Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

У жовтні 2019 позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачкою [INFO] народилася дочка [PERSON] . У 2014 році вони переїхали жити до Києва через окупацію м. Донецька, після чого він не проживав з відповідачкою і дочкою, однак допомагав фінансово і проводив з дитиною час. Стверджує, що після появи у відповідачки іншого чоловіка вона почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, налаштовує останню проти батька, останні два роки він дитину не бачить. З цих підстав неодноразово звертався з заявами до відповідних органів. Просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною і встановити графік зустрічей з нею шляхом проведення часу з дочкою кожен її день народження з 12 год. До 18 год, кожен його, позивача, день народження , неменше половини часу шкільних канікул, кожного року 06.01 з 17 год. до 07.01 20 год, а також кожну першу і третю неділю місяця і другу і четверту в місяці п`ятницю у визначений час. Ухвалою суду від 15.11.2019 провадження по справі відкрито. У судовому засіданні позивач подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.99-101), де просив збільшити кількість зустрічей з дитиною і покласти на відповідачку ряд обов`язків щодо інформування про місце проживання дитини, надання необхідних документів дитині у випадку необхідності тощо. Дана заява була прийнята судом. З урахуванням даної заяви позивач просить встановити наступний порядок зустрічей з дитиною: 1. Побачення кожної першої і третьої неділі місяця з 10.00 годин до 08.30 годин понеділка (до початку навчального процесу в школі) за місцем проживання батька без обмеження місця прогулянок. 2. Побачення кожну другу та четверту у місяці п`ятницю з 12.00 годин (після обов`язкового навчального процесу в школі) до 8.30 години понеділка (до початку навчального процесу в школі) за місцем проживання батька з можливістю поїздки до родичів, без обмеження місця прогулянок. 3.Кожну середу з 12.00 годин (після обов`язкового навчального процесу в школі) до 20.00 години. 4.Кожен день народження позивача ([INFO]) щороку по досягненню дитиною повноліття з 10 до 15 години. 5.Кожен день народження [PERSON] ([INFO] або в першу суботу після [INFO]) кожен рік по досягненню дитиною повноліття з 10.00 до 15.00 годин. 6.Кожні шкільні канікули в літній і зимовий період не менше половини від кількості календарних днів канікул влітку і повну кількість календарних днів канікул взимку через кожен рік для можливості виїзду для відпочинку і оздоровлення дитини на території України. 7.Кожен день на свято Різдва Христового за православним календарем з 17.00 годин 6-го січня по 20.00 годин 7-го січня (або з 24-го грудня по 25 грудня за католицьким календарем) кожного року по досягненню дитиною повноліття за проживання батька без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів. 8.Необмежене спілкування з дочкою [PERSON] особисто засобами телефонного зв`язку, електронного та іншого виду зв`язку, що не передбачає особистої фізичного спілкування між батьком і дочкою. 9.У день побачень з дочкою батько має право забирати і приводити дочку з дому чи школи особисто. 10.Зобов`язати [PERSON] давати [PERSON] інформацію про місце проживання дочки [PERSON] [INFO] та про освітній заклад (школу), повідомляти про зміну місця проживання і навчального закладу за три дні по телефону [NUMBER] (відсиланням СМС) і по E-mail: [INFO] 11.Зобов`язати відповідачку дати в письмовому вигляді телефон, E-mail або інші два надійні способу зв`язку з відповідачем для обміну інформацією щодо його побачень з дочкою [PERSON] , їх нової адреси в разі переїзду, номера школи в разі переведення, здоров`я дочки та ін. 12.Зобов`язати відповідачку повідомляти про погіршення здоров`я дочки зазначеними вище способами, передавати дочку для лікування [PERSON] (диплом фельдшера, 6 років медичного стажу) на весь період лікування, не перешкоджати відвідуванню доньки в лікарні і спілкування батька з лікарями. 13.Зобов`язати відповідачку надавати [PERSON] всі необхідні документи [PERSON] для лікування дочки, для оформлення в лікарні або санаторії, для поїздки до родичів та інше 14.Зобов`язати відповідачку не проводити маніпуляції, які б могли погіршити або порушити спілкування з дочкою. Медичні та оздоровчі процедури (в тому числі третіми особами) без письмового дозволу батька. Не наносити на тіло дочки татуювання, пірсинг, елементи пластичної хірургії, пристрої комунікації, електронні пристрої, протези, лінзи та інші елементи, які змінюють тіло або впливають на здоров`я дочки та можуть погіршити відносини між батьком і дочкою без письмового дозволу батька 15.Зобов`язати відповідачку віддавати дочку в гурти та секції, інші групи і суспільства, які можуть перешкоджати спілкуванню з дитиною або впливати на здоров`я дочки, її моральний та інтелектуальний розвиток тільки з письмового дозволу батька 16.Вільне спілкування з дочкою під час випадкових зустрічей на вулиці (5-10 хв), відвідування заходів у школі, в секціях і гуртках, різні екстренні випадки, коли необхідна присутність батька. Згідно відзиву відповідача вона заперечує проти встановлення графіку зустрічей з дитиною, який просить позивач. Пояснила суду, що з 2013 року позивач не цікавився вихованням дочки, її не утримував. У 2014 році шлюб із позивачем було розірвано і вона з дочкою виїхала проживати до м. Києва. На даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який фінансово дитину забезпечує. Ствердила, що позивач тривалий час не сплачував аліментів на утримання дитини, а про існування дочки згадав у 2015 році і почав здійснювати психологічний тиск на неї, самостійно забирати її з дитячого садка, після чого не відповідав на її, відповідачки, телефонні дзвінки, не годував дитину, приводив у неохайному вигляді. Неодноразово принижував дочку перед іншими дітьми, вчиняв сварки з вихователями, що негативно впливало на психологічне здоров`я дитини. Вважає, що графік зустрічей, який запропонував позивач, порушує інтереси дитини. Просила суд задовольнити позовні вимоги частково, скоротивши кількість зустрічей, а також із наданням позивачу права приходити до дочки за місцем її проживання на день народження останньої і на свято Різдва Христового . В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Двічі зверталась до суду з заявами про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпочинком та карантином, що запроваджений на території України Постановою КМ України №87/2020 від 13.03.2020. В судовому засіданні 31.07.2020 суд визнав причини її неявки в судове засідання неповажною та ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника служби, а також надав суду висновок згідно якого визначено для позивача наступний графік спілкування з дитиною : щопонеділка, щосереди і щоп`ятниці з 18:00 до 21:00, у першу і третю неділю та другу і четверту суботу з 10:00 до 20:00, у день народження позивача з 18:00 до 21:00 (якщо цей день припадає на будній) і з 10:00 до 21:00 - якщо на вихідний, половину літніх канікул, зимові канікули (у непарні роки) з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, у свято Різдва Христового з 18:00 06 січня до 20:00 07 січня батько має право бачитись з дочкою за місцем її проживання, а також гуляти без обмеження місця прогулянок з обов`язковим поверненням дитини за місцем проживання. Заслухавши позивача, дослідивши зібрані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю - відповідачем у справі. Згідно з розпорядженням №14 Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 18.01.2016 визначено способи участі позивача у вихованні малолітньої дочки шляхом спілкування щосуботи з 10:00 до 20:00, щовівторка та щочетверга з 17:00 до 20:00. Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач посилається на те, що відповідачем створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною. Правовідносини, що підлягають розгляду судом, врегульовано наступними нормами чинного законодавства. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За приписами ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. 20.11.1989 року Організацією Об`єднаних Націй була прийнята Конвенція про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Згідно ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12). Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі елементи, що фігурують у переліку, повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). При розгляді даної справи суд застосовує визначений підхід щодо найкращого забезпечення інтересів дитини - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач за місцем праці характеризується позитивно (а.с. 10), заборгованість зі сплати аліментів на дитину відсутня (а.с. 83), до кримінальної відповідальності не притягався. Як видно з даних акту обстеження умов проживання від 30.01.2020 - житла позивача, умови проживання задовільні, наявні два ліжка, письмовий стіл, комп`ютер, вішалки для речей, дві тумбочки, музичні інструменти та мікрофон. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ, яка сформувалась в справах, що стосуються права на повагу до приватного та сімейного життя, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб національні органи влади намагались встановити справедливий баланс між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу найкращим інтересам дитини. Незважаючи на те, що практика Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не є обов`язковими, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною (див. K. B. та інші проти Хорватії, № 36216/13, § 143, 14.03.2017 року). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів (див. C. проти Фінляндія, № 8249/02, §§ 57-59, 9 травня 2006 року); такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити його здоров`ю та розвитку ( справа Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії, § 136). Хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя (див. наведене вище в § 63). Суд неодноразово стверджував, що у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та зобов`язання сприяти таким возз`єднанням, наскільки інтереси дитини говорять про необхідність збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю (див., серед іншого, Іньякколо-Зенід, цитоване вище, § 94). Однак обов`язок національних органів влади вживати заходів для поліпшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів, а не результату, і він може вимагати підготовчих або поетапних заходів. Характер та масштаби такої підготовки залежатимуть від обставин кожної справи, але співпраця та розуміння всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Однак, оскільки органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, відсутність цих заходів не є обставиною, яка сама по собі може звільнити їх від своїх позитивних зобов`язань згідно зі статтею 8. Навпаки, така підготовка вимагає від органів влади вжити заходів для узгодження конфліктуючих інтересів маючи на увазі найкращі інтереси дитини як першочергового питання (Рібич проти Хорватії, № 27148/12, § 94, 2 квітня 2015 року. Отже, вирішальним є те, чи національні органи влади вжили всіх необхідних заходів для полегшення контактів, які можуть обґрунтовано вимагатися в особливих обставинах кожної справи (див., mutatis mutandis, Купінгер проти Німеччини, № 62198/11, § 101, 15 січня 2015 року та Хукканен проти Фінляндії, 23 вересня 1994 року, § 58, Серія A № 299-A). Для вирішення позовних вимог з метою забезпечення справедливого балансу участі обох батьків у вихованні дитини, суд враховує позитивну характеристику позивача, задовільні умови проживання у його житлі і той факт, що відповідачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною не повідомивши адресу проживання після переїзду. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд визначає порядок участі позивача у вихованні дочки з графіком побачень та спілкування з дитиною, який, на думку суду, забезпечить комфортне спілкування між батьком і дочкою, сприятиме побудові гармонійних стосунків між ними і буде забезпечувати дотримання принципу найкращих інтересів дитини. З цих міркувань, суд задовольняє заявлені вимоги частково, визначаючи наступний графік участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: щопонеділка і щочетверга з 18:00 до 20:00 години; у першу і третю неділю, другу суботу кожного місяця з 10:00 години до 20:00 години; з 12:00 години кожної четвертої суботи місяця до 15 години кожної четвертої неділі місяця; у день народження батька [INFO] кожного року з 18:00 до 21:00 години (якщо вказана дата припадає на будній день) та з 10:00 21:00 години (якщо вказана дата припадає на вихідний чи святковий день); половину літніх канікул з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; зимові канікули (у непарні роки) з можливістю виїзду для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; з 18:00 години 06 січня до 20:00 години 07 січня щороку за місцем проживання батька. В решті заявлених вимог суд відмовляє, оскільки фактично позивач заявляє ряд вимог до відповідача про зобов`язання вчинити дії (надати телефон, E-mail, здійснювати обмін інформацією щодо дитини, узгоджувати з ним всі лікувальні, косметичні процедури), що виходить за межі предмету доказування у справі щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. В даному провадженні та у обраний позивачем спосіб суд позбавлений можливості налагоджувати стосунки між батьками [PERSON] , примушувати будь-кого з них до спілкування з іншим. Захист прав позивача як батька дитини здійснено судом шляхом встановлення графіку спілкування з дитиною, який має виконуватись обома батьками. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що зміни до встановленого судом графіку можуть вноситись за їх спільної згоди шляхом проведення переговорів. Рішення суду не позбавляє сторін можливості самостійно визначитись з іншими способом та порядком участі батька у вихованні дитини.

Outcome: partial