Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив провести виділення йому земельної ділянки згідно проведеної у межах даної справи земельно-технічної експертизи. Свої позовні вимоги мотивував тим, що під час шлюбу, сторони придбали житловий будинок [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу, у судовому порядку було розподілене домоволодіння в натурі, у розмірі 49/100 частини і 51/100, на користь відповідача. Відповідач не реагує на пропозиції [PERSON] здійснити поділ земельної ділянки, у зв'язку з чим, позивач звернувся із даним позовом до суду. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який розподілений на дві частини з окремими входами та комунікаціями. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Представник Головного управління Держгеокадастру у місті Києві у судовому засіданні проти позову не заперечував. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог даного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] належить ? частини земельної ділянки, площею 0,0481 га, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], а інша ? частина вказаної земельної ділянки належить [PERSON]. Як встановлено в ході розгляду справи, на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який розподілений на дві частини, в одній з яких проживає позивач, а в іншій - відповідач. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 травня 2012 року ухвалено: Виділити [PERSON] в натурі 49/100 частин домоволодіння № [ADDRESS], які складаються з наступних приміщень квартири №2: тамбур 2, 2 кв. м під літ. 2-1; коридор 7, 9 кв. м під літ. 2-2; кухня 10, 0 кв. м під літ. 2-3; с/вузол 6, 8 кв. м під літ. 2-4; житлова 15, 3 кв. м під літ. 2-5; житлова 12, 8 кв. м під літ. 2-6; житлова 26, 0 кв. м під літ. 2-7; сарай-гараж під літ. «Б», погріб під літ. «Б», вбиральня під літ. «В». Виділити [PERSON] в натурі 51/100 частин домоволодіння № [ADDRESS], які складаються з наступних приміщень квартири №1:1-1 тамбур площею 1, 2 кв. м; 1-2 коридор площею 7, 6 кв. м; 1-3 ванна площею 4, 4 кв. м; 1-4 кухня площею 8, 7 кв. м; 1-5 житлова кімната площею 15, 3 кв. м; 1-6 житлова кімната площею 17, 8 кв. м; 1-7 житлова кімната площею 13, 8 кв. м; сарай під літерою «Г», погріб під літерою «Г». Припинити право спільної часткової власності між співвласниками [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок № [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право приватної власності на самостійний об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті виділу, та складаються з наступних приміщень квартири №2: тамбур 2, 2 кв. м під літ. 2-1; коридор 7, 9 кв. м під літ. 2-2; кухня 10, 0 кв. м під літ. 2-3; с/вузол 6, 8 кв. м під літ. 2-4; житлова 15, 3 кв. м під літ. 2-5; житлова 12, 8 кв. м під літ. 2-6; житлова 26, 0 кв. м під літ. 2-7; сарай-гараж під літ. «Б», погріб під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», що знаходяться по вулиці Тухачевського, 15 в місті Києві. В ході судового розгляду, позивач вказував на те, що відповідач у справі не допускає його до користування спільною ділянкою, що унеможливлює належну реалізацію йому законного права як співвласника. Крім того, згідно із Розпорядженням Київського міського голови від 19.06.2016 року № 125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, та провулків у місті Києві» [ADDRESS]. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у межах даної справи було призначено будівельно-технічну експертизу і поставлено питання про визначення можливих варіантів виділу в натурі належної [PERSON] ? частину спірної земельної ділянки. Висновком № 205/02-2016 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04.02.2016 року, судовий експерт Київського бюро судових експертиз та досліджень запропонував п'ять можливих варіантів розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку. Частиною першою статті 78 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. У відповідності до частин 1, 4 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Виходячи зі змісту ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Відповідно до п.21 зазначеної постанови, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Отже, вирішуючи даний спір по суті, враховуючи спірні правовідносини, що склались між сторонами у справі, розмір часток спірної земельної ділянки, які належать сторонам у справі, суд, проводячи поділ спірної земельної ділянки згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку 205/02-2016 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04.02.2016 року, проведеної судовим експертом Свістуновим Ігорем Сергійовичем, що запропонований експертом у Варіанті №4 порядку виділу в натурі спірної земельної ділянки, вважає, що саме у такому варіанті встановлення меж земельної ділянки підлягають задоволенню вимоги даного позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved