Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У жовтні 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із позовом до КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, який було уточнено. У позовній заяві зазначено, що 12 листопада 2014 року [PERSON], була прийнята на роботу до КЗ «Василівський історико-культурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради па посаду сторожа. Відповідно до посадової інструкції сторожа, затвердженої в.о. директором КЗ «ВІКМЗ «Садиба Попова» [PERSON] від 20 жовтня 2011 року, [INFO], без вимог до стажу роботи. З даною посадовою інструкцією [PERSON] була ознайомлена 11 листопада 2014 року. При виконанні службових обов'язків за весь час роботи жодних зауважень до [PERSON] не було. 05 липня 2016 року в КЗ ««Василівський історико-культурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР був створений профспілковий комітет, головою якого було обрано [PERSON] 06 липня 2016 року [PERSON] повідомлена про заплановане вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників КЗ ««Василівський історико-культуриий музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради, яке відбудеться 06 вересня 2016 року. З 05 липня 2016 року і до 06 вересня 2016 року [PERSON] не отримувала жодної пропозиції від керівництва КЗ «ВІКМЗ «Садиба Попова» щодо зайняття іншої посади у зв'язку із запланованим скороченням штату працівників. Відповідно до штатного розпису, який почав діяти з 01 липня 2016 року введено посаду охоронника і саме на цей час [PERSON] продовжувала працювати в КЗ «ВІКМЗ «Садиба Попова» та виконувати свої обов'язки щодо охорони приміщень та майна підприємства. Пунктом 7.7 Колективного договору КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради передбачений обов'язок адміністрації організовувати системи підготовки кадрів на підприємстві, при якій кожен працівник, який вже працює, так і знову прийнятий, мав можливість освоїти нову (в т.ч. суміжну) професію, підвищити кваліфікацію за своєю спеціальністю. Кожному працівнику, який пройшов перепідготовку і підвищив свій професійний рівень за висновком кваліфікаційної комісії та згідно з документами навчального закладу, гарантується пріоритет у прийнятті на більш кваліфіковані роботи з підвищенням тарифного розряду (посадового окладу), при наявності в організації вакансій. [PERSON] мала переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників відповідно до п.1 ч.2 ст.42 КЗПП України та враховуючи умови вищевказаного колективного договору, а також п.1.3 посадової інструкції охоронника, відповідач зобовязаний був організувати професійну підготовку [PERSON], щоб вона мала можливість освоїти професію охоронника, яка є суміжною зі сторожем. 06 вересня 2016 року, не отримавши відповіді вищестоящої профспілкової організації про звільнення [PERSON], яка в свою чергу є головою первинної профспілкової організації, з посади сторожа, був прийнятий наказ №32-л про припинення трудового договору з [PERSON] Аналізуючи вищевказаний наказ, то вбачається, що однією з підстав припинення трудового договору є лист-пропозиція [PERSON] про вільну вакансію в комунальному закладі від 01 вересня 2016 року №324. Даний лист-пропозицію [PERSON] отримала вже після отримання наказу №32-л про припинення трудового договору. Незаконне звільнення заподіяло [PERSON] моральних страждань, пов'язаних з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення свого побуту і достатнього матеріального становища родини. Незаконне звільнення з роботи, призвело до моральних страждань, втрата нормальних життєвих зв'язків вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя, також змушена була звернутись за правовою допомогою, та в подальшому з позовом до суду для відновлення своїх порушених прав. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №32-л про припинення трудового договору від 06 вересня 2016 року, виданого директором КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» Запорізької обласної ради; поновити [PERSON] на посаді охоронника комунального закладу «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР; стягнути з КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2016 року по день ухвалення рішення по даній цивільній справі; стягнути з КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; стягнути з КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просить задовольнити з підстав, що викладені у письмовій формі. Представник позивачки адвокат [PERSON] вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] суду пояснив, що звільнення [PERSON] проведено з дотриманням законодавства і підстави для поновлення позивачки на роботі по іншій посаді відсутні. Позов не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] також просить суд відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду показала, що є головою Василівської районної організації профспілки працівників культури України. Первинна профспілка КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР була створена 05 липня 2016 року та 07 липня взята на облік. У серпні 2016 року вона перебувала у щорічній відпустці і їй невідомо, хто саме отримував подання на звільнення [PERSON] На роботу [PERSON] вийшла на початку вересня 2016 року і подання фактично не розглядалося. Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, свідка, вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до наказу №15-л від 11 листопада 2014 року, з 12 листопада 2014 року [PERSON] прийнята на посаду сторожа КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР. Наказом №32-л, складеному 05 вересня 2016 року КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР, з 06 вересня 2016 року [PERSON] звільнена з посади сторожа п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням чисельності та штату працівників. [PERSON] ознайомлена з наказом та отримала його копію 06 вересня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими. У судовому за сіданні не встановлено, що відповідачем було порушено порядок звільнення [PERSON] із посади сторожа. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У зв'язку із введенням в дію власником КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» - Запорізькою обласною радою нового штатного розпису, наказом від 01 липня 2016 року №133-осн. керівника КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» було проведено скорочення чисельності та штату, зокрема, чотири посади «сторож» було виведено зі штатного розпису та введено 4 посади «охоронник», про що у відповідності до вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України, під розпис було повідомлено позивачку [PERSON], яка обіймала посаду «сторож». Згідно із наказом від 01 липня 2016 року №137-осн. позивачку було попереджено про заплановане звільнення, однак 01 липня 2016 року позивачка відмовилася від підпису на повідомленні, про що було складено відповідний акт (а.с.49). В подальшому вих. №254 від 06 липня 2016 року позивачку було вдруге попереджено під розпис про наступне звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату (а.с.47). Тоді ж відповідач КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» звернувся до первинної профспілкової організації із поданням про надання попередньої згоди на звільнення працівників (в т.ч. позивача) за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, однак не повідомлений у встановлений спосіб про розгляд його подання первинною профспілковою організацією або її виборним органом. 05 липня 2016 року створена первинна профспілкова організація працівників музею КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР, головою профспілкової організації обрано [PERSON] Відповідно до протоколу №6 від 07 липня 2016 року, з 05 липня 2016 року первинна профспілкова організація працівників музею КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР взята на облік та стала членською організацією Василівської районної організації професійної спілки працівників культури Запорізької області. У відповідності до вимог ст.ст.43,252 КЗпП України, 09 серпня 2016 року за вих.№295 відповідач КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР звернувся до Василівської районної організації професійної спілки працівників культури України, як до вищого профспілкового органу з поданням про надання попередньої згоди на звільнення позивачки [PERSON], яка була головою первинної профспілкової організації. Станом на 05 вересня 2016 року письмової відповіді на подання не отримано. Як вбачається з відповіді на запит адвоката від 04 жовтня 2016 року №10, Василівською районною організацією професійної спілки працівників культури України отримано подання КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР на звільнення голови первинної профспілки [PERSON] - 12 серпня 2016 року, однак відповідь не надана. Згідно частин 2,5 ст.43 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п 'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. В подальшому виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення в письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Аналогічне положення містить ч.4 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Таким чином, твердження позивачки [PERSON] про те, що відповідачем не додержано порядок отримання попередньої згоди профспілкових органів на її звільнення не відповідає обставинам справи. Також посилання позивачки [PERSON], що відповідачем порушено її переважне право на залишення на роботі не ґрунтується на матеріалах справи. Всі чотири посади «сторож» було виведено зі штатного розпису та введено 4 посади «охоронник». Тобто, відбулося скорочення штату, посада сторожа в установі відповідача відсутня. Відповідно до ч.2 ст.42 КЗпП, передбачено рівність умов праці та кваліфікації при наданні переваги в залишенні на роботі певним категоріям працівників. При цьому позивачкою [PERSON] не доведено саме рівності кваліфікації та умов праці для посад сторожа та охоронника. Між тим, кваліфікаційні вимоги до цих посад, а також і обсяг виконуваних функціональних обов'язків суттєво різняться в бік складності та більшого обсягу трудових функцій посади охоронника порівняно із посадою сторожа. Тим більше, що внаслідок виконання суттєво розвинутіших обов'язків охоронника виникає певна небезпека для здоров'я та життя працівника, несумісна з сімейними обставинами позивача (виховує неповнолітніх дітей, єдиний годувальник родини). Судом не встановлено беззаперечного порушення відповідачем п.7.7 Колективного договору КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР. Колективний договір укладено між Адміністрацією установи відповідача та Профспілковим комітетом, який представляє інтереси працівників закладу. Вказаним пунктом передбачено визнання сторонами Колективного договору, що підвищення кваліфікації та перекваліфікація працівника повинні проводитися не тільки виходячи з інтересів організації, а й виходячи з потреб особистого росту працівника. Обов`язком Адміністрації є створення умов для професійного зростання працівників. Позивачка пояснила, що Адміністрація не забезпечила їй можливість для професійного зростання, можливість освоєння кваліфікаційних вимог посади охоронника, однак жодного доказу про звернення до відповідача із заявами про підвищення кваліфікації або перекваліфікації, суду не надала. Крім того, не виконання власником або уповноваженим ним органом умов колективного чи трудового договору, є окремою підставою для розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. Суд встановляє порушення відповідачем вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Одночасно з попередженням про звільнення [PERSON] за ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідач не попередив її про іншу роботу. Про наявність вакантної посади прибиральниці [PERSON] була повідомлена після звільнення 06 вересня 2016 року (а.с.11,46). Однак позивачка відмовилася від даної посади 06 вересня 2016 року, також вона не заявляла позовних вимог про поновлення її на посаді прибиральниці. Суд відмовляє у визнанні незаконним та скасуванні наказу №32-л від 06 вересня 2016 року та поновлення [PERSON] на посаді охоронника. Постільки суд не приймає рішення про поновлення [PERSON] на роботі, також не підлягають задоволенню позовні вимоги про виплату позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом не встановлено порушення відповідачем КЗ «Василівський історико-архітектурний музей-заповідник «Садиба Попова» ЗОР законних прав позивачки [PERSON], що призвели до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог і у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. У звязку із відмовою у задоволенні позову суд не стягує з відповідача понесені позивачкою витрати на правову допомогу адвоката у сумі 4000 грн. Витрати по сплаті судового збору суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed