Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом. Просила суд зобовязати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовані об'єкти нерухомості: прибудову до житлового будинку « а-2 » та сарай « Б » , які знаходяться на спільній земельній ділянці за адресою: м. Малин по вул. Набережна ,7 В судовому засіданні вимоги підтримала повністю , пояснила, що вона та відповідач є співвласниками житлового будинку № 7 по вул. Набережна м. Малина. Позивачу належить 3/10 часток будинку на підставі договору дарування частини жилого будинку від 16 липня 2002 року, а відповідачу та її дітям належать 7/10 часток жилого будинку. Будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0808 га., яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначена земельна ділянка також перебуває у спільній частковій власності. [PERSON] здійснила самовільне будівництво на спільній земельній ділянці, побудувавши прибудову до житлового будинку « а-2 » та сарай « Б ». Факт самовільного будівництва встановлено в ході перевірки, проведеної за заявою позивача [PERSON] державної архітектурно будівельної інспекції. За недотримання вимог містобудівного законодавства [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки самовільно збудовано прибудова до житлового будинку та сарай перешкоджають позивачу належним чином використовувати належну їй частку житлового будинку та земельної ділянку та призвели до суттєвого збільшення загальної площі будинку, та як наслідок до невідповідності розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, тому просить суд зобовязати відповідача за власний рахунок знести самочинно збудовані об'єкти нерухомості: прибудову до житлового будинку « а-2 » та сарай « Б ». Судом у відповідності до статті 33 ЦПК України вирішувалось питання щодо залучення до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів співвласників жилого будинку № 7 по вул. Набережна м. Малина Рязанцева [PERSON] та [PERSON], однак позивач заперечила щодо даного. [PERSON] та [PERSON] залучено судом до участі в розгляді справи в якості третіх осіб на стороні відповідача. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечили по суті позову. В заперечення позову пояснили, що відповідно до договорів купівлі продажу частки жилого будинку від 11 листопада 2004 року [PERSON] набула у власність 14/20 часток жилого будинку по вул. Набережна, 7. Згідно договору дарування частки жилого будинку від 03 березня 2008 року [PERSON] подарувала свої синам [PERSON] та [PERSON] 2/5 частки жилого будинку тобто по 2/10 частки кожному. Таким чином [PERSON] та її синам належать 7/10 часток ( [PERSON] 3/10 частки , [PERSON] та [PERSON] по 2/10 частки кожному). Будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0808 га., яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначена земельна ділянка також перебуває у спільній частковій власності відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 квітня 2016 року, при цьому [PERSON] та [PERSON] належить по 3/10 частки земельної ділянки, а її синам по 2/10 частці кожному. [PERSON] вважає, що позивач не використала своє право звернення до суду із зобовязанням відповідача здійснити перебудову самочинного будівництва відповідно до державних будівельних норм та правил. Посилання позивача на те, що будівництво прибудови та сараю здійснювалось на належній їй земельній ділянці вважає безпідставним, оскільки поділ земельної ділянки між усіма співвласниками не проведено. Представник Малинської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3,15,16 ЦК України та статті 3 ЦПК України. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови обєкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/10 часток жилого будинку № 7 по вул. Набережна м. Малина, а саме відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 16 липня 2002 року нею набуто у власність 11/20 часток будинку, а відповідно договору дарування від 19 жовтня 2004 року подаровано 5/20 часток будинку. ( а.с.9). Частка будинку, належна [PERSON] складається з кімнати 11,1 площею м-2, веранди площею 9,1 м-2, кухні площею -9,6 м-2. ( а.с.26 ) [PERSON] є власником 3/10 часток будинку, а [PERSON] та [PERSON] власниками 2/5 часток будинку по 2/10 частці належить кожному. Дане підтверджується наступними доказами, так відповідно до договорів купівлі продажу частки жилого будинку [PERSON] набула у власність 14/20 часток будинку, а відповідно до договору дарування частки будинку від 03 березня 2008 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 2/5 часток будинку. Між співвласниками будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поділ належної частки не проведено та дана частка в цілому складається з: сіни « а1» площею 29,3 м-2, кімната площею 6,8 м-2, кімната площею 11 м-2, кімната площею 19,3 м-2, коридор площею 3,5 м-2, ганок площею 1,9 м-2. Будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0808 га., яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначена земельна ділянка також перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за співвласниками жилого будинку № 7по вул. Набережна м. Малина зареєстровано право власності на земельні ділянки, а саме за [PERSON] та [PERSON] по 3/10 частки, за [PERSON] та [PERSON] по 2/10 частки. Під час судового розгляду відповідачка підтвердила, що будівництво прибудову до житлового будинку « а-2 » та сараю « Б », здійснені нею самочинно, без отримання необхідних дозволів та проектної документації. На даний час вона не може вирішити питання щодо належного їх оформлення, оскільки не закінчена процедура поділу земельної ділянки , що перебуває у спільній частковій власності сторін та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] Висновком експерта № 555/10-2017 від 10 жовтня 2017 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження було встановлено (а.с. 62-92), що проектно - кошторисна та договірна документація на здійснення прибудови до житлового будинку « а-2 » та сараю « Б » [PERSON] експерту не надавалась. Прибудова до житлового будинку « а-2 » та сарай « Б » виконанні з порушенням п.3.25 ДБН 360-92, оскільки прибудова до жилого будинку затіняє ( перешкоджає потраплянню прямих сонячних променів) віконний проріз житлової кімнати № 2-2 ( площею 11,1 м-2) , відстань від вікна житлової кімнати № 2-2 ( площею 11,1 м-2) до сараю ( літера «Б») не відповідає нормам п.3.25 (а) та.3.26 ДБН 360-92, якими встановлено мінімальну відстань на рівні 12,0 м-2. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] здійснила самочинне будівництво прибудови до житлового будинку « а-2 » та сараю « Б ». Проте, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що перебудова здійсненого самочинного будівництва неможлива. Питання щодо можливості усунення допущених порушень, проведення перебудови експерту не ставилося. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі, передбачені законодавством України, заходи реагування. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Однак на момент розгляду справи між співвласниками жилого будинку та земельної ділянки не вирішено питання щодо поділу земельної ділянки , тому посилання [PERSON] на те , що відповідач [PERSON] здійснила самочинне будівництво на належній їй земельній ділянці є необґрунтованим. Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку зясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності зясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. У справі, не вирішувалось питання про те, чи спірний обєкт можна відокремити від інших споруд та чи не вплине знесення окремих його частин на міцність і безпечність самого будинку. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Також суд вважає, що відповідачами у справі повинні бути не лише [PERSON], а і інші співвласники житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], оскільки самочинне будівництво прибудови до житлового будинку, здійснено до частки будинку, належній [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дана частка будинку між цими співвласниками не поділена. При вирішені судом питання про залучення в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON]О, зясовувалась думка позивача по справі у відповідності до статті 33 ЦПК України, однак [PERSON] заперечила щодо даного. Враховую вищевикладене суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed