Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

у жовтні 2020 року АТ «Мегабанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04.09.2014 між ним та відповідачем було укладено договір № 92.02.000086 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток з можливістю відкриття кредитної лінії (надання овердрафту), а 19.10.2015 укладено додаткову угоду, за умовами яких було відкрито відповідачу поточний рахунок, в гривнях, видано платіжну картку та надано кредитні кошти у вигляді встановлення ліміту овердрафту зі сплатою у розмірі 10000,00 грн до 17.10.2016, зі сплатою 35,0 % річних та комісії за зняття кредитних коштів в банкоматах та POS-терміналах на рівні 2,0% річних термін овердрафту до 17.10.2016. В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, відповідно до яких строк повернення кредиту було пролонговано до 13.10.2017, також узгоджувалось списання грошових коштів у сумі 1771,00 грн та збільшення дозволеного ліміту овердрафту до розміру 20000,00 грн. Крім цього, 28.10.2016 між сторонами було укладено кредитний договір №22-202-824-2-16-Г, за яким відповідачу надано кредитні кошти в сумі 30 000,00 грн, зі сплатою 5,00 % річних, комісійної винагороди у розмірі 2,9 % від суми кредиту. Натомість відповідачем порушуються умови обох вищевказаних договорів, а тому станом на 01.09.2020 виникла заборгованість. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 04.09.2014 у розмірі 33 679,64, а також заборгованість за кредитним договором від 28.10.2016 у розмірі 12 773,36 грн та судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа для розгляду визначена судді Кравець С.В. (а.с. 130 т.1). Ухвалою від 09.10.2020 суддею Кравець С.В. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.133 т.1). 24.11.2020 здійснено повторний автоматичний розподіл вищевказаної цивільної справи між суддями, відповідно до якого дану справу передано для розгляду судді Косик С.М. (а.с. 165 т.1). Ухвалою від 24.11.2020 справу прийнято до провадження судді Косик С.М. Вирішено продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 166 т.1). 25.11.2020 відповідач подав зустрічний позов, в якому просить застосувати наслідки недійсності умов п. 4.4., 4.5 кредитного договору кредитного договору № 22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016 та стягнути з АТ «Мегабанк» на його користь 20010, 00 грн комісійної винагороди за рішенням суду від 13.09.2018, а також застосувати позовну давність до заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016, яка станом на 01.09.2020 становить 12 773,36 грн та складається з суми штрафу 12\~773,36 грн (а.с. 171-176 т.1). У відзиві на позовну заяву [PERSON] просить застосувати позовну давність до заявлених вимог та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що овердрафт надавався йому по зарплатному проекту, всі необхідні платежі позивач списував з його зарплатного рахунку щомісяця і він не вчиняв ніяких перешкод йому в цьому. Виникнення заборгованості зумовлене припиненням списання саме позивачем з його зарплатного рахунку щомісячних платежі по кредиту, без його на це вини. Позивач не зазначає доказів, які б указували на вид виданої платіжної картки та строк її дії, умови, на яких йому виданий кредит та підтверджували факт надання йому кредиту. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, процентами не відповідає вимогам діючого законодавства та умовам кредитного договору № 1 (а.с. 180-182 т.1). Ухвалою суду від 02.12.2020 зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Мегабанк» про застосування наслідків недійсності умов кредитного договору прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства\~«Мегабанк» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором таоб`єднаний в одне провадження. Одночасно вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання (а.с. 185 т.1). У відзиві на зустрічну позовну заяву представник АТ «Мегабанк» просить позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Зазначає, що 28.10.2016 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22-202-824-2-16-Г, за умовами якого банк 28.10.2016 видав [PERSON] 30\~000,00 грн, натомість останній не виконує умови кредитного договору, а тому утворилася заборгованість. Вважає, що умова договору про сплату штрафу у розмірі 12\~773,36 грн за порушення прийнятих на себе зобов`язань не суперечить принципам розумності та добросовісності, а є цілком правомірним видом правової відповідальності, і отже підлягає задоволенню. При підписанні договору [PERSON] погодився зі всіма умовами даного договору і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання. Щодо невизнання [PERSON] позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором № 92.02.000086 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток та можливістю відкриття кредитної лінії (надання овердрафту) від 04 вересня 2014 року, яка становить 33\~679,64 грн, то останній взагалі не приводить жодного підтвердження свої міркувань щодо незгоди із сумою стягнення за цим картковим рахунком(а.с. 203-204 т.1). Ухвалою суду від 14.01.2021 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувано в акціонерного товариства «Мегабанк» документи (відомості, розписки, заяви тощо) щодо отримання [PERSON] платіжних карток (в т.ч. перевиданих) за договором № 92.02.000086 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 04.09.2014 (а.с. 219). Ухвалами суду від 22.02.2021 та 11.03.2021 вказані докази витребувані повторно (а.с. 229,241 т.1). На виконання ухвали суду позивачем надано копії документів (а.с.2-9 т.2). Ухвалою суду\~від 11.03.2021\~закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 241). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги АТ «Мегабанк» підтримав з підстав, викладених у позові та пояснив, що строк погашення кредиту за договором від 04.09.2014 № 92.02.000086 було змінено до 13.10.2017 року. За кредитним договором № 22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016 внаслідок перерахунку за рішенням суду заборгованість за вказаним договором відсутня, проте відповідач припинив сплачувати кошти з 01.05.2018 року, у зв`язку з чим був нарахований штраф в розмірі 45% від суми видачі кредиту. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, покликаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору № 22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016 та як наслідок правомірне нарахування позивачем штрафу. Представник відповідача заперечувала проти задоволення первісного позову та підтримала зустрічний позов, заявила про застосування строку позовної давності з тих підстав, що повторно [PERSON] видано картку 15.09.2016 року та строк кредиту 12 місяців, поза строком відповідач не мав можливості користуватися карткою та кошти списувалися банком самостійно. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 04.09.2014 р. між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №92.02.000086 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток з можливістю відкриття кредитної лінії (надання овердрафту), в ході чого на підставі заяви анкети відповідача про відкриття на видачу платіжної картки з лімітом овердрафту було відкрито відповідачу поточний рахунок, в гривнях та 30.10.2014 р. видано платіжну картку з встановленням ліміту овердрафту у сумі 0,00 грн. (а.с.5,6). 19.10.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до вищевказаного кредитного договору за умовами якої відповідачу було встановлено розмір дозволеного ліміту овердрафту по картковому рахунку 10000,00 грн, зі сплатою відсотків на рівні 25,0%, процентна ставка за користування лімітом у прострочений термін погашення у розмірі 60,0 % (згідно з п.4.2.3 договору у разі прострочення строку погашення, визначеного у п.п. 4.2.2 Договору, Клієнт починаючи з першого банківського дня прострочення, сплачує Банку проценти, нараховані в розмірі, визначеному в Додатку №4 до Договору), сплата комісії за зняття кредитних коштів в банкоматах та POS-терміналах на рівні 2,0% річних, з кінцевим терміном повернення 17.10.2016 р. (а.с.8,9). Відповідно до Додаткової угоди №3 до вищевказаного договору (після внесення змін договір має № 60.02.000065 від 19.10.2015), від 17.10.2016 р. було змінено строки в п.1.1. та 2.2.1 (а.с.10,11). 28.10.2016 р. на підставі заяви відповідача від 17.10.2016 р. про продовження ліміту овердрафту до кредитного договору на строк 12 місяців було укладено Додаткову угоду №1 до вищевказаного договору за якою узгоджено щомісячне списання грошових коштів у сумі 1771,00 грн. з поточного рахунку відповідача протягом 3 робочих днів для погашення кредиту та клієнт доручив банку перераховувати кошти починаючи з 06.11.2016 по 08.10.2019 (а.с.12,13). Крім цього, 23.03.2017 р. між сторонами була укладена Додаткова угода №3 до вищевказаного кредитного договору (№ 60.02.000065 від 19.10.2015), якою було узгоджено збільшення дозволеного ліміту овердрафту до розміру 20000,00 грн. на підставі заяви відповідача (а.с.14-16). З наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписок по рахунку вбачається, що станом на 01.09.2020р. відповідач має заборгованість за кредитним договором №92.02.000086 від 04.09.2014 р. у розмірі 33 679,64 грн з яких: 15 247,63 грн залишок кредиту; 18 414,01 грн. залишок нарахованих та несплачених відсотків та 18,00 грн залишок нарахованої та несплаченої комісії (а.с. 26-60). Також 28.10.2016р. між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № 22-202-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами) за умовами якого п.п. 1.1.-1.4, 4.4, 4.5 відповідач отримав кредит в розмірі 30 000,00 грн зі сплатою 5,00% річних, зі сплатою комісійної винагороди у розмірі 2,9000 % від суми кредиту на строк з 28.10.2016 р. до 25.10.2019 р. на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, сплата здійснюється щомісячними ануїтет ними платежами у розмірі 1770,55 грн (а.с.21-25). За п.6.3. кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує штраф в розмірі 45% від суми кредиту. З наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписок по рахунку вбачається, що станом на 01.09.2020 відповідач має заборгованість за кредитним договором №№ 22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016 р. у розмірі 12 773,36 грн, яка є сумою штрафу (а.с.98-116 т.1). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Правова позиція Верховного Суду у постанові по справі № 5017/1987/2012 зводиться до того, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Верховний Суд вказав, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України. (пункти 49 та 50 постанови від 05.03.2019 року у справі у справі № 5017/1987/2012). За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання перед банком за кредитним договором № 92.02.000086 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 04.09.2014 р., позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки та комісійні виплати, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 92.02.000086 про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 04.09.2014 р. у загальному розмірі 33 679,64 грн. Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що між сторонами були укладені додаткові угоди відповідно до яких до яких строк повернення кредиту було пролонговано до 13.10.2017, також проводилося списання грошових коштів у сумі 1771,00 грн, починаючи з 06.11.2016 по 08.10.2019, згідно зі вказаними угодами та було узгодження збільшення дозволеного ліміту овердрафту до розміру 20000,00 грн, а тому строку позовної давності позивачем не пропущено. Водночас розглядаючи позовні вимоги за первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016 р. у розмірі 12 773,36 грн та вимоги відповідача за зустрічним позовом про застосування наслідків недійсності умов вказаного кредитного договору, суд зазначає таке. Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 13.09.2018 року по справі № 540/275/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про захист прав споживача шляхом визнання пунктів кредитного договору недійсними (а.с.56,57 т.2) було визнано недійсними пункти 4.4., 4.5 в частині включення до розміру щомісячного платежу за кредитом суми щомісячної комісійної винагороди кредитного договору №22-202-824-2-16-Г, укладеного 28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] . На виконання зазначеного судового рішення 17.08.2020 року АТ «Мегабанк» здійснило перерахунок комісійної винагороди в розмірі 20\~010,00 грн та заборгованість за кредитним договором №22-202-824-2-16-Г від 28.10.2016 року відсутня (а.с.116). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). З огляду на встановлення в судовому порядку недійсності умов щодо включення до розміру щомісячного платежу за кредитом суми щомісячної комісійної винагороди кредитного договору №22-202-824-2-16-Г, укладеного 28.10.2016, невиконання рішення суду банком протягом тривалого часу та відсутність заборгованості за кредитним договором внаслідок виконання перерахунку, суд доходить висновку, що у позивача відсутнє право нараховувати штрафні санкції за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першою статті 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Щодо вимоги відповідача про стягнення на його користь з позивача суми комісійної винагороди в розмірі 20\~010,00 грн, перерахунок якої здійснено позивачем на підставі рішення Машівського районного суду від 13.09.2018 року по справі № 540/275/18, суд уважає що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як убачається з банківської виписки (а.с.116 т.2) внаслідок такого перерахунку заборгованість за кредитним договором №22-202-824-2-16-Г, укладеного 28.10.2016, погашена, та перплата відсутня, внаслідок того, що відповідач, починаючи з травня 2018 року не сплачував кошти за вказаним кредитним договором, що ним не заперечується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки первісний позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 1524,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial