Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що у 1954 році її мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] У 1960 році зазначений шлюб між її батьками розірвано, й з того моменту вона не підтримувала з батьком жодних стосунків та не знала де він мешкає. У вересні 2013 року вона дізналась, що її батько [PERSON] помер. У зв'язку зі смертю батька, вона звернулась до органів РАЦС та отримала свідоцтво про смерть [PERSON], в якому було зазначено що останній помер [INFO]. Після цього вона звернулась до Першої Горлівської державної нотаріальної контори, де їй повідомлено, що на її ім'я батьком складено заповіт, в якому він заповів їй ? частки житлової квартири [ADDRESS]. Проте у видачі на дану частку квартири вже отримала дружина її батька - [PERSON]. Тому, просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 червня 2002 року, видане Першою Горлівською державною нотаріальною конторою [PERSON] на спадкове майно, яке складається з права власності на ? частку житлової квартири, яка розташована за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], з наступних підстав. У судовому засіданні із достовірністю встановлено, що батьком позивача [PERSON] є [PERSON], що також підтверджується копіями Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18 грудня 1956 року Центрально-міським районним відділення РАЦС у м. Горлівка та Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 15 вересня 1973 року Будинком одруження Центрально-міського району м. Горлівки Донецької області (а.с. 6). Згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 7), батько позивача [PERSON] помер [INFO] у м. Горлівка Донецької області, у віці 70 років. Відповідно до п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом п'ятим зазначених Положень закріплено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до п. 1 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Статтею 549 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що прийняттям спадкоємцем спадщини визнається: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо спадкоємцем подано до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно абзацу першого статті 552 Цивільного кодексу УРСР, спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з'явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем не вжито жодних з дій, що свідчать про прийняття нею спадщини після померлого [INFO] [PERSON], зокрема, [PERSON] не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження щодо її вступу в управління або володіння спадщиною та подачу нею заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а отже [PERSON] слід вважати такою, що відмовилась від прийняття спадщини після померлого [PERSON] Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 76 Цивільного кодексу УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Як вбачається з листа Першої Горлівської державної нотаріальної контори № 33/01-12 від 20 квітня 2015 року, після смерті [PERSON] оформлена спадщина, а саме ? частка квартири, розташована в [ADDRESS]. З питання оформлення спадщини звернулась дружина померлого - [PERSON], 1931 року народження, яка мешкала та зареєстрована зі спадкодавцем на день його смерті. 26 червня 2002 року за реєстровим № 2121 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку вищевказаної квартири на ім'я дружини померлого. Інші спадкоємці з питання прийняття спадщини в строк 6 місяців до нотаріальної контори не звертались. На момент видачі спадщини перевірка в Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) по всім спадковим справам на той час не проводилась. Згідно п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовною давністю визначається строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Слід зауважити, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останньою не наведено жодних доказів відносно поважності його пропуску, не вказано джерела, з яких їй стало відомо про смерть батька, не зазначено будь-яких інших обставин, які б об'єктивно вказували на достовірність її дізнання про смерть спадкодавця у вересня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Отже, незважаючи на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд позбавлений можливості застосувати позовну давність без відповідної заяви будь-якої зі сторін у справі. Згідно ст. 535 ЦК УРСР, Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Слід зауважити, що у діючому цивільному законодавстві відсутнє визначення терміну непрацездатної особи. В загальноприйнятому розумінні непрацездатних осіб можна визначити, як осіб, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. З наведеного вище листа Першої Горлівської державної нотаріальної контори вбачається, що частку у спадщині після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], якій на момент смерті спадкодавця виповнилось 66 років, а на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - 71 рік. Отже, на момент відкриття та прийняття спадщини відповідач досягла пенсійного віку та є непрацездатною. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За перелічених вище обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову [PERSON] та вважає за належне відмовити у його задоволенні. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed