Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту [PERSON], відповідач) про стягнення коштів за невиконане зобов'язання, а саме: авансу в сумі 30000 грн., штрафу в сумі 44700 грн., моральної шкоди 15000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 27.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 506. За даним договором відповідач зобов'язався у визначені терміни виконати роботи по виготовленню меблів відповідно до ескізного зображення замовника. На виконання умов договору позивач видав відповідачу аванс в розмірі 30 000 грн. У визначений договором термін відповідач не виконав зобов'язання і на вимогу позивача аванс не повернув. Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі порушення строків доставки і монтажу меблів, підрядчик виплачує замовнику штраф у розмірі 0,5% від суми недопоставки за кожний день прострочення. Оскільки вартість недопоставки становить 30000 грн., сума штрафу за 298 днів прострочення складає 44700 грн. Окрім того невиконанням відповідачем умов договору, зволіканням з поверненням авансу та тривалим ігноруванням звернень позивачу завдано моральну шкоду. Представник позивача [PERSON] подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач викликався в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте до суду він не з'явився без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 27.10.2016 [PERSON] (підрядник) та [PERSON] (замовник) уклали договір № 506, предметом якого є виконання підрядником за дорученням замовника робіт по виготовленню меблів відповідно до ескізного зображення. Згідно з умовами, визначеними пунктом 2.1. договору, його ціна становить 35000 грн. При цьому договір визначає порядок розрахунків, відповідно до якого замовник сплачує не менше 80% від ціни договору на момент його підписання. Відповідно до пункту 3.1. договору термін виконання завдання замовника складає 10 днів. Судом встановлено, що на виконання вищенаведених умов договору 27.10.2016 позивачем було передано відповідачу аванс в розмірі 30 000 грн. Зазначена обставина підтверджується власноручною розпискою відповідача на останній сторінці договору. З позовної заяви вбачається, що у встановлений договором строк відповідач не передав позивачу меблі. 28.04.2017 позивач направив відповідачу досудову претензію про повернення авансу, сплату неустойки, компенсацію заданих збитків, проте вимоги позивача відповідач не виконав. При вирішенні вимог [PERSON] суд керується положеннями цивільного законодавства, які регулюють зобов'язальні та договірні відносини. Так, відповідно до положень статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 ЦК України). Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду ( частина 1 статті 846 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 цього Кодексу). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За приписом частини 2 статті 849 ЦК України прострочення підрядника кореспондує праву замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Право на відшкодування збитків, які були заподіяні порушенням зобов'язання, передбачене і нормами статей 611, 612 цього Кодексу. Враховуючи, що на виконання умов договору підряду позивач сплатив аванс, ці кошти є збитками, які відповідач повинен йому відшкодувати, оскільки саме він прострочив виконання зобов'язання. Статтею 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Сторони договору домовились, що у разі порушення підрядником строків доставки і монтажу меблів він виплачує замовнику штраф у розмірі 0,5% від суми недопоставки за кожний день прострочення (пункт 6.3. договору). Однак з огляду на те, що визначена договором штрафна санкція обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення, суд дійшов висновку, що за юридичною природою ця санкція є не штрафом, а пенею, що узгоджується з вимогами ст. 549 ЦК України. За період з 03.06.2017 (дати повернення направленої відповідачу претензії з відміткою «за закінченням терміну зберігання») по 28.03.2018 прострочення виконання відповідачем договірного зобов'язання склало 298 днів, а отже розмір пені, вимогу про стягнення якої суд вважає обґрунтованою і доведеною, становить 44700 грн. (30000х0,5%х298). Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на приписи ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналіз змісту наведеної правової норми в сукупності з положеннями ст. 23 цього Кодексу, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, дає підстави для висновку, що моральна шкода відшкодовується у деліктних зобов'язаннях та в інших визначених законом випадках. Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли з договору підряду,а нормами ЦК України, які регулюють зобов'язальні правовідносини, їх сторонам не надано право вимагати відшкодування моральної шкоди, вимога про її відшкодування не ґрунтується на законі і є безпідставною. Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] в загальному розмірі 74 700 грн., що включає суму авансу - 30000 грн. та пеню - 44 700 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial