Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Комунальної організації «Музей театрального, музичного та кіномистецтва України» (далі - КП «МТМК України») про поновлення на роботі. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 5 лютого 2014 року по 31 березня 2016 року працювала на посаді завідувача канцелярією Комунальної організації «Музей театрального, музичного та кіномистецтва України». З даної посади позивача звільнено на підставі п. 6 ст. 36 та п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату та відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою організацією, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Наказ позивач вважає незаконним, оскільки ним передбачено дві самостійні підстави для звільнення, які не можуть одночасно застосовуватись. Крім того, ніякого скорочення штату працівників та істотних змін в організації виробництва і праці в КП «МТМК України» не відбувалось. У попередженні була запропонована інша посада позивачу, хоча в новій структурі КП «МТМК України» збережено посаду секретаря з усіма функціями за вказаною посадою. Тому, позивач просила визнати недійсними накази № 30-к від 15 березня 2016 року, наказ № 67-к від 16 травня 2016 року КП «МТМК України», поновити її на займаній раніше посаді, стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати за вересень та листопад 2015 року у розмірі 130 грн. 14 коп., заробітну плату за час вимушеного прогулу до часу вирішення справи в суді та 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу незаконного звільнення. Під час розгляду справи судом було залучено директора Комунальної організації «Музей театрального, музичного та кіномистецтва України» Дробот І.Б. як третю особу (а.с. 46-47). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Позивачем було збільшено позовні вимоги (а.с. 106), відповідно до яких позивач просила також стягнути і 3% річних на суму заборгованості по сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи їх безпідставністю. Надав письмові заперечення (а.с. 53-58). Зазначив, що при звільненні позивача було дотримано усіх норм трудового законодавства. У КП «МТМК України» дійсно відбувались істотні зміни в організації роботи і праці, у зв'язку з чим було виведено зі штату посаду завідувача канцелярією, яку обіймала позивач. Позивач про майбутнє звільнення була попереджена за 2 місця, їй пропонувалась інша посада, від якої остання відмовилась. Крім того, індексація на заробітну плату позивачу була виплачена у грудні 2015 року. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили душевні переживання позивача, які вона зазнала з приводу звільнення з посади. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді завідуючого канцелярії КП «МТМК України» з 5 лютого 2014 року по 31 березня 2016 року, у тому числі - згідно з контрактом від 5 лютого 2014 року, укладеним між сторонами у письмовій формі з продовженим строком його дії до 5.02.2016 р. (а.с. 8). Наказом КП «МТМК України» № 30-к від 15.03.2016 р. звільнено [PERSON] з 31 березня 2016 р. у зв'язку зі змінами в штатному розписі музею (а.с. 11). Підставою для винесення вказаного наказу відповідачем зазначено п. 6 ст. 36 та п. 1 ст. 40 КЗпП України, ст. 19, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки». Наказом № 39-а-к від 31.03.2016 р. КП «МТМК України» внесено зміни до наказу № 30-к від 15.03.2016 р. в частині дати звільнення - «з 31 березня 2016 р.» змінено на дату «в перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності» (а.с. 12). Наказом № 67-к від 16.05.2016 р. КП «МТМК України» звільнено [PERSON] з роботи з 16 травня 2016 р. у зв'язку з виведенням посади завідувача канцелярії зі штатного розпису музею (а.с. 13). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. П. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до п 3.5.2, 3.5.3 статуту КП «МТМК України» директор музею складає штатний розклад на основі доведених контрольних показників Головного управління культури і мистецтв Київської міської державної адміністрації, видає накази, приймає і звільняє з роботи працівників музею, укладає угоди, контракти з працівниками музею, заохочує їх, накладає стягнення в межах трудового законодавства України, видає доручення, засвідчує документи, розпоряджається коштами (а.с. 156-165). Як вбачається з матеріалів справи в КП «МТМК України» дійсно відбувались зміни в організації виробництва і праці - скорочення штату працівників. Зокрема, наказом № 4-б-к від 18.01.2016 р. скорочується штат працівників КП «МТМК України», а саме виключається з штатного розпису музею посада завідувача канцелярії КП «МТМК України», яку обіймала позивач [PERSON] (а.с. 59). У зв'язку з цим, 20.01.2016 р. КП «МТМК України» видано наказ № 5-к про внесення змін до штатного розпису музею, відповідно до якого посаду завідувача канцелярією замінено на посаду секретаря, яким також наказано у визначені законодавством строки повідомити завідувача канцелярії про зміни найменування посади та умов праці (а.с. 60). Відповідно до штатного розпису музею з 1 квітня 2016 року посада завідувача канцелярією відсутня та залишається посада секретаря (а.с. 72-74). Відповідачем 22 січня 2016 року письмово попереджено позивача про можливе звільнення з посади завідувача канцелярії у зв'язку з налагодженням діяльності музею-квартири В.С. Косенка та попереджено, що посаду завідувача буде замінено на секретаря (а.с. 61). З вказаним попередження позивач ознайомлена, що стверджується актом, відповідно до якого [PERSON] відмовилась від підписання попередження (а.с. 62) та зауваженнями позивача на попередженні. Крім того, третьою особою було надано позивачу лист від 10 лютого 2016 року, у якому роз'яснюються підстави для виведення посади завідувача канцелярією та те, що позивачу пропонується взамін посада секретаря і в разі відсутності згоди на таке переведення відповідач зможе звільнити позивача у зв'язку зі скороченням штату (а.с. 63). Разом з тим, позивач ознайомившись з цим, відмовилась від підписання вказаної пропозиції-листа, про що працівниками музею складено відповідний акт (а.с. 64). Чинним законодавством не передбачено в якій саме формі має бути викладене попередження та пропозиція на переведення на іншу посаду. Тому, вказані попередження та лист-пропозиція за своєю суттю є і попередженням про можливе звільнення з посади у зв'язку зі скороченням штату, і пропозицію переведення на іншу посаду - секретаря. У зв'язку з цим посилання позивача, що їй письмово не було запропоновано переведення на посаду секретаря є необґрунтованими. Також позивачу і 16 травня 2016 року, тобто у день звільнення, пропонувалось зайняти посаду секретаря, з чим остання не погодилась (а.с. 42). Отже, протягом тривалого часу відповідачем тричі пропонувалась позивачу посада секретаря замість посади завідувача аж до дня звільнення, з чим [PERSON] не погодилась. Доводи позивача про те, що позивачу не було запропоновано іншу посаду - завідуючої відділом музики, через що підлягає поновленню на посаду, є безпідставними, оскільки відповідно до посадової інструкції завідуючої науково-дослідним відділом музики до цієї посади застосовується така кваліфікаційна вимога, як вища освіта з музичного фаху, якої у позивача немає. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, скорочення штату або чисельності працівників, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Разом з тим, [PERSON] не була членом профспілкової організації музею, що також підтвердили представники сторін у судовому засіданні. Тому отримання згоди чи відмови в отриманні згоди вказаних осіб на звільнення позивача не представилось можливим, оскільки відповідно до п. 19 ст. 247 КЗпП України первинна профспілкова організація надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. А тому, відповідно до положень ст. 40 КЗпП України директор КП «МТМК України» вправі була розірвати трудовий договір з позивачем, що і було зроблено. У зв'язку з цим позовні вимоги про поновлення позивача на посаді завідувача канцелярією задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що дійсно в музеї мали місце істотні зміни в організації виробництва і праці, відбулось скорочення штату, позивача було попереджено про можливе звільнення за два місці, їй була запропонована посада секретаря, від якої остання відмовилась. Що стосується позовних вимог про визнання недійсними наказів № 30-к від 15 березня 2016 року, наказ № 67-к від 16 травня 2016 року КП «МТМК України», то вони задоволенню не підлягають, оскільки підстав для визнання цих наказів недійними немає за наведених обставин. Крім того, вказані накази є доповненням один одного. Суд звертає увагу на те, що в наказі про звільнення від 15 березня 2016 року № 30-к вказано дві підстави самостійні для звільнення, а саме: п. 6 ст. 36 та п. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, з наказу про звільнення та наказів про внесення до нього змін вбачається, що позивача було звільнено не за п. 6 ст. 36, а за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що також зазначено у трудовій книжці (а.с. 8). Тому, зазначення п. 6 ст. 36 КЗпП України у наказі про звільнення є помилковим, котре за собою не тягне поновлення позивача на посаді. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді, то підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України та 3% річних немає. Крім того, положення ст. 625 ЦК України до трудових відносин не застосовуються. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (станом на вересень та листопад 2016 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Наказом музею від 19 червня 2015 року № 42 з 1 червня 2015 року було призупинено нарахування індексації заробітної плати працівникам до затвердження Кабінетом Міністрів України особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджету на 2015 рік, з яким позивач була ознайомлена (а.с. 150). Відповідно до бухгалтерської довідки заробітна плата позивача за вересень, листопад 2015 року була проіндексована у грудні 2015 року та виплачена відповідно до розрахункового листка за грудень 2015 року (а.с. 87, 77). Тому, позовні вимоги про стягнення індексації заробітної плати задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що судом не встановлено порушень трудового законодавства та законних прав позивача при звільненні позивача із займаної посади, суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, того, що кожан сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10, 11 ЦПК України). Оскільки позивачем не доведено позовні вимоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed