Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка предявила в суді позов, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 6 по вул. Санаторній у м. Бердичеві та зняти його з реєстрації. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 02.11.2004 їй на праві власності належить будинок № 6 по вул. Санаторній у м. Бердичеві. У її житлі зареєстрований [PERSON], який з 2005 року не проживає у будинку. Його реєстрація позбавляє можливості у повному обсязі реалізувати її права власника будинку, зокрема продати чи обміняти будинок. Визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом є підставою для скасування його реєстрації у житлі. Як на правову підставу, посилається на положення статей 391, 405 ЦК України. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не зявилися, згідно поданих заяв просять справу слухати за їх відсутності, не заперечили проти заочного розгляду. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, судом ухвалено, провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до договору дарування від 02.10.2004 [PERSON] являється власником житлового будинку № 6 по вул. Санаторній у м. Бердичеві ( а.с. 6,23). З довідки МК ВЖРЕП № 7 вбачається від 23.03.2016 та акта МК ВЖРЕП № 7 від 21.03.2016 вбачається, що у будинку № 6 по вул. Санаторній у м. Бердичеві зареєстрований, однак не проживає з 2005 року [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Свідки [PERSON] та [PERSON] кожна у судовому засіданні показали, що відповідач - син позивачки. Він близько десяти років з позивачкою не проживає. Приїздить вкрай рідко. Його речі в будинку відсутні. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно\~ до\~ частини першої статті \~ 156 ЖК\~ України,\~ з\~ урахуванням\~ положень\~ частини першої 405 ЦК України\~ члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відсутність члена сім'ї у житлі понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач без поважної причини відсутній більше року по місцю своєї реєстрації, не проживає у будинку без поважних причин, позивачка заперечує проти його реєстрації, - відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом. Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. А тому, вимога позивачки про зняття з реєстрації відповідача не підлягає задоволенню, оскільки втрата права на житло і є підставою для внесення даних про зняття особи з реєстраційного обліку. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору розмірі 551, 20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial