Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею майнові права на частку в обєкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої трьохкімнатної квартири № 160 на 11 поверсі, загальною площею 91,35 кв.м., 2 секції, за адресою: м. Бровари, вул. Черняховського, 21-б, а також визнати за нею майнове (речове) право на отримання в натурі обєкта інвестування зазначеної вище квартири, посилаючись на те, що у порушення умов укладеного ними 20 січня 2012 року договору № 76/160 відповідач ТОВ «Т-Фактор» будинок не добудував та квартиру у власність їй не передав. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи подала заяву, в якій вказувала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та слухати справу за її відсутності. Представник відповідача ТОВ «Т-Фактор» [PERSON] подав заяву, в якій вказував, що позов визнає та просить розглянути справу без його участі. Всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29 травня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Фактор» і позивач [PERSON] уклали попередній договір № 76, відповідно до п. 1 якого сторони зобовязалися у майбутньому, в строк до кінця четвертого кварталу 2011 року, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) на умовах визначених цим Договором (а.с. 7). Згідно п.2.2 Попереднього договору, предметом договору є купівля-продаж квартири №160, що знаходиться на 11 поверсі, загальною площею 91,35 кв.м. за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, 21-Б, яка буде збудована в майбутньому. Предмет договору належить ТОВ «Т-Фактор» на підставі договору №3/Ч про пайову участь від 22 жовтня 2010 року. Згідно п.2.3 Попереднього договору, вартість квартири становить 639 450,00 грн. У п. 2.6. Попереднього договору сторони домовилися про попередню оплату ціни предмету договору в сумі 50 000,00 грн. - до 30 червня 2011 року, та 589\~450 грн. 00 коп. до 08 вересня 2011 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач умови попереднього договору виконала належним чином, перерахувавши відповідачу ТОВ «Т-Фактор» 30 червня 2011 року суму у розмірі 50\~000 грн. 00 коп. та 13 вересня 2011 року 589\~450 грн. 00 коп., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 8). Судом також зясовано, що 20 січня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Фактор» та [PERSON] уклали повторно попередній договір № 76/160, за яким відповідач зобовязувався у майбутньому в строк до кінця четвертого кварталу 2012 року укласти договір купівлі-продажу спірної квартири №160, що знаходиться на 11 поверсі, загальною площею 91,35 кв.м. за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, 21-Б (основний договір) на умовах визначених договором (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2014 року сторони склали акт звірки взаєморозрахунків до договору № 160 про участь у спільному будівництві житлового будинку в м. Бровари по вул. Черняховського, 21-б, в якому ТОВ «Т-Фактор» визнало, що [PERSON] сплатила в повному обсязі кошти за обєкт нерухомості в сумі 639\~450 грн. 00 коп. й те, що майнові права на квартиру №160, що знаходиться на 11 поверсі, загальною площею 91,35 кв.м. за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, 21-Б належать позивачу (а.с. 10). Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] свої зобовязання за попередніми договорами № 76 від 29 травня 2011 року та № 76/160 від 20 січня 2012 року виконала повністю та оплатила визначену сторонами у договорах вартість обєкта нерухомості в розмірі 639\~450 грн. 00 грн. Всупереч умовам попередніх договорів відповідач ТОВ «Т-Фактор» своїх зобовязань належним чином та у визначений строк не виконало, житловий будинок не добудувало та обєкт нерухомості у власність [PERSON] не передало. Орієнтовний час введення житлового будинку в експлуатацію ТОВ «Т-Фактор» не визначено, оскільки будівництво на даний час відповідачем не ведеться. За змістом ст. ст. 177, 190 ЦК України майнові права є обєктами цивільних прав. У ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. У постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 розяснено, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно із ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону обєктами інвестиційної діяльності можуть бути також майнові права. У п. 5 ст. 7 та ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктом і результатом інвестицій (об'єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідність до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оцінивши досліджені в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] свої зобовязання за договорами виконала належним чином та оплатила вартість обєкта нерухомості (квартири), а також те, що визначених договором строків укладення основного договору ТОВ «Т-Фактор» не дотрималося, обєкт нерухомості не завершило та в експлуатацію не здало, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому за нею має бути визнано майнові права на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої трьохкімнатної квартири № 160 на 11 поверсі, загальною площею 91,35 кв.м., 2 секції, за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, будинок № 21- Б, а також визнано майнове (речове) право на отримання в натурі обєкта інвестування трьохкімнатної квартири № 160 на 11 поверсі, загальною площею 91,35 кв.м., 2 секції, за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, будинок № 21- Б. На підставі викладеного,

Outcome: approved