Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У квітні 2015 року позивач Печерська районна в м. Києві державна адміністрації звернулася до суду з позовом до [PERSON], державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві [PERSON], Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотухіної О.М., треті особи [PERSON], КП УЖГ Печерського району м. Києва «Хрещатик», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування свідоцтва, акту про реалізацію майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2012 року №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» Київська міська державна адміністрація передала до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації будинок [ADDRESS]. Разом з тим, позивачу при розгляді іншої цивільної справи стало відомо, що 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М. видано свідоцтво про право власності [PERSON] на нежилі приміщення № 70, загальною площею 123,8 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на підставі акту про реалізацію майна, що належить [PERSON], виданого державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого провадження № 38493816 по виконанню виконавчого листа 32604/6087/12, виданого 28.09.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва. Відповідно до акту про реалізацію майна вказані нежилі приміщення були реалізовані Філією № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.». Крім того, у свідоцтві про право власності від 14.10.2013 року зазначено, що нежитлове приміщення № 70 в буд. [ADDRESS] раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої державної нотаріальної контори 26 вересня 1995 року Голубинською Л.А. за реєстровим № 7821-у. Оскільки згідно довідки ВДВС Шевченківського РУЮ виконавче провадження № 38493816 на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ не перебувало та не перебуває, згідно з інформацією, наданою Головним управлінням юстиції у місті Києві від 6.02.2015 року №39275 за даними архівного фонду № 25 Двадцятої київської державної нотаріальної контори у справах 1995 року не знайдено договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою [ADDRESS], згідно з інформацією, наданою Департаментом комунальної власності м. Києва від 17.01.2014 року №062/10/13-358, приватизація такого майна територіальною громадою м. Києва департаментом не проводилась, відповідно до інформації наданої КП УЖГ «Хрещатик» приміщення № 70, загальною площею 123,8 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] відсутнє в даному будинку взагалі, існує технічне приміщення № 70 близько 40 кв.м, через яке можливий вхід з боку [ADDRESS] до міжбудинкового дворику, то позивач звернувся з цим позовом до суду та просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 14.10.2013 року, видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, визнати недійсним та скасувати акт від 27.09.2013 року про реалізацію майна, яке належало [PERSON], виданий державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала письмові додаткові пояснення. Зазначила, що протокол про проведення прилюдних торгів є нікчемним правочином, оскільки виконавчого провадження не існувало, прилюдні торги не проводились,[PERSON] ніколи не був власником спірних нежитлових приміщень, а відтак свідоцтво про право власності та акт про реалізацію майна підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, погодившись з пояснення представника позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 33-34). Зазначив, що позивач не наділений правом на оспорювання свідоцтва про права власності, оскільки він не брав участь у вчинені вказаної нотаріальної дії, його права та інтереси не порушуються. Крім того, нотаріус не може бути відповідачем у вказаній справі, оскільки позивачем не оскаржується відмова нотаріуса у вчинені нотаріальної дії чи процедура її вчинення. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 43-45). Зазначив, що позивач не був учасником прилюдних торгів, а тому не наділений правом на оспорювання свідоцтва про права власності та акту прилюдних торгів. Права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого для визнання правочинів недійсними, що стверджується правовою позицією Верхового Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс. У зв'язку з тим, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту свого порушеного права, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідачі державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві [PERSON], [PERSON], представник третьої особи КП УЖГ Печерського району м. Києва «Хрещатик», [PERSON] до судового засідання не з'явилися з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у відсутність осіб, які не з'явились до судового засідання, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що Печерська районна в м. Києві державна адміністрація є підпорядкованою Київській міській державній адміністрації та є новоствореним органом державної влади (була утворена 31 жовтня 2010 року розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 30.09.2010 року № 787). Наділена повноваженнями відповідно до діючого законодавства, в тому числі, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації) «Про реалізацію районними в м. Києві державними адміністраціями окремих повноважень» від 31.01.2011 року №121. Відповідно до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2012 року №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» Київська міська державна адміністрація передала до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації будинок [ADDRESS] (а.с. 173-176, 196-198, 212-215). Відповідно до п. 4.16 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 р. № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» Печерська районна в м. Києві державна адміністрація забезпечує захист майнових та немайнових прав - територіальної громади м. Києва. 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нежилі приміщення № 70, загальною площею 123,8 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на підставі акту про реалізацію майна, що належать [PERSON], виданого державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого провадження № 38493816 по виконанню виконавчого листа 32604/6087/12, виданого 28.09.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва (а.с. 9-10). Відповідно до акту про реалізацію майна вказані нежилі приміщення були реалізовані Філією № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» 10 вересня 2013 року (а.с. 10), що такж стверджується і протоколом № 22279/1 Філії № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.» (а.с. 105). Крім того, у свідоцтві про право власності від 14.10.2013 року зазначено, що нежитлове приміщення №70 в буд. [ADDRESS] раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого державним нотаріусом Двадцятої державної нотаріальної контори 26 вересня 1995 року Голубинською Л.А. за реєстровим № 7821-у. 23 жовтня 2013 року [PERSON] стала власником зазначених нежитлових приміщень на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 46-51). Разом з тим, згідно довідок ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві виконавче провадження № 38493816 на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не перебувала та не перебуває. Крім того, на виконання до відділу не надходили та не перебувають виконавчі документи, боржником за якими є [PERSON], у зв'язку з чим державним виконавцем [PERSON] не видавався акт від 27.09.2013 про реалізацію майна, яке належало [PERSON] (а.с. 11, 30, 116). Згідно з інформацією, наданою Головним управлінням юстиції у м. Києві від 6.02.2015 року № 39275 за даними архівного фонду № 25 Двадцятої київської державної нотаріальної контори у справах 1995 року не знайдено договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою [ADDRESS]. У справах Двадцятої київської державної нотаріальної контори відсутні відомості щодо державного нотаріуса [PERSON] (за даними КДНА нотаріус з таким прізвищем в 20 КДНК не працював) (а.с. 12). Згідно з інформацією, наданою Департаментом комунальної власності м. Києва від 17.01.2014 року №062/10/13-358, приватизація такого майна територіальною громадою м. Києва департаментом не проводилась (а.с. 13). Відповідно до листа ліквідатора приватного підприємства «Нива - В.Ш.» від 16 жовтня 2015 року неможливо віднайти документи щодо проведення прилюдних торгів Філією № 10 приватного підприємства «Нива - В.Ш.», що були оформлені протоколом № 22279/1 від 10 вересня 2013 року (а.с. 133). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним правочином є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такі нікчемні правочини, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо. Оскільки за результатами прилюдних торгів укладається договір купівлі-продажу між організатором торгів та його переможцем, який оформлюється у вигляді протоколу проведення торгів, то такий протокол його як і будь-який інший договір, може бути визнано недійсним з підстав, передбачених законом, зокрема, через його невідповідність актам цивільного законодавства. Враховуючи, що представником позивача не доведено в судовому засіданні, що недійсність протоколу проведення торгів встановлена законом, то доводи представника позивача про те, що протокол про прилюдні торги від 10 вересня 2013 року є нікчемним правочином суд вважає помилковими. Крім того, стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Проте застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, а саме реституції як способу захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо вічуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, від 13 травня 2015 року у справі 6-67цс15, від 25 червня 2014 року у справі 6-6714цс. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. Оскільки нежитлові приміщення по [ADDRESS] вибули не з волі позивача, то з урахуванням вказаних положень закону та правових позицій Верховного Суду України суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову в порядку, визначеному ст. 388 ЦК України, а не шляхом визнання свідоцтва про право власності та акту прилюдних торгів недійсними. З урахуванням того, що позивачем не оспорюється протокол проведення торгів (не ставиться питання про визнання його недійсним, в порядку визначеному ст. 215 ЦК України), свідоцтво про право власності та акт про реалізацію майна є лише наслідком укладеного правочину щодо проведення торгів (формою його закріплення), скасування яких може вирішуватись лише як застосування наслідків визнання правочину недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскільки під час судового розгляду справи, встановлено, відсутність виконавчого провадження, під час здійснення якого було продано нежитлові приміщення, то суд дійшов висновку, що вказані положення на ці правовідносини не поширюються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір йому не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed