Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 10.04.1997 року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район Маяковська сільська рада с. Пришиб вул. Підгірна, 7 який належав спадкодавцю на підставі запису №2200-3 в по господарській книзі №23 [PERSON] сільської ради та приватизованої земельної ділянки площею 5,1 га на яку позивач вже отримала свідоцтво про право на спадщину від 27.09.2017 року реєстровий №428 видане Другою Словянської нотаріальної контори. На даний час позивач та її брат є єдиними спадкоємцями після померлого батька, спадщину [PERSON] прийняла своєчасно подавши у встановлений законодавством термін заяву до Державного нотаріуса. На житловий будинок позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.09.2017 року №973/02-31 у звязку з відсутністю належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу, У звязку з наведеним просить суд визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлого 10.04.1997 року батька позивача [PERSON] за [PERSON], податковий номер: [NUMBER] на житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район с. Пришиб, вул. Підгірна, 7 загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., з господарським будівлями та спорудами: сарай-літня кухня Б, альтанка В, сарай Г, душ Д, вбиральня З, ворота №1, огорожа №2, свердловина, №3. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.45). Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] який діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 11.10.2017 року (а.с.6) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3622 від 20.10.2010 року (а.с.7), не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності та задоволення позовних вимог (а.с.44). Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Донецької області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: Донецька область, Слов'янський район Маяковська сільська рада с. Пришиб вул. Підгірна, 7, який належав спадкодавцю на підставі запису №2200-3 в по господарській книзі №23 [PERSON] сільської ради, що підтверджується довідкою від 08.08.2017 року №1073 (а.с.15). Зазначений житловий будинок було побудовано [PERSON] до 05.08.1992 року, право власності в КП «БТІ» не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «БТІ» від 13.09.2017 року №2739-2/0.45/01 (а.с.17). 10.04.1997 року [PERSON] помер в с. Пришиб Словянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.04.1997 року видане [PERSON] сільською ради серія І-НО№141980 (а.с.13). Позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, подавши у встановлений законодавством термін заяву до Державного нотаріуса Другої Словянської ДНК, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 27.09.2017 року №449248959, спадкова справа №364224 ( а.с.26). Однак, звернувшись з заявою до нотаріусу у видачі свідоцтва на спадщину на вищезазначений будинок, постановою державного нотаріусу Другої Словянської нотаріальної контори [PERSON] від 27.09.2017 року (а.с.16) позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У теперішній час, зареєструвати право власності за [PERSON] не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Спадкоємцем після померлого [PERSON] є його донька [PERSON], що підтверджується, свідоцтвом про народження від 01.08.1963 року V-УР 1043017 та свідоцтвом про укладання шлюбу серії IV-НО №251678 (а.с14). Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у звязку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу на житловий будинок. Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Так, згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України: «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обоязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до довідки державного нотаріусу Другої Словянської нотаріальної контори [PERSON] від 01.11.2017 року №1139/02-17 (а.с.39), вбачається, що після померлого 10 квітня 1997 року [PERSON] заведено спадкову справу за заявою про прийняття спадщини за законом дочки [PERSON]. Інших заяв не надходило. Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від ЗО травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового\~рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на імя спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved