Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка за життя, а саме: 26 жовтня 2011 року, склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. При зверненні до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач дізнався, що 21 грудня 2011 року секретарем виконавчого комітету Требухівської сільської ради посвідчено заповіт, згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] та онуці [PERSON] в рівних частинах. Позивач вважає, що заповіт посвідчений 21.12.2011 року не відповідав волі заповідача, у зв'язку з чим просить визнати його недійсним на підставі ст. 1257 ЦК України. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що заповіт був вчинений заповідачем проти її волі, під тиском дочки [PERSON], а тому має бути визнаний недійсним. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що заповіт вчинений у встановленому законом порядку, відповідає волевиявленню заповідача, тому вважають позов необґрунтованим та безпідставним. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що від [PERSON] їм відомо, що вона під тиском дочки [PERSON] склала заповіт на її та онуку. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй. Згідно заповіту, посвідченого 26 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 21 грудня 2011 року секретарем виконавчого комітету Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України. за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається із тексту заповіту, посвідченого 26.12.2011 року, він складений за проханням заповідача з його слів, до підписання прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний нею. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не надано належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що заповіт складений [PERSON] проти її справжньої волі, а волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі, суд вважає, що вона, як дієздатна особа, повністю розуміючи значення своїх дій та зміст заповіту, особисто підписавши його, вільно виявила свою волю щодо спадкоємців свого майна. При цьому суд приймає до уваги, що з дня складання оскаржуваного заповіту (26.12.2011р.) до дня смерті ([INFO].) [PERSON] мала реальну можливість змінити або скасувати заповіт, чого нею зроблено не було, що, на думку суду, свідчить про те, що її волевиявлення при посвідченні цього заповіту було вільним та відповідало її волі. Що стосується показів свідків допитаних за клопотанням позивача, то вони не спростовують висновків суду щодо волевиявлення заповідача, оскільки вони не були присутніми при посвідченні заповіту, а тому не можуть свідчити щодо волевиявлення заповідача. Крім того вказані свідки свідчать про вчинення тиску на заповідача з її слів, а самі не були очевидцями даного факту, а тому суд не може прийняти їх покази як належний доказ щодо реального застосування фізичного чи психічного тиску до заповідача. З наведених підстав суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed