Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У квітні\~2018\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 08 листопада 2017 року уклав з останнім договір позики, згідно умов якого передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. для особистих потреб, на підтвердження укладення договору відповідач надав розписку від 08 листопада 2017 року, згідно якої зобовязався повернути позику у строк до 05 грудня 2017 року. Зазначив, що 19 жовтня 2018 року він звернувся до відповідача із письмовою вимогою про невідкладне повернення суми позики, проте відповідач і до теперішнього часу умови договору не виконав та позику не повернув. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року підготовче провадження по вказаній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 05 грудня 2018 року в судовому засіданні представник відповідача надав до суду клопотання про виклик свідків та витребування доказів. Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року клопотання представника відповідача було залишено без розгляду у звязку з пропуском строків для подання такого клопотання. Представник позивача, який діє на підставі ордеру від 04 квітня 2018 року, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 21) Представник відповідача, який діє на підставі ордеру від 10 жовтня 2018 року в судове засідання не зявився (а.с. 62). Оскільки, доказів поважності своєї відсутності в судовому засіданні після виходу суду з нарадчої кімнати по розгляду клопотання, представник відповідача не надав, тому суд, такі дії представника відповідача відносить до таких, що суперечать вимогам ст. 43 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання ним своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 6 ст. 223 ЦПК України, наслідки, визначені частинами третьою - пятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України учасники\~справи зобовязані: виявляти\~повагу до\~суду та\~до інших\~учасників судового\~процесу; сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; зявлятися\~в судове\~засідання за\~викликом суду,\~якщо їх\~явка визнана\~судом обовязковою; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; надавати\~суду повні\~і достовірні\~пояснення з\~питань,\~які ставляться\~судом,\~а також\~учасниками справи\~в судовому\~засіданні; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом. Отже, у звязку з тим, що представник відповідача залишив залу судового засідання без поважних причин, суд вважає можливим провести подальший розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 08 листопада 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. для особистих потреб, а останній зобовязався повернути грошові кошти у строк до 05 грудня 2017 року (а.с. 6). Крім цього, на підтвердження отримання коштів відповідач надав позивачу розписку від 08 листопада 2017 року, що підтверджується оригіналом розписки від 08 листопада 2017 року (а.с. 43). В судовому засіданні представник позивача зазначив, що сума коштів у розмірі 20000,00 грн., які є предметом договору позики від 08 листопада 2017 року, та сума коштів, зазначені у розписці у розмірі 20000,00 грн. є однією і тією ж самою сумою. Позивач свої зобовязання за договором виконав та передав відповідачу у борг кошти в сумі 20000,00 грн. Суд враховує, що раніше у судовому засіданні відповідач не заперечував факт отримання коштів у розмірі 20000,00 грн. та факт написання розписки власноручно. З матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2018 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про невідкладне повернення суми позики (а.с. 13-17). Строк повернення відповідачем коштів за договором позики за вимогою позивача, настав 19 лютого 2018 року. Будь-яких доказів виконання у повному обсязі відповідачем своїх зобовязань, згідно умов договору, та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять. Крім того, наявність договору позики від 08 листопада 2017 року та оригіналу розписки від 08 листопада 2017 року у позивача є доказом факту невиконання грошових зобовязань з боку відповідача. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 20000,00 грн., а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернуто у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 20000,00 грн. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір у розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 4).

Outcome: approved