Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із вище зазначеним позовом, в якому просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири №2, що розташована в м.Таврійськ, Херсонської області, по вул.40 років Перемоги, буд.№1, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 11 серпня 2010 року, посилаючись на те, що, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що надав дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Енергодарською міською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 16.02.2016 року, оскільки його оригінал на даний час втрачений, який не зареєстрований у відповідних органах, що здійснюють державну реєстрацію. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися; останній в своїй письмовій заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, відповідно до чинного законодавства. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що батькові позивача - [PERSON], який помер 17 квітня 2002 року (свідоцтво про смерть сері І-КГ № 213577 від 19.01.2016 року), належала квартира, що розташована за адресою: м.Таврійськ, Херсонської області, вул. 40 років Перемоги, 1/2. Після його смерті спадкоємцями вказаного майна, в рівних частках кожний, є мати померлого [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАТ № 615647, виданим державним нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори Запорізької області. [PERSON] померла 11.08.2010 року (свідоцтво про смерть серії І-КГ №213578 від 19 січня 2016 року), після її смерті було заведено спадкову справу № 95/16 за заявою [PERSON] на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої була померла. Як вбачається із наданої суду копії вказаної спадкової справи, після смерті [PERSON] інших заяв не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. У відповідності з листом державного нотаріуса Новокаховської державної нотаріальної контори від 24.03.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю на правовстановлюючому документі на спірну квартиру позначки про державну реєстрацію прав на нерухомість. Отже, позивач, будучи спадкоємцем, який має право на спадщину, не може оформити свої спадкові права, оскільки єдиним правовстановлюючим документом на квартиру, яка є спадковим майном, у нього є дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, який не зареєстрований у відповідних органах, що здійснюють державну реєстрацію. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, враховуючи, що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати свої майнові права, суд вважає можливим задовольнити позов, з огляду на положення ст. 392 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved