Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 20 липня 2013 року помер його та відповідача батько [PERSON], після смерті якого він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту, складеного [PERSON] 13.03.2013 року, яким він заповів позивачу земельну ділянку площею 1,5100 га, що розташована на території Требухівської сільської ради Броварського району Київської області. Від нотаріуса йому стало відомо, що [PERSON] 19.01.2013 року склав заповіт, яким все своє майно заповів відповідачу. Посилаючись на те, що на момент посвідчення заповіту 19.01.2013 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивач просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 19 січня 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2013 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Згідно заповіту, посвідченого 19 січня 2013 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], на випадок своєї смерті [PERSON] зробив таке розпорядження: все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану, на момент укладання правочину, суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б одної зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до\~статті 212 ЦПК (п. 16). Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 430/21ц від 08.04.2015 року, [PERSON], який помер 20 липня 2013 року, на момент посвідчення заповіту 19 січня 2013 року страждав на органічний астенічний розлад внаслідок церебрального атеросклерозу, але ступінь виразності психічних розладів у нього був такий, що він за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент посвідчення заповіту [PERSON] не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, суд приходить до висновку, що позов про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦК України не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed