Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про скасування реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого [INFO] року народилась донька [PERSON]. 18 березня 1998 року квартира за адресою: [ADDRESS] приватизована на сторін [PERSON], [PERSON] та третю особу [PERSON]. Починаючи з 2006 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, що стверджується відповідними актами та припинив виконувати свої зобов'язання щодо утримання житла. З урахуванням наведеного позивач звернулась з цим позовом до суду. Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні шляхом стягнення грошової компенсації з співвласників, який ухвалою суду від 30 листопада 2016 року залишений без розгляду. Представник позивача надала заяву про зміну предмету позову та просила суд зняти відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача, третьої особи, [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач до судового засідання не з'явився. Тому, суд розглянув вказану справу у його відсутність в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову з таких підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особо [PERSON] є власникам квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 березня 1998 року (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: - заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Проте, враховуючи те, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири, право власності є непорушним, право користування є однією із складових права власності, у зв'язку з чим власник сам на власний розсуд використовує свої права щодо володіння, користування та розпорядження правом власності та, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи позивача, що реєстрація відповідача у квартирі, порушує її майнові права щодо здійснення оплати квартирної плати та інших комунальних платежів не є підставою для задоволення позовних вимог та зняття [PERSON] з реєстрації за наведених обставин. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України відповідача судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed