Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У жовтні 2015 року Позивач звернувся з позовом до [PERSON], треті особи: Державний нотаріус Третьої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON], Реєстраційна служба [PERSON] міського управління юстиції, Орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Красногвардійської районної у місті ради, яку згодом уточнив, та просив усунути [PERSON] від спадкування, надати право [PERSON] право на спадкування з тією чергою, яка має право на спадкування та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 серпня 2012 року померла [PERSON]. [PERSON] на праві приватної власності належало 47/100 частин житлового будинку № 106 по вул. Канатній у м. Дніпропетровську. [PERSON] приходилась бабусею [PERSON]. Рішеням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровськ ради від 22.09.2006 року [PERSON] призначена опікуном [PERSON], вони проживали сумісно. 07 липня 2015 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки є спадкоємець першої черги [PERSON], який на думку третьої особи прийняв спадщину. Останній рік життя [PERSON] через хворобу та похилий вік потребувала стороннього догляду. Відповідач, будучи сином спадкодавця, ухилявся від обов`язку щодо утримання спадкодавця. Через хворобу та похилий вік [PERSON] знаходилась у безпорадному стані, відповідач допомогу спадкодавцеві не надавав, таку допомогу надавала [PERSON] Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а також спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, як позивач так і відповідач по справі мали би отримати спадщину, не подаючи заяв про відкриття спадщини. Отже, догляд позивачкою за спадкодавицею, яка знаходилась у безпорадному стані є підставою для зміни черговості отримання спадщини позивачем. На підставі вищевикладеного Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник Позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та просив суд вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа - державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Третя особа - Реєстраційна служба [PERSON] міського управління юстиції в судове засідання не з'явилася. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Третя особа - орган опіки та піклування в особі Управління служби у справах дітей Красногвардійської районної у місті ради в судове засідання не з'явилася. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної в місті ради від 22.09.2006 року, [PERSON] була призначена опікуном над [PERSON] (а. с. 51). Згідно розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 70-р від 22 лютого 2013 року, було створено прийомну сім`ю на основі родини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають за адресою: [INFO] (а. с. 56). Згідно вказаного розпорядження у прийомну сім`ю влаштовано [PERSON], [INFO], для спільного проживання та виховання. Крім того, 22.02.2013 року між [PERSON] районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та [PERSON], [PERSON] був укладений договір про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї (а. с. 59). Згідно п. 1-2 Договору прийомні батьки зобов`язалися захищати права та інтереси дитини, [PERSON]. Згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 75/5 від 19 квітня 2013 року, за неповнолітньою [PERSON], [INFO], зберігається право на проживання та користування житлом за адресою: [ADDRESS] (а. с. 57). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2008 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська задоволено [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] (а. с. 51). \~\~Відповідно до правил ч. 3\~ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2008 року, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи. Згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 25.06.1981 року, яке видано Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів, 47/100 часток домоволодіння розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Канатна № 106 належить [PERSON]. Право власності було зареєстровано у БТІ за № 391-94 (а. с. 55). Згідно технічного паспорту, домоволодіння розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Канатна, 106 складається з: 1 кухня, площею 4,8 кв.м, 2- коридор, площею 5,9 кв.м, 3 жила площа, площею 10,7 кв.м, 4 жила площа, площею 16,1 кв.м, 5 жила площа, площею 12,4 кв.м, 6 сан. вузол, площею 2,1 кв.м, загальною площею 74,5 кв.м., житлова площа 56,8 кв.м. (а. с. 45-50). Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що [PERSON] з моменту свого народження та до смерті [PERSON] проживала з нею разом у домоволодінні, яке належить [PERSON], та розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Канатна, б. 106. [PERSON], померла 28 серпня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 467780, виданого 06 вересня 2012 року відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області (а. с. 54). Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з 47-100 часток домоволодіння розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Канатна, 106. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~\~Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідач по справі, [PERSON], 11 вересня 2012 року звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його матері [PERSON]. Яка померла 28 серпня 2012 року, що підтверджується заявою № 1426 від 11.09.2012 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 7229/2012 (а. с. 110). Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] проживала разом з [PERSON] з самого народження, а тому відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином суд зазначає. Що Відповідач по справі відноситься до спадкоємців першої черги спадкування, оскільки є рідним сином померлої [PERSON] Згідно правил ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Підсумовуючи наведене та враховуючи той факт, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] більше пяти років однією сімєю до часу відкриття спадщини, вона відноситься до спадкоємців четвертої черги спадкування. 07 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначила, що 28 серпня 2012 року померла її баба, [PERSON], на день її смерті залишилася спадщина: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Канатна, буд. 106, на яке вона і просить видати свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується заявою № 11114 від 07.07.2015 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 729/2012 (а. с. 117). Згідно постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2015 року, виданої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що у померлої 28.08.2012 року [PERSON] є спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину (а. с. 44). Згідно ч. 5, 6 ст. 1224 ЦП України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно п. 6\~Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. В судовому засіданні сторони не заперечували факт знаходження спадкодавця в безпорадному стані. Також судом встановлено, що позивач надавала допомогу померлій, піклувалася про неї та доглядала її, в той час як відповідач проживав на цей час окремо та ухилявся від виконання своїх обовязків по утриманню спадкодавця. Вказані обставини не заперечувалися обома сторонами. Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги визнання [PERSON] позову та обставин зазначених у ньому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому [PERSON] слід усунути від права на спадкування за [PERSON]. Що стосується позовних вимог про надання позивачеві права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що [PERSON] через похилий вік та хворобу перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, а [PERSON] в свою чергу протягом тривалого часу надавала їй таку допомогу та опікувалася [PERSON] На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги про надання [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування за [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, а саме 47/100 частин житлового будинку № 106 по вул. Канатній у м. Дніпропетровську, суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з тим що, у спадкодавця є спадкоємець за законом першої черги, а саме син [PERSON], який прийняв спадщину. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те що, позовні вимоги позивача про усунення [PERSON] від спадкування за [PERSON], а також про зміну черговості спадкування та надання [PERSON] права на спадкування за [PERSON] підлягають задоволенню, суд зазначає, що позивач має право в загальному порядку звернутися до нотаріальної контори для оформлення права власності на спадщину за законом, оскільки в нього наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на наведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме 47/100 частин житлового будинку № 106 по вул. Канатній у м. Дніпропетровську, є безпідставними та заявленими передчасно, оскільки у позивача відсутні перешкоди в оформленні права власності в порядку спадкування за законом у встановленому законом порядку через нотаріальну контору, а тому в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити. На підставі ст.ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1224, 1258, 1259, 1261, 1264, 1268-1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, та

Outcome: partial