Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення сільської ради, посилаючись на те, що 05 листопада 2014 року 40 сесія 6 скликання Олександрівської сільської ради прийняла рішення № 324 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Олександрівської сільської ради», відповідно до якого було вирішено «не затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Олександрівської сільської ради. Позивач вважає, що своїм рішення Олександрівська сільська порушила його законні права та інтереси. Крім того, вказане рішення сесії не відповідає вимогам чинного законодавства та визначеній законом компетенції сільської ради. В звязку з чим він вимушенний звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення 40 сесії 6 скликання Олександрівської сільської ради №324 від 05 листопада 2014 року. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON] позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини зазначені в ній. Представник відповідача голова Олександрівської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що є невідповідність місця розташування земельних ділянок. Вказав, що в своєму розпорядженні № 433 від 17 серпня 2012 року голова Томашпільської РДА Вінницької області посилаєвся на рішення № 72 11 сесії 6 скликання Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 22 липня 2011 року, яким було погоджено безкоштовно надати у приватну власність земельну ділянку орієнтованою площею 1 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту. Однак, голова Томашпільської РДА виділив земельну ділянку поза межами населеного пункту, що і є підставою для не затвердження депутами Олександрівської сільської ради даного проекту землеустрою, оскільки вони не надавли дозвіл на його розробку. Крім того, вказав, що в рішенні сесії не було вказано підстав відмови, оскільки такі підстави вказуються в протоколі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Згідно ст. 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад відносяться повноваження\~\~розпорядження землями територіальних громад. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України, у редакції чинній на момент винесення оскаржуваного рішення, тобто у редакції Закону України від 02.10.2012 року, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки),індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Статтею 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; судових рішень. Відповідно до ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин. Згідно з п.п. 8 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 17 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Статтею 15 Закону України «Про зверення громадян» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв, зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Судом встановлено, що розпорядженням голови Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області від 17 серпня 2012 року № 433 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарсва із земел запасу на території Олександрівської сілької ради» надано дозвіл громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, площею 5,60 га ріллі (із земель запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради (а.с.17). З копії договору № 7496 від 04 вересня 2012 року, укладеного між [PERSON] та директором ДП «Вінницького науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» - [PERSON] вбачається, що сторони уклали договір про виконання землевпорядних робіт по складанню проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи ДП «Вінницьким науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для ведення особистого селянського господарства зі земель запасу на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с. 10-12). Вказаний проект землеустрою було розглянуто та погоджено Управлінням культури і туризму Вінницької обласної державної адміністрації (а.с.18). Проте, 05 листопада 2014 року 40 сесія 6 скликання Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області прийняла рішення № 324 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарсва із земель запасу на території Олександрівської сільської ради», яким вирішила не затвердити проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарсва із земель запасу на території Олександрівської сільської ради (а.с.8). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказане рішення № 324, 40 сесії 6 скликання Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від\~05 листопада 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Олександрівської сільської ради» повинно бути визнанно незаконними та скасованим, оскільки прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки у власність із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації та одночасно порушує права позивача у набутті права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Зокрема, в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначено з яких підстав [PERSON] відмовлено у затвердженні технічної документації, а саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради, що є грубим порушенням прав позивача. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що підстави відмови зазначені в протоколі сесії, так як вони мають бути зазначені в самому рішенні. Також посилання представника відповідача на те що розпорядження голови Томашпільської РДА № 433 від 17 грудня 2012 року суперечить рішеню № 72 від 22 липня 2011 року 11 сесії 6 скликання Олександрівської сільської ради про надання [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту безпідставне, оскільки таке розпорядження на сьогоднішній день не скасоване. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,\~\~

Outcome: approved