Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем у неї народився син - [PERSON] , [INFO] . 24.03.2015 року за спільною заявою батька та матері про визнання батьківства в запис акту про народження сина були внесені зміни щодо прізвища та по-батькові дитини, а саме: прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] » було замінено на « [PERSON] ». З березня 2015 року відповідач інколи надавав матеріальну допомогу на утримання сина, проте бачився з ним дуже рідко, а починаючи з серпня 2017 року матеріальної допомоги не надає, та взагалі зник з життя дитини. Дитина повністю перебуває на утриманні матері, мешкає разом з нею, з 01.09.2016 року відвідує ДНЗ № 286 м. Запоріжжя, та згідно довідки, наданої лікарем-педіатром, станом здоров`я дитини опікується виключно позивачка. Згідно Листа Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 04.01.2019 року, [PERSON] в останнє був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте вказана реєстрація була скасована 02.08.2017. В позові зазначено, що відповідач надавати в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не бажає, всіляко уникає спілкування з ним, протягом часу з серпня 2017 року жодного разу не зв`язався з позивачкою задля того, щоб побачити сина. Крім того, відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, здоров`ям, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей. У зв`язку з викладеним, позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їх сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття сина та стягнути на свою користь понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Мосіна О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, про день і час слухання справи був повідомлений в порядку, встановленому ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без їх участі. Надав суду висновок щодо позбавлення батьківських прав від 12.06.2019 року, який просив врахувати при прийнятті судом рішення. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без їх участі. Просив прийняти рішення з врахуванням інтересів дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові, та підтвердили, що відповідач вже понад два роки не виконує свої батьківські обов`язки та не займається вихованням сина, не приймає ніякої участі у його житті. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивачка посилалась як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного i гармонійного розвитку її особистості потребує любові i розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою i відповідальністю своїх батьків, i в усякому випадку в атмосфері любові i моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного i соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. У відповідності ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини і на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язань виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження ( [NUMBER] ), виданим повторно 24.03.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Згідно вказаного свідоцтва, батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , громадянин Сирійської Арабської республіки, мати - [PERSON] , громадянка України. 24.03.2015 року за обопільною заявою батьків про визнання батьківства було внесено зміни у актовий запис про народження дитини від 15.11.2011 року, згідно якого прізвище дитини з « [PERSON] » було замінено на « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », прізвище батька з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », ім`я змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », датою народження батька зазначено: [INFO] рік, громадянство батька : Сирійська Арабська Республіка, місце проживання батька зазначено: [ADDRESS] . Відповідні дані в державній реєстрації народження дитини були здійснені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) та були змінені на відповідно до ст. 126 СК України. Згідно пояснень позивачки, після припинення фактичних шлюбних відносних між ними, дитина [PERSON] постійно проживає разом з нею, та перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач не піклується про сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріаль\-ну підтримку дитині не надає. Вказане підтверджується копіями Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2313-2102093-2018 від 11.10.2018 року та Довідок про реєстрацію місця проживання особи від 07.09.2018 року. Згідно Довідки щодо участі батька у вихованні дитини № 03-07/110 від 26.04.2018 року, наданої завідуючою ДНЗ № 286 м. Запоріжжя, [PERSON] , [INFO] , відвідує групу « [PERSON] » з 01.09.2016 року, хлопчиком опікується тільки мати - [PERSON] , яка завжди цікавиться життям дитини у закладі дошкільної освіти, відвідує дитячі свята, батьківські збори, дбає про стан здоров`я дитини та всебічний розвиток (хлопчик відвідує гімнастичний гурток, підготовчі курси до школи). Всі фінансові витрати за утримання дитини у ДНЗ № 286 несе мати [PERSON] . Батька вихователі групи востаннє бачили у березні 2017 року, коли той спілкувався з хлопчиком, але успіхами чи проблемами [PERSON] у вихователів не цікавився, оплату за перебування у закладі дошкільної освіти не здійснював. Згідно інформаційної довідки № 403 від 21.08.2018 року, наданої В.о. директора Запорізького колегіуму «Елінт», [PERSON] у період з 01.10.2017 року по 31.04.2018 року відвідував заняття у групах підготовки дітей до школи «Розвиток» Запорізького колегіуму «Елінт». Вчителі, які працювали у його групі спілкувалися та співпрацювали з мамою [PERSON] , яка супроводжувала сина на заняття, забирала з занять, цікавилася успішністю дитини, консультувалася. Згідно Листа № 1715/01-06 від 31.08.2018 року, наданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» встановлено, що на дільниці №24 (лікар-педіатр дільничний [PERSON] ) педіатричної амбулаторії №10 за адресою: [ADDRESS] з моменту народження по теперішній час спостерігається [PERSON] , [INFO] , який не перебуває на диспансерному обліку. Станом здоров`я хлопчика опікується мати - [PERSON] , яка виконує всі призначення та рекомендації лікаря. Згоду на проведення щеплень надає мати, за потребою з`являється на прийом до лікаря. Дитина проживає разом з матір`ю. Таким чином, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, понад два роки не спілкується з дитиною, не займається та не цікавиться життям сина, не турбується фізичним та моральним станом хлопчика. Питання щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно неповнолітнього сина було винесено на комісію з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району та висновком № 05/01-27/0673 від 12.06.2019 року комісією було прийнято рішення за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що зазначені факти, як кожен окремо, так i в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини внаслідок його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи той факт, що вихованням та утриманням [PERSON] , [INFO] , займається виключно його мати, а поведінка [PERSON] відносно сина свідчить про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не цікавиться фізичним та духовним розвитком хлопчика, не утримує його матеріально, що суперечить моральним засадам суспільства та вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає задоволенню. При вирішенні позову про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з тим, що дитина фактично перебуває на утриманні матері, що встановлено матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 704,80 грн. та на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved