Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

У жовтні 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що [PERSON], на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS], Запорізької обла\-сті. Після укладення шлюбу, а саме 08 лютого 2000 року, у вказаній квартирі була зареєстрована відповідачка по справі - [PERSON], [INFO]. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано, тобто відповідачка не є членом сім'ї позивача і проживала за домовленістю, що при першій можливості зніметься з реєстрації. Після розірвання шлюбу, відповідачка продовжувала проживати за місцем реєстрації, порушуючи домовленості, а згодом взагалі з кінця грудня місяця 2016 року виїхала у країну Ізраїль на невизначений термін, залишаючись зареєстрованою за адресою: [INFO]. Будь-яких витрат на утримання квартири вона не здійснює. Відповідно до Акту від 01 жовтня 2018 року, складеного депутатом Василівської міської Ради [PERSON] та свідків (сусідів) підтверджено, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але фактично в ній не проживає з січня 2017 року. А також складено та надається суду Акт від 01 жовтня 2018 року хто фактично прожи\-ває у квартирі [ADDRESS]. Тому, [PERSON] просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №97 по вул. Шевченко в м. Василівка Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON]\~в судове\~засідання не\~зявилася,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~була повідомлена\~судом своєчасно,\~належним чином\~та у\~встановленому законом\~порядку.\~Жодних документів\~на підтвердження\~поважності причин\~неявки відповідачкою\~суду не\~надано,\~відзив та\~заперечень на\~позов не\~подано. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON], на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS], Запорізької обла\-сті, що підтверджується договором купівлі-продажу ААР №578857 від 15 квітня 1999 року та технічним паспортом на квартиру. Після укладення шлюбу між сторонами 03 грудня 1999 року, а саме 08 лютого 2000 року, у вказаній квартирі була зареєстрована відповідачка по справі - [PERSON], [INFO]. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року шлюб між позивачем та [PERSON] - розірвано. Після розірвання\~шлюбу,\~відповідачка продовжувала\~проживати за\~місцем реєстрації,\~а згодом\~з кінця\~грудня місяця\~2016\~року виїхала\~у країну\~Ізраїль на\~невизначений термін,\~залишаючись зареєстрованою\~за адресою:\~[INFO].\~Будь-яких\~витрат на\~утримання квартири\~[PERSON]\~не здійснює,\~вона добровільно\~визначила собі\~інше місце проживання. Відповідно до Акту від 01 жовтня 2018 року, складеного депутатом Василівської міської Ради [PERSON] та свідків підтверджено, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але фактично в ній не проживає з січня 2017 року. Відповідачка фактично втратила своє право на проживання у належному позивачеві на праві приватної власності будинку. Позивач, як власник житлового будинку, має право відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги до відповідачки [PERSON] та визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №97 по вул. Шевченко в м. Василівка Запорізької області.

Outcome: approved