Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із цим позовом, посилаючись на те, що у липні 2008 року ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2008 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS], власником якої був [PERSON] На виконання вищезазначеної ухвали суду від 23 липня 2008 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] від 30 липня 2008 року накладено арешт на спірну квартиру. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2008 року визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Поділено спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Визнано недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 8 липня 2008 року Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 2 жовтня 2014 року [PERSON] помер. Позивачка [PERSON] є його донькою, а відтак спадкоємцем майна за законом першої черги. Інших спадкоємців немає. Разом із тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], позивачці відмовлено, оскільки квартира знаходиться під арештом. Як на підставу своїх вимог позивачка [PERSON] посилається, зокрема на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що арешт на спірну квартиру було накладено з примусового виконання ухвали суду про забезпечення позову, а відтак дії державного виконавця не порушували будь-яких прав та обовязків позивачки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2008 року накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області від 30 липня 2008 року з примусового виконання вищезазначеної ухвали Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2008 року накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 листопада 2008 року визнано квартиру за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Поділено спільне сумісне подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Визнано недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 8 липня 2008 року Долинською державною нотаріальною Конторою Кіровоградської області [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13, 14). 2 жовтня 2014 року у Російській Федерації помер [PERSON], який був батьком позивачки [PERSON] 8 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] подала приватному нотаріусу Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент накладення арешту на спірне нерухоме майно) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З огляду на вищезазначені правила слід дійти висновку, що позивачами у справах про звільнення майна з-під арешту можуть бути особи, яким арештоване майно належить на праві власності або на іншому речовому праві. Відповідачами у таких справах є боржник, а також, зокрема особа, в інтересах якої накладено арешт. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, позивачка у справі [PERSON] прийнявши спадщину після смерті [PERSON] набула належні йому права та обовязки. Як убачається з матеріалів цивільної справи арешт на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] було накладено ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2008 року як захід забезпечення позову при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Саме за наявності підстав, передбачених ст. 151 ЦПК України за заявою [PERSON] у вищезазначеній цивільній справі було вжито заходи забезпечення позову. При цьому [PERSON], спадкоємицею якого є позивачка [PERSON] при виконанні ухвали Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2008 року мав відповідний процесуальний статус боржника у виконавчому провадженні, а відтак його спадкоємці не мають права звертатись до суду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» із позовом про звільнення майна з-під арешту, оскільки таким правом наділені треті особи, які не є стороною виконавчого провадження права та обовязки яких порушуються у звязку із накладенням арешту у виконавчому провадженні. Питання про зняття арешту з майна боржника накладеного у виконавчому провадженні віднесено до юрисдикції органу державної виконавчої служби за місцем виконання рішення з підстав, передбачених у спеціальному нормативно-правовому акті Законі України «Про виконавче провадження». Дії державного виконавця з питань правомірності накладення та зняття арешту з майна боржника перевіряються на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про виконавче провадження» у порядку визначеному цим Законом, а також відповідно до розділу VI ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, ЦПК України визначено спеціальний порядок скасування заходів забезпечення позову, якщо, зокрема відпали підстави, з якими закон пов'язував можливість застосування таких заходів. Вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується судом, що розглядав справу у межах цивільного судочинства розпочатого за зверненням конкретної особи, у цьому конкретному випадку у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинська державна нотаріальна контора Кіровоградської області про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до вищезазначеного, можливо дійти висновку, що відповідачі у цій цивільній справі [PERSON] та відділ державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області будь-яких прав та обовязків позивачки накладенням арешту на спірну квартиру не порушували, а відтак у позові [PERSON] має бути відмовлено як заявленому необґрунтовано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed