Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, в якому вказала, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 29.08.2006 року на її користь на утримання дитини [PERSON] [INFO] було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 грн. на щомісяця. В зв'язку з тим, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, збільшуються її потреби в навчанні та розвитку позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Просить збільшити розмір аліментів на утримання дитини з 100,00 грн. до 1000,00 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Крім того, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 14080,64 грн. За період з 25.07.2006 року по 19.04.2018 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити перевищує розмір заборгованості за аліментами, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі заборгованості по виплаті аліментів яка дорівнює 14080,64 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.10.2001 р., [PERSON] народився 03.10.2001 року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 19.10.2001 р., [PERSON] та [PERSON] одружились 19.10.2001 року та їм присвоєно прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с.17). Відповідно до рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 29.08.2006 по справі №2-1096/06, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 100,00 грн. щомісяця (а.с.8). Як вбачається з довідки-розрахунку, виданої Скадовським районним відділом державної виконавчої служби у Херсонській області від 17.04.2018 року у виконавчому провадженні ВП №3655408, заборгованість [PERSON] станом на 01.04.2018 року складала 14080,64 грн. (а.с.14). Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв'язку з тим, що аліменти які стягуються з [PERSON] значно менші ніж мінімальний розмір аліментів на даний час, який складає 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину, а також приймаючи до уваги стан здоров'я дитини на яких стягуються аліменти, стан здоров'я платника аліментів, матеріальний стан платника та одержувача аліментів, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. А саме, необхідно збільшити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, які стягуються з відповідача на користь позивача з 100,00 грн. щомісячно до 1000,00 гривень щомісячно Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів; відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а частиною 3 даної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З урахуванням вищевикладеного суд вважає суму пені у розмірі що дорівнює розмір заборгованості по сплаті аліментів, згідно наданого позивачем розрахунку в сумі 14080,64 грн. такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

Outcome: approved