Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У квітні 2018 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач вказує, що з квітня 2018 року сімейні відносини з відповідачем погіршились, вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Виникли непорозуміння, що фактично призвели до припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що примирення між ними неможливе і просить шлюб розірвати. Оскільки діти проживають з позивачем та повністю перебувають на її утриманні, згоди щодо способу виконання відповідачем обов'язку з утримання дітей між сторонами не досягнуто, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину. Зазначила, що відповідач має постійний дохід, хронічними захворюваннями не страждає, інших утриманців не має, а відтак може сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Крім того, позивач просила стягувати з відповідача додаткові витрати на сина в розмірі 801 грн. 83 коп. та доньку 283 грн. 33 коп. щомісячно, посилаючись, що вони є необхідними, враховуючи стан здоров'я доньки та забезпечення нормального розвитку сина та стягнути половину вже сплачених додаткових витрат на медичне обстеження дітей в розмірі 1600 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги уточнили та просили стягувати з відповідача додаткові витрати на доньку в розмірі 801 грн. 83 коп., та на сина в розмірі 283 грн. 33 коп. щомісячно. При цьому посилалися на те, що в прохальній частині представником позивача була допущена технічна описка, що підтверджується обгрунтуванням позовних вимог та розрахунком додаткових витрат. В іншій частини позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на доводи, що викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення додаткових витрат на доньку в розмірі 801 грн. 83 коп., та на сина в розмірі 283 грн. 33 коп. щомісячно визнав в повному обсязі. Вимоги про стягнення половини понесених додаткових витрат визнав в сумі 635 грн. Заперечував проти стягнення аліментів в заявленому позивачем розмірі, посилаючись на те, що він сплачує комунальні платежі, а розмір його пенсії складає 5500 грн. на місяць. Зазначив, що він має неофіційний додатковий дохід, однак він є нерегулярним, а тому не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 2500 грн. на обох дітей. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 29.08.2003, що був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1044 /а.с. 11/. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 16-17/. Спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, з квітня 2018 року не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, примиритися не бажають. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають разом з матір'ю, згоди щодо розміру аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Отже, оскільки малолітні діти проживають з матір'ю, батько - відповідач по справі, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання та виховання. За інформацією Пенсійного Фонду України, пенсія відповідача [PERSON] складає 5483 грн. 69 коп., з урахуванням 50 відсотків підвищення, що становить 2056 грн. 82 коп.; з 01.01.2019 - виплата суми підвищення до пенсії становитиме 75 відсотків, що складає 3085 грн. 22 коп. /а.с. 81/. Крім того відповідач в судовому засіданні зазначив, що має нерегулярний додатковий дохід. Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що [PERSON], хоч і має захворювання, однак є працездатним, інших неповнолітніх дітей на утриманні, чи інших утриманців не має. Сам по собі невеликий розмір офіційного доходу відповідача не звільняє його як батька від виконання свого обов'язку щодо утримання дітей і не свідчить про об'єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов'язку. Визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1250 грн. на кожну дитину буде перевищувати 50% від прожиткового мінімуму на дитину, проте не суттєво. При цьому, на думку суду діти, які мають двох батьків, вправі розраховувати на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, належне виконання батьком свого обов'язку щодо утримання власної дитини, забезпечення належних умов її життя та розвитку, не може обмежуватися 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, доводи відповідача в тій частині, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 2 500 грн. на кожну дитину є непомірним для нього, суд знаходить слушними. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що діти сторін проживають разом з позивачем, яка займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1500 гривень на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, та враховує, що визначених сум буде достатньо для належного утримання та розвитку спільних дітей сторін, так як обов'язок по їх утриманню покладається на обох батьків. При цьому, суд бере до уваги положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII, згідно яких прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Крім того, на думку суду, вказаний розмір аліментів не призведе до такого погіршення матеріального стану відповідача, що останній буде позбавлений забезпечити власне утримання. Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дітей суд керується нормою ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачем було сплачено 820 грн. за обстеження сина в лабораторії «Сінево» та 450 грн. за обстеження доньки в ТОВ «Центр діагностика зору-К», що разом складає 1270 грн. Факт понесення позивачем зазначених витрат підтверджується допустимими доказами /а.с. 23, 72/. Враховуючи, що вказані витрати вже понесені позивачем і підтвердженні належними доказами, суд вважає за можливе стягнути з відповідача половину таких додаткових витрат, що становить 635 грн. Решту вимог про стягнення понесених додаткових витрат суд вважає недоведеними, а відтак відмовляє у їх задоволенні. Судом встановлено, що донька сторін має діагноз пароксизмальна вегетативна дисфункція по змішаному типу та складний гіперметтропічний астигматизм, амбліопія слабкого ступеня обох очей, відповідно до висновку лікаря невролога, дитині рекомендоване кожні чотири місяці масаж шийно-комірцевої зони, лікувальне плавання та відповідне лікування /а.с. 21, 22, 78/. Син сторін відвідує заняття з футболу, які є платні, що було визнано відповідачем в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідачем не оспорюється, що зазначені витрати є додатковими витратами в розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України. Не оспорюється відповідачем і його обов'язок брати участь у цих витратах нарівні з позивачем, що узгоджується з принципом рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов в частині стягнення з нього додаткових витрат в рахунок майбутніх витрат на лікування, розвиток здібностей та оздоровлення дітей в розмірі 801 грн. 83 коп., та на сина в розмірі 283 грн. 33 коп. щомісячно і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів та про оплату додаткових витрат на дитину звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial