Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 серпня 2004 року позивач був прийнятий на роботу на посаду слюсаря по ремонту автомобілів третього розряду в майстерню до Державної акціонерної компанії «Укртранс». 16 червня 2017 року проведена реєстрація змін до установчих документів юридичної особи а саме: Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» змінено на Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс». 19 травня 2017 року позивача було звільнено з посади. Відповідно до розрахункового листа виданого підприємством станом на травень 2017 року борг за підприємством перед працівником становить 22 585,15 грн., який складається з компенсації за невикористану відпустку у сумі 11 385,88 грн. та заборгованості по заробітній платі у сумі 13 419, 52 грн. За розрахунковим листом за червень 2018 року борг за підприємством становить 22 585,15 грн. Станом на день подачі позовної заяви до суду заборгованість відповідачем не погашена. Враховуючи вище викладене позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Укртранс» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 13419, 52 грн. , компенсацію за невикористану відпустку 11 385,88 грн. та стягнути середній заробіток за період з 01.06.2017 року по 18.10.2018 року затримки розрахунку у розмірі 116 900 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.12.2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження. Відповідач до суду відзиву не надав, у відповідності до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява у якій позивач просив суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, про проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» в судове засідання не з`явився повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 серпня 2004 року позивач був прийнятий на роботу на посаду слюсаря по ремонту автомобілів третього розряду в майстерню до Державної акціонерної компанії «Укртранс». 19 травня 2017 року позивача було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, згідно Наказу № 74/1 -к від 19 травня 2017 року. Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] наявною в матеріалах справи. З розрахункового листа ПАТ «АК «Укртранс» за травень 2017 року, вбачається, що оклад/тариф [PERSON] становить 7 000, 00 грн. У вказаному розрахунковому листі також зазначено розмір компенсації за невикористану відпустку 44 дні у сумі - 11 385, 88 грн., борг за підприємством на початок місяця у розмірі 13 419,52 грн. та загальний борг за підприємством на кінець місяця у розмірі 22 585,15 грн. У матеріалах справи також наявна копія розрахункового листа ПАТ «АК «Укртранс» за червень 2018 року відповідно до якого борг за підприємством на початок та на кінець місяця становить - 22 585,15 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з положеннями ст. ст. 116 - 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму ВСУ від № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач, з 09 серпня 2004 року по 19 травня 2017 року працював у ПАТ «АК «Укртранс» на посаді слюсаря по ремонту автомобілів. Відповідно до наданих суду розрахункових листів [PERSON] не отримав у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Крім того, суд погоджується з розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем, оскільки, як зазначалось вище, посадовий оклад/тариф позивача становив 7000 грн., борг по виплаті заробітної плати виник ще у травні 2017 року, у відповідності до ст. 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому виплаті підлягає сума середньо заробітку [PERSON] за кожен місяць починаючи з травня 2017 року, що в загальному розмірі становить - 116 900 грн. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved