Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 27 квітня 2009 року його було прийнято на посаду інженера з експлуатації інженерних споруд та автоматизації виробництва Комунального господарства Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області (далі – КГ Шевченківської с/р). 01 вересня 2009 року наказом № 2 начальника КГ Шевченківської с/р [PERSON] його було незаконно звільнено із займаної посади. 06 січня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області вказаний вище наказ № 2 про звільнення визнано незаконним, його поновлено на займаній посаді та стягнуто на його користь із КГ Шевченківської с/р середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13350 грн. 24 лютого 2010 року його поновлено на роботі, але в день поновлення на роботі начальником КГ Шевченківської с/р [PERSON] було видано наказ № 12 про звільнення його з займаної посади в другий раз. 18 травня 2010 року засновником підприємства було прийнято рішення про ліквідацію КГ Шевченківської с/р і головою ліквідаційної комісії було призначено [PERSON] 14 червня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області наказ № 12 по КГ Шевченківської с/р від 24 лютого 2010 року про його звільнення визнано незаконним. Цим же рішенням його негайно поновлено на посаді інженера з експлуатації інженерних споруд та автоматизації виробництва комунального господарства і стягнуто з КГ Шевченківської с/р на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2010 року по 14 червня 2010 року в сумі 10950 грн. Що стосується рішення суду в частині його негайного поновлення на посаді з 15 червня 2010 року, то це рішення головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON] не виконане. 29 червня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення цього ж суду від 06 січня 2010 року в частині поновлення на роботі в сумі 5100 грн. та судовий збір у розмірі 51 грн. і 30 грн. витрат для інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2010 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 172 КК України і призначено покарання у виді позбавлення права обіймати посади з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов’язками строком на два роки. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 3000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди. В подальшому, а саме в період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року керівництво КГ Шевченківської с/р здійснювалося головою Шевченківської с/р Броварського району Київської області [PERSON] 23 березня 2012 року головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р було призначено [PERSON]. 05 вересня 2012 року головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON], його, [PERSON], було поновлено на посаді інженера з експлуатації інженерних споруд та автоматизації виробництва. Оскільки, КГ Шевченківської с/р та Шевченківською с/р добровільно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2010 року про поновлення його на роботі не виконувалося, у жовтні 2012 року він звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути за період з 15 червня 2010 року по 07 жовтня 2010 року та з 23 березня 2012 року по 05 вересня 2012 року із ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р середній заробіток в розмірі 42300 грн.; за час затримки виконання рішення суду від 14 червня 2010 року про поновлення на роботі та за період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року із власника КГ Шевченківської с/р та Шевченківської с/р середній заробіток в розмірі 79800 грн. 12 квітня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили, стягнуто з ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р на його користь середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 84000 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн. На його звернення від 29 травня 2013 року щодо виконання рішень суду, Відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (далі – Відділ ДВС) повідомив, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 2-1944 про поновлення його на роботі, виданий на підставі рішення суду від 14 червня 2010 року. 16 червня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом, яку голова ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON] отримав 18 червня 2010 року. Вказану постанову відповідач добровільно не виконав. У період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року у Відділі ДВС інформація про голову ліквідаційної комісії відсутня. Відділ ДВС проводив всі необхідні дії для виконання виконавчого документа з керівниками підприємства боржника: – у період з 15 червня 2010 року по 07 жовтня 2010 року з головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON]; – у період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року керівництво підприємством здійснювалося представником засновника цього ж КГ Шевченківської с/р - особисто головою села Шевченкове [PERSON] – у період з 23 березня 2012 року по 05 вересня 2012 року головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON] У зв’язку із затримкою виконання рішення суду кількість робочих днів затримки у період з 15 червня 2010 року по 07 жовтня 2010 року ліквідаційною комісією КГ Шевченківської с/р, яку очолював [PERSON], становить 80 днів (червень – 11 днів + липень – 22 дні + серпень 20 днів + вересень 22 дні + жовтень – 5 днів).Середньоденна заробітна плата становить 150 грн., а тому 80 днів х 150 грн.=12000 грн. Що стосується затримки виконання рішення суду у період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року Шевченківською с/р головою, якої є [PERSON], то кількість робочих днів становить 366 днів (2010 рік – 61 день + 2011 рік – 249 днів + 2012 рік – 56 днів). Оскільки середньоденна заробітна плата складає – 150 грн., тому сума нарахування становить 54900 грн. (366днів х 150грн). Далі зазначив, що кількість робочих днів затримки виконання рішення суду з 23 березня 2012 року по 05 вересня 2012 року ліквідаційною комісією КГ Шевченківської с/р у період, коли головою ліквідаційної комісії був [PERSON] становить 114 днів (березень – 6 днів + квітень – 21 день + травень – 20 днів + червень – 20 днів + липень – 22 дні + серпень – 22 дні + вересень – 3 дня). Розмір середньоденної його заробітної плати відповідно до довідки складає 150 грн., а тому 114 днів х 150 грн. = 17100 грн. Загальна сума нарахування за період з 15 червня 2010 року по 05 вересня 2012 року становить 84000 грн. (12000 грн.+54900 грн.+17100грн.). Крім цього, вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області: – від 06 січня 2010 року в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 13350 грн.; – від 14 червня 2010 року в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2010 року по 14 червня 2010 року в сумі 10950 грн.; – від 29 червня 2010 року в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення від 06 січня 2010 року Броварського міськрайонного суду Київської області в частині поновлення на роботі в сумі 5100 грн. також не були виконані з вини відповідача [PERSON], а тому загальна сума стягнення середнього заробітку становить 29400 грн. (13350 грн. + 5100 грн. + 10950 грн.). З урахуванням невиконаного рішення суду від 12 квітня 2013 року в частині стягнення на його користь середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 84000 грн. із-за вини відповідачів, як службових осіб, які були відповідальними в затримці виконання рішень суду про поновлення його на роботі, загальна сума стягнення становить – 113400 грн. (84000 + 29400). Враховуючи збільшення та уточнення позовних вимог (а. с. 2-8, 55-57, 103-104), просив: визнати відповідачів відповідальними (винними) у затриманні виконання рішень суду про поновлення його на роботі, а саме: – [PERSON], який працював начальником КГ Шевченківської с/р у період з 26 серпня 2009 року по 18 травня 2010 року; – [PERSON], що працював на посаді голови ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р у період з 15 червня 2010 року по 07 жовтня 2010 року; – [PERSON], який здійснював керівництво КГ Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області як голова Шевченківської сільської ради у період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року; – [PERSON], який працює головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р з 23 березня 2012 року і по теперішній час. Також просив стягнути на користь КГ Шевченківської с/р заподіяну матеріальну шкоду: – з [PERSON], як начальника КГ Шевченківської с/р у розмірі 29400 грн. та як з голови ліквідаційної комісії цього ж господарства у розмірі 12000 грн. Всього 41400 грн. (12000 + 29400). – з [PERSON], як голови Шевченківської с/р у розмірі 54900 грн.; – з [PERSON], як голови ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р у розмірі 17100 грн. Всього просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 113400 (12000+29400+54900+17100). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище та змісту позовної заяви. Також додав, що позивачу в рахунок відшкодування заборгованості за невиплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до рішень суду було передано комп’ютерну техніку, дві металевих бочки, телефон. Запропонований господарством автомобіль отримувати не бажає, оскільки він знаходиться в неробочому стані. Ідентифікуючі ознаки, а саме: номер кузова знищено механічним шляхом. Вважає, що як тільки з відповідачів буде стягнуто на користь КГ Шевченківської с/р зазначену ним у позові матеріальну шкоду у розмірі 113400 грн., то після цього і позивачу [PERSON] буде сплачено комунальним господарством встановлена рішеннями суду заборгованість по сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішень суду про поновлення на роботі. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у суд не з’явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він керівником КГ Шевченківської с/р ніколи не був. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач: [PERSON] у суді позов не визнав та пояснив, що позивач взагалі не може звертатися до суду із даним позовом про покладення матеріальної відповідальності на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника відповідно до вимог ст. 237 КЗпП, оскільки він не є власником підприємства і майна. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз’яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ’я сторін та враховуючи обов’язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що ґрунтують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.4 Статуту КГ Шевченківської с/р затвердженого рішенням № 23 V сесії Шевченківської с/р ХХІV скликання від 08 квітня 2003 року зареєстрованого Броварською районною державною адміністрацією 13 травня 2003 року комунальне госпрозрахункове господарство (далі – «Комунгосп») створено відповідно до рішення Шевченківської с/р за № 26 від 15 лютого 2001 року на визначеній власності територіальної громади Шевченківської с/р, який має свій самостійний баланс, розрахунковий рахунок в установах банку, печатку та штамп із своїм найменуванням. Комунгосп є юридичною особою з моменту його державної реєстрації (а. с. 86-93). У п. 5.2 та 6.10 Статуту визначено, що «Комунгосп» очолює начальник, який призначається на роботу та звільняється з роботи Шевченківською с/р. «Комунгосп» не несе відповідальності по боргах сільської ради, а сільська рада не несе відповідальності по боргах «Комунгоспу». Згідно із п. п. 10.1, 10.2 цього ж Статуту «Комунгосп» припиняє свою діяльність за рішенням сільської ради, як засновника. На підставі рішення сільської ради призначається ліквідаційна комісія. Оцінка майна проводиться за даними інвентаризації. За змістом ч. ч. 2, 3 ГК України, власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Розпорядженням № 64 від 19 серпня 2009 року Шевченківської с/р призначено [PERSON] на посаду начальника КГ Шевченківської с/р з 20 серпня 2009 року. Судом встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці виданій на ім’я позивача, 27 квітня 2009 року [PERSON] було призначено в КГ Шевченківської с/р на посаду інженера з експлуатації інженерних споруд та автоматизації виробництва. 01 вересня 2009 року начальник КГ Шевченківської с/р [PERSON]Г наказом № 2 звільнив [PERSON] із займаної ним посади. 06 січня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, що набрало законної сили, яким: – визнано незаконним наказ № 2 начальника КГ Шевченківської с/р Броварського району Київської області від 01 вересня 2009 року про звільнення [PERSON] з посади інженера з експлуатації інженерних мереж і споруд та автоматизації виробництва комунального господарства Шевченківської с/р; – поновлено [PERSON] на роботі на посаді інженера з експлуатації інженерних мереж і споруд та автоматизації виробництва комунального господарства Шевченківської с/р.; – стягнуто з КГ Шевченківської с/р на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13350 грн. та судові витрати: судовий збір у розмірі 51 грн. і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 24 лютого 2010 року наказом № 11 [PERSON] було поновлено на попередній посаді в КГ Шевченківської с/р, і в цей же день наказом № 12 позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв’язку зі змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності штату працівників. Вважаючи, що наказ № 12 про звільнення є незаконним, позивач [PERSON] у березні 2010 року звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. 14 червня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено, а саме: – визнано наказ № 12 від 24 лютого 2010 року по КГ Шевченківської с/р про звільнення [PERSON] незаконним; – поновлено [PERSON] на посаді інженера з експлуатації інженерних споруд та автоматизації виробництва КГ Шевченківської с/р; – стягнуто з КГ Шевченківської с/р на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2010 року по 14 червня 2010 року в сумі 10950 грн. 18 травня 2010 року Шевченківська с/р на ХХV сесії V скликання прийняла рішення про ліквідацію КГ Шевченківської с/р. Цим же рішенням створено і ліквідаційну комісію у складі 5-ти чоловік, головою якої обрано [PERSON] 29 червня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили, стягнуто з ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2010 року в частині поновлення на роботі в сумі 5100 грн. та судові витрати: 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 07 жовтня 2010 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 172 КК України і призначено покарання у виді позбавлення права обіймати посади з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов’язками строком на два роки і стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] 3000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди. 23 березня 2012 року розпорядженням № 23 «Про призначення голови ліквідаційної комісії» Шевченківської с/р за підписом сільського голови призначено [PERSON] головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р. (а. с. 137). Із запису у трудовій книжці [PERSON] від 05 вересня 2012 року, вбачається, що на підставі наказу № 25 від 14 червня 2010 року [PERSON] було поновлено на посаді інженера з експлуатації інженерних споруд та автоматизації виробництва. Враховуючи, що рішення суду від 14 червня 2010 року про поновлення [PERSON] на роботі виконане лише 05 вересня 2012 року, останній у жовтні 2012 року звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р за період з 15 червня 2010 по 07 жовтня 2010 року та з 23 березня 2012 року по 05 вересня 2012 року середній заробіток в розмірі 42300 грн. за час затримки виконання рішення суду від 14 червня 2010 року про поновлення його на роботі та за період з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року із власника КГ Шевченківської с/р – Шевченківської с/р середній заробіток в розмірі 79800 грн. за час затримки виконання рішення суду від 14 червня 2010 року. 12 квітня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, позов [PERSON] задоволено частково і стягнуто з ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 84000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2013 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2013 року залишено без змін. Із листа Відділу ДВС № 34944 від 25 червня 2013 року видно, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 2-1944 від 14 червня 2010 року про поновлення [PERSON] на роботі згідно рішення суду першої інстанції від 14 червня 2010 року. 16 червня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом, яку голова ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON] отримав 18 червня 2010 року. Вказану постанову відповідач не виконав. У листі № 34944 від 25 червня 2013 року заступника начальника Відділу ДВС [PERSON] зазначено, що відділ проводив виконавчі дії з керівниками підприємства боржника, а саме у періоди: – з 15 червня 2010 року по 07 жовтня 2010 року з головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р [PERSON]; – з 08 жовтня 2010 року по 22 березня 2012 року інформації про голову ліквідаційної комісії КГ Шевченківської сільської ради у відділі не має. Керівництво підприємством здійснювалося представником засновника цього Комунального господарства особисто головою села [PERSON] – з 23 березня 2012 року по 05 вересня 2012 року головою ліквідаційної комісії КГ Шевченківської сільської ради [PERSON] Згідно із інформацією, наданою Відділом ДВС у листі № 30521 від 13 серпня 2014 року, відділом неодноразово вчинялись виконавчі дії щодо виконання рішень суду від: 06 січня 2010 року, 14 червня 2010 року, 29 червня 2010 року та 12 квітня 2013 року в частині стягнутих за цими рішеннями із КГ Шевченківської с/р на користь [PERSON] сум, але майно, яке належить КГ Шевченківській с/р, за рахунок реалізації якого може бути виконане рішення суду не виявлено. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно із ст. 237 КЗпП, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов’язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв’язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов’язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз’яснено, що при незаконному звільненні або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов’язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв’язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону. З викладеного слідує, що питання про притягнення до матеріальної відповідальності працівників (службових осіб), які є винними в незаконному переведенні або звільненні працівників, має вирішуватись на підставі позову власника або уповноваженого ним органу. Позивачем [PERSON] та його представником у судовому засіданні належних та допустимих доказів в силу ст. ст. 58-59 ЦПК України умисного невиконання відповідачами обов’язків голови ліквідаційної комісії КГ Шевченківської с/р рішень Броварського міськрайонного суду Київської області щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі суду не надано і судом не здобуто. Більш того, у рахунок погашення заборгованості позивачу пропонувалось отримати майно – автомобіль. Даного факту представник позивача у судовому засіданні не заперечував, проте пояснив, що запропонований автомобіль є неналежної якості. Інше майно, яке могло б бути виділено позивачу у рахунок погашення заборгованості у господарстві, відсутнє. У ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Будь-яких документів на підтвердження того, що позивач уповноважений заявляти вимоги в інтересах КГ Шевченківської с/р позивачем та його представником у суді не надано. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed