Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У жовтні 2020 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить суд, з урахуванням уточнень здійснити поділ відокремленого нежилого приміщення 1-го поверху (в літері В) В тому числі: приміщення 1 пл. - 41,8 кв.м., приміщення 2 пл.- 24,0 кв.м., приміщення 3 пл.-2,1кв.м., приміщення 4 пл. - 11,5 кв.м., приміщення І пл,- 6,7 кв.м. загальною площею 86,10 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частину відокремленого не жилого приміщення 1-го поверху (в літері В) в т.ч.: приміщення 1 пл. - 41,8 кв.м., приміщення 2 пл,- 24,0 кв.м., приміщення 3 пл.- 2,1кв.м., приміщення 4 пл. - 11,5 кв.м., приміщення І пл.- 6,7кв.м. загальною площею 86,10 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.09.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За період перебування у шлюбі ними було придбане відокремлене нежитлове приміщення 1-го поверху (в літері В) загальною площею 86,10 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке відповідно до договору купівлі-продажу від 03.07.2003 року було оформлено на [PERSON] , і яке вони повинні були використовувати під художню майстерню. 18.03.2013 року Солом`янським районним судом м. Києва було винесено рішення , яким позов про розірвання шлюбу було задоволено, а шлюб між сторонами розірвано. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою від 07.12.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 29.04.2021 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та слухати справу у його відсутність, не заперечив проти заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 08.09.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб про що зроблено актовий запис № 895 в Жовтневому РАГС М. Києва. 18.03.2013 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно та Реєстру прав власності на не рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме на: відокремлене нежиле приміщення 1-го поверху (в літері В) загальною площею 86,10 кв.м., яке розташоване за адресою : [ADDRESS] , інформація в реєстрі відсутня. Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВАМ №213606 від 03.07.2003 року зареєстрованого за №000234/10 Фондом приватизації комунального майна Шевченківського району м.Києва, [PERSON] було придбане нежиле приміщення 1-го поверху (в літері В) в т.ч.: приміщення 1пл. - 41,8 кв.м, приміщення 2 пл.- 24,0 кв.м, приміщення 3 пл.-2,1кв.м, приміщення 4 пл. - 11,5 кв.м, приміщення І пл,- 6,7кв.м. загальною площею 86,10 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 08.09.2003 року було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення І поверху (літ. В) загальною площею 86,1 кв.м. за [PERSON] . Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). При цьому, право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Отже, з аналізу наданих суду доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірне майно придбане та зареєстроване на ім`я відповідача в період з 08.09.1990 р. по 18.03.2013 р. є спільною сумісною власністю сторін по справі, як майно подружжя придбане під час шлюбу, а тому підлягає поділу, в рівних частках кожному. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за позивачем право власності на 1/2 вищезазначених приміщень за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10510,00 грн.

Outcome: approved