дотриманий. На підставі викладеного, ст.ст. 15,\~22 ЦК України, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого\~постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР,

Outcome: dismissed