Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У жовтні 2020 року до суду надійшов вищевказаний позов, який представник позивачки обґрунтував тим, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] - [PERSON] , з якою вона проживала за однієї адресою: [ADDRESS] , з травня 2007 року до дня смерті бабусі. Крім позивачки, інших спадкоємців за законом та заповітом після смерті [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером 2322182400:02:002:0016, площею 4,8 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Григорівська сільська рада. Протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивачка до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину фактично тому, що проживала зі спадкодавцем на момент його смерті за однією адресою. В подальшому, при зверненні [PERSON] до нотаріальної контори, їй було відмовлено в оформленні спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] та надано роз`яснення, відповідно до якого рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті. Встановлення юридичного факту постійного проживання позивачки [PERSON] разом зі спадкодавцем - бабусею [PERSON] на момент її смерті та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті бабусі має для позивачки юридичне значення та дозволяє реалізувати право на отримання спадщини за законом, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Представник відповідача до суду повторно не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Раніше надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заперечення до позовної заяви відсутні. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 254 (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером 2322182400:02:002:0016, площею 4,8 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Григорівська сільська рада. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином часом відкриття спадщини внаслідок смерті [PERSON] є [INFO] . Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Померла [INFO] [PERSON] мала доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00027301998 від 05.08.2020, відповідно до якого [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00027409341 від 13.08.2020, [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 17). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00027408034 від 13.08.2020, [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. [PERSON] на час та після смерті своєї матері - [PERSON] проживала у м. Гола Пристань Херсонської області та із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не зверталась. [INFO] [PERSON] померла у м. Гола Пристань Херсонської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 31 серпня 2017 року Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області, актовий запис № 43 (а.с. 16). В свою чергу [PERSON] була матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 27.09.1983 Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області, запис № 21 (а.с. 9). Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.12.2002 Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 08, [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). Згідно зі ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Таким чином позивачка [PERSON] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] , та відповідно належить до п`ятої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), встановлено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно з п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. З 2005 року та станом на момент смерті [PERSON] - [INFO] , [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним записом (відміткою) у паспорті (а.с. 11 зворотна сторона). В свою чергу [PERSON] проживала разом з онукою за вказаною адресою по день смерті - [INFO] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітета Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 29.07.2020 № 360 (а.с. 19). Заяви про відмову від спадщини, відповідно до вимог ст.ст. 1268, 1273 ЦК України, [PERSON] не подавала. З метою оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , [PERSON] 30.09.2020 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 20). Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Карташової Т.М. від 01.10.2020 № 641/01-16, при перевірці наявності спадкової справи у Спадковому реєстрі з`ясовано, що після смерті [PERSON] у Запорізькій районній державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 309/2017 за 2017 рік. Рекомендовано звернутись до Запорізької районної державної нотаріальної контори (а.с. 21). В подальшому [PERSON] звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори, де їй було відмовлено у оформленні спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , та надано роз`яснення від 13.10.2020 № 1040/02-14, відповідно до якого рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті (а.с. 22). Згідно з копією Спадкової справи № 309/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданою на запит суду державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., вбачається, що ніхто зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори не звертався. Спадкова справа була заведена на підставі вимоги (претензії) кредитора про погашення заборгованості (а.с. 34-53). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як наголошується у Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім іншого, факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем - [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які надали у судовому засіданні аналогічні пояснення та зазначили, що померла [INFO] [PERSON] , хоча і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте з 2007 року та до своєї смерті дійсно проживала разом з онукою - [PERSON] у буд. [ADDRESS] . Так, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , в проміжок часу з травня 2007 року до [INFO] у будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї баби - [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла (фактично) спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , у встановленому законодавством порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Згідно зі ст. 1216-1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. 10 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно зі ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 067253, виданого 12 листопада 2002 року головою Запорізької райдержадміністрації, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 241, [PERSON] на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 30 вересня 2002 року № 4/129 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,80 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Григорівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7). Крім того, право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 217467780 від 23.07.2020 (а.с. 8). Проте, оригінал вказаного правовстановлюючого документа втрачено. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням викладеного, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2322182400:02:002:0016, площею 4,8 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Григорівської сільської ради Запорізького району, яка залишилась після померлої [INFO] [PERSON] , підлягає визнанню за [PERSON] у порядку спадкування на підставі рішення суду. Отже, всі наявні докази свідчать про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved