Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] .. Після їх смерті відкрилася спадщина на 2/5 частки домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Рішенням Новоселицького районного суду було визнано право власності за [PERSON] на вказані 2/5 частки в порядку спадкування за заповітом. Однак, оскільки на вказане нерухоме майно не визначені частки позивачів, як членів колишнього колгоспного двору, вони не можуть зареєструвати право власності на свої частки у даному домоволодінні. Просили суд визначити за кожним по 1/5 їх власної частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час. Представник позивачів надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у відсутності сторони позивачів. Представник відповідача Тарасовецької сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 1346 від 11 липня 2019 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали п`ятеро осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/5 частки домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1980 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Тарасовецькій сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 15 квітня 1991 року (набрання чинності Закону України «Про власність») особам на праві спільної сумісної власності, відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, діючого на час будівництва вказаного домоволодіння. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 липня 2004 року вбачається, що позивач [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року право власності на 2/5 частки вказаного домоволодіння було визнано за [PERSON] в порядку спадкування по заповіту після смерті [PERSON] та [PERSON] .. В той же час, позивачам не були визначені їх власні частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливлює отримання ними свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно. При вирішенні позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за кожним з позивачів по 1/5 частки у вказаному домоволодінні, як їх частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved