Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що [PERSON] 29 червня 2017 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, керуючи автопоїздом у складі автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318», реєстраційний номер [NUMBER] та причепа марки NIEWIADOW, реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Відродження у селищі Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, рухаючись із зіпсованим тягово-зчіпним пристроєм автопоїзда, порушив правила технічної експлуатації, що призвело до відриву причепа від тягового автомобіля, після чого причіп марки «NIEWIADOW» з`їхав праворуч з проїзної частини дороги на праве ґрунтове узбіччя, де вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок вказаної ДТП останній загинув від отриманих травм. Вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку із тим, що [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, МТСБУ здійснило виплату на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП в загальному розмірі 153600 гривень. Оскільки відповідач не повернув відшкодовані потерпілим грошові кошти, просив стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу понесені матеріальні збитки та судові витрати по справі. Відповідач подав до суду відзив, в якому позов не визнав та зазначив, що він під час судового розгляду кримінального провадження відносно нього за ст. 286 ч.2 КК України повністю відшкодував потерплій [PERSON] матеріальну та моральну шкоду по справі в сумі 150000 гривень, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для покладання на нього обов`язку відшкодування шкоди в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та не заперечував щодо стягнення з відповідача в порядку регресу страхової виплати в сумі 3600 гривень, які не охоплюються добровільним відшкодуванням шкоди потерпілій у кримінальному провадженні [PERSON] .. В іншій частині позовних вимог просив відмовити за безпідставністю. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] 29 червня 2017 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, керуючи автопоїздом у складі автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 318», реєстраційний номер [NUMBER] та причепа марки NIEWIADOW, реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Відродження у селищі Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області у напрямку м. Стрий та перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, рухаючись із зіпсованим тягово-зчіпним пристроєм автопоїзда, порушив правила технічної експлуатації, що призвело до відриву причепа від тягового автомобіля, після чого причіп марки «NIEWIADOW» з`їхав праворуч з проїзної частини дороги на праве ґрунтове узбіччя, де вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок вказаної ДТП останній від отриманих травм [INFO] помер. Вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання ДТП не була застрахована. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. З наявного в матеріалах справи свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25 липня 1993 року вбачається, що померлий [PERSON] був чоловіком [PERSON] .. 05 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування їй, як жінці та дітям померлого, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. З платіжного доручення № 1261848 від 20 листопада 2017 року вбачається, що МТСБУ сплатило на рахунок ТОВ «Відшкодування», яке діяло в інтересах [PERSON] грошові кошти в сумі 38400 гривень. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 грудня 2017 року. Розпорядженням Снятинської РДА Івано-Франківської області від 04 січня 2018 року призначено [PERSON] піклувальником [PERSON] , [PERSON] та опікуном [PERSON] , [PERSON] .. Із вироку Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року вбачається, що потерпілою у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за ст. 286 ч. 2 КК України була [PERSON] .. Зі змісту розписки від 10 січня 2018 року вбачається, що потерпіла [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 150000 гривень в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди від ДТП їй та її родичам, до складу яких входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] завданої внаслідок смерті їхнього батька [PERSON] .. Ніяких претензій до [PERSON] морального та матеріального характеру не має. 19 березня 2018 року, тобто після смерті [PERSON] , МТСБУ сплатило на рахунок останньої грошові кошти в сумі 115200 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 902819 від 19 березня 2018 року. Таким чином, по вказаній ДТП на рахунок [PERSON] позивачем було виплачено всього страхового відшкодування на суму 153600 гривень. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктами 38.2, 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно заяви та розрахунку ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» від 05 жовтня 2017 року, яке діяло в інтересах померлої [PERSON] , загальний розмір страхового відшкодування становив 153600 гривень. Вказану суму було визнано та сплачено МТСБУ на користь померлої [PERSON] та її правонаступника [PERSON] .. Разом з тим, 10 січня 2018 року [PERSON] було відшкодовано 150000 гривень в рахунок відшкодування шкоди матеріального та морального характеру потерпілій [PERSON] , а тому стягнення повторно такої шкоди з [PERSON] було б фактично подвійним її відшкодуванням. Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 30 травня 2018 року по справі № 381/394/17, провадження № 61-1235св17. У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в порядку регресу на користь МТСБУ страхової виплати в сумі 3600 гривень, яка не охоплюється добровільним відшкодуванням шкоди потерпілій у кримінальному провадженні [PERSON] .. В частині стягнення добровільно виплаченій відповідачем потерпілій грошової суми в розмірі 150000 гривень слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної суми позову, що складає 44 гривні 95 копійок, а саме: визначення проценту задоволеної суми 3600 гривень х 100 % : 153600 гривень = 2,34%; визначення суми судового збору пропорційно до задоволеної суми позову 2,34 % х 1921 гривень : 100 % = 44 гривні 95 копійок. На підставі ст.ст. 1166, 1187, 1191ЦК України, ст.ст. 38, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

Outcome: partial