Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Радикал Банк», у якому просила визнати недійсними пункти 1.6 та 1.7 кредитного договору, укладеного між нею та ПАТ «Радикал Банк» 17.09.2014 року. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті обставини, що оспорювані положення кредитного договору суперечать нормам чинного законодавства. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2017 року відкрито провадження у вказаній справі. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, в матеріалаз спрви наявна заява представника [PERSON] про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав відзив на позовну заяву, заперечував проти задоволення позову, вказавши, що договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено наступне. За позовною заявою, 17.09.2014 року між ПАТ «Радикал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 13513/1-980, за яким банк надав позичальнику у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. на умовах, визначених цим договором та Додатковими договорами до нього, що складають невід'ємну частину Договору. Кредит надано на споживчі цілі з строком до 16.09.2016 року. Згідно з п. 1.6 Договору позичальник сплачує на користь кредитодавця комісію за кредитування в розмірі 600, 00 грн. без ПДВ. Сплата комісії здійснюється позичальником в день укладення цього Договору одноразовим платежем на рахунок [NUMBER], відкритий в кредитодавця (код банку 319111) . П. 1.7 Договору передбачено, що Позичальник сплачує на користь кредитодавця комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 600,00 грн., без ПДВ, що становить 2% від суми кредиту. Позичальник зобов'язаний сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості на рахунок [NUMBER], відкритий в кредитодавця (код банку 319111), щомісяця, згідно Додатку 2 до цього Договору. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною на час укладення договору кредиту) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню [PERSON] підписавши кредитний договір та додатки до нього, які містили розрахунок щомісячних сум, які підлягали сплаті боржником, погодилася з його умовами, не відкликала свою згоду на укладення договору протягом 14 календарних днів без пояснення причин, як передбачено ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення договору кредиту), не звертався протягом тривалого часу (3 років) з вимогою про визнання недійсними окремих положень договору та не відмовилася від їх виконання, тривалий час користувалася грошовими коштами, що свідчить про те, що була згоден з умовами договору, а також своїми правами та обов'язками щодо виконання договору. Отже, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Посилання позивача на ті обставини, що банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, натомість оспорювані п. 1.6 та п. 1.7 кредитного договору є несправедливими та встановлюють саме такі платежі, що є підставою визнати їх недійсними, є безпідставними, оскільки ці пункти кредитного договору встановлюють сплату позичальником комісії за надання кредитних коштів та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а відтак не є платежами, які споживач має сплатити банку за дії, які банк здійснює на власну користь, а навпаки залежать від належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та надання позичальнику кредитних коштів. З огляду на викладене, підстав для визнання недійсними пунктів 1.6 та 1.7 кредитного договору судом не встановлено, договір в оспорюваній частині укладено відповідно до вимог чинного законодавства, тому у задоволенні позову потрібно відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed