Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], третя особа Приморський районний відділ в м.Одесса ДМС України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ? частини квартири [ADDRESS] та виселення [PERSON] з ? частини квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 07 вересня 2017 року вона набула право власнсоті на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач зазначила, що на даний час в ? частці квартири проживає [PERSON] у звязку із чим чинить їй перешкоди у володінні та користуванні майом. Посилаючись на вказані обставини позивач просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, посилалася на їх недоведеність. У судове засідання сторони не зявилися, однак надали заяви, у яких позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, а відповідач заяву, у якій просила справу розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Судом встановлено, що 07 вересня 2017 року позивач набула право власнсоті на ? частину квартири [ADDRESS]. Право власнсоті набуте на підставі свідоцтва про право власності від 07 вересня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач посилалася на ті обставини, що відповідач перешкоджає у володінні та користуванні ? часткою квартири [ADDRESS]. Разом із цим, суд звертає увагу на наступне. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 та 2 ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 76\~ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77\~-\~80\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, обставини, що [PERSON] дійсно проживає у спірній квартири станом на час розгляду справи, та обставини, що [PERSON] перешкоджає позивачеві у володінні та користуванні майом. Разом із тим, позивачем не доведено належним чином факт проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та факт того чи іншого перешкоджання у реалізації права власності (володіння, користування та розпорядження) позивачем. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Однак, із матеріалів справи суд не має змоги встановити яким саме чином були порушені, оспорені або невизнані права позивача, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed