Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У жовтні 2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.08.2010 року на її користь стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 10.06.2010 року до повноліття дитини. 31.08.2010 року Орджонікідзевським районним судом на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-6784. 11.07.2013 року позивачка змінила прізвище з «Мінченко» на «Токареву». Відповідач рішення суду не виконує, внаслідок чого відповідно до довідки Кальміуського ВДВС від 02.09.2017 року виникла заборгованість по аліментам в розмірі 23972,85 грн.. Посилаючись на вимоги ст. 196 СК України просила суд стягнути з відповідача на власну користь неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів в сумі 23126,81 грн. за період з вересня 2015 року по 31 жовтня 2017 року. Судові витрати покласти на відповідача. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до судового засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні Кальміуського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6784 від 31.08.2010 року Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки Валерії, [INFO], до повноліття дитини аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця до повноліття дитини, починаючи утримання з 10.06.2010 року. Загальна сума заборгованості станом на 30.09.2017 року складає 22053,03 грн. (а.с. 5-6). З розрахунку по аліментам, наданого 31.10.2017 року державним виконавцем Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області [PERSON] вбачається, що загальна сума заборгованості по аліментам станом на 31.10.2017 року складає 23472,85 грн.. Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 СК України, відповідно до якої при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до рішення суду. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк. За таких обставин суд дійшов висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, нерегулярна сплата аліментів і не в повному обсязі суми, що призначена судовим рішенням, наявна вина відповідача. Так, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня в розмірі 23126,81 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню в сумі 640 грн.

Outcome: approved