Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Полтавською дирекцією Акціонерного товариства «Укрпошта» у період з 21.02.2013 року до 26.11.2018 року та працював на посаді водія. Під час виконання своїх службових обов`язків 12.05.2018 року об 11:40 год. на автодорозі Машівка-Нехвороща-Світлогірське, відповідач, керуючи автомобілем «Кобальт» FKF-1061C-08, д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Майнова відповідальність позивача перед третіми особами булла застрахована в ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» відповідно до Полісу №АК/8395161 від 16.01.2018 року. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.06.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою апеляційного суду від 05.02.2020 року стягнуто з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальних збитків 139014 грн., моральної шкоди 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору 704,80 грн., витрати за надання правничої допомоги 2700 грн., а також судовий збір у розмірі 1390 грн. Просили стягнути з відповідача в порядку регресу шкоду в розмірі 148 808 грн.80 коп. та судові витрати по справі у розмірі 2233 грн. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав та просив задовольнити, надавши пояснення, які за змістом аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали повністю та зазначили, що вини [PERSON] у ДТП немає, оскільки він не порушував Правил дорожнього руху; шкода завдана під час виконання трудових обов`язків, тому розмір відшкодування за загальним правилом обмежується середньомісячним заробітком; підстави для повної матеріальної відповідальності встановленої працівника, передбачені ст.130 КЗпП України, у даному випадку відсутні. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що наказом Полтавської дирекції Української державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» №165-к від 20.02.2013 року [PERSON] прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів з 21.02.2013 року, з посадовим окладом 1709 грн. на місяць (а.с.10). Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.06.2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 340 грн. Згідно з постановою, 12.05.2018 року, о 11 год. 40 хв., на автодорозі Машівка-Нехвороща-Світлогірське, [PERSON] керуючи автомобілем «Кобальт» FKF-1061C-08 д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку с.Світлогірське, Кобеляцького району, на відстані 2748 метрів до повороту на с.Василівка Кобеляцького району, не врахував дорожню обстановку перед перестройкою та зміною напрямку руху, не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку та здійснював обгін керованого [PERSON] автомобіля; внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.12). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, посилання відповідача та його представника на відсутність вини [PERSON] у скоєнні ДТП судом не беруться до уваги, оскільки ця обставина встановлена рішенням суду по справі про адміністративне правопорушення і доказуванню не підлягає. Таким чином, вина [PERSON] у скоєнні ДТП згідно з постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.06.2018 року є доведеною. Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заподіяної шкоди суд виходить з такого. Згідно з наказом Полтавської дирекціїАкціонерного товариства «Укрпошта» про припинення трудового договору №7815/02 від 28.11.2018 року [PERSON] звільнений з посади водія автотранспортних засобів 2 класу на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.4). Відповідно до листа ПАТ Страхової компанії «ВУСО» від 15.08.2018 року в страхову компанію 14.05.2018 року надана заява на виплату страхового відшкодування [PERSON] ; згідно із страховим актом №07598-24 від 10.08.2018 року ПрАТ СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. по події, що сталася 12.05.2018 року з автомобілем Кобальт FKF-1061C-08 д.н.з. [NUMBER] на реквізити постраждалої сторони [PERSON] (а.с.13). Постановою державного виконавця від 17.03.2020 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави № 554/5191/18 від 26.02.2020 року про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] 139014 грн.(а.с.14). Платіжним дорученням №2922 від 06.04.2020 року сплачені матеріальні збитки за виконавчим листом № 554/5191/18 від 26.02.2020 року у розмірі 139014 грн. (а.с.15). Згідно з постановою державного виконавця від 22.04.2020 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави № 554/5191/18 від 26.02.2020 року про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000 грн.(а.с.16). Платіжним дорученням №3892 від 06.05.2020 року сплачені моральна шкода [PERSON] за виконавчим листом № 554/5191/18 від 26.02.2020 року у розмірі 5000грн. (а.с.17). Згідно з постановою державного виконавця від 22.04.2020 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави № 554/5191/18 від 26.02.2020 року про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 3404,80 грн.(а.с.18). Платіжним дорученням № 3889 від 06.05.2020 року сплачена заборгованість за виконавчим листом № 554/5191/18 від 26.02.2020 року у розмірі 3404,80 грн. (а.с.19). Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зі змісту ч.ч.1, 2 і 4 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП Укаїни передбачає перелік випадків матеріальної відповідальності працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Відповідно до ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач несе повну матеріальну відповідальність та зобов`язаний відшкодувати у повному розмірі шкоду, заподіяну підприємству. З огляду на те, що завдана шкода пов`язана з виконанням відповідачем трудових обов`язків, він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони не надали суду доказів на підтвердження розміру середньомісячної заробітної плати [PERSON] за період його роботи у Полтавській дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», що унеможливлює задоволення позову в цій частині. Отже, у стягненні з [PERSON] шкоди у розмірі середньомісячного заробітку слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed