Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом до відповідачів,посилаючись на те,що 21 квітня 2006 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № Е 17-06/Р , відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 19 жовтня 2007 року.З метою забезпечення виконання вказаного договору 21 квітня 2006 року з [PERSON] був укладений договір поруки.Зобов*язання відповідно умов договору не виконані та станом на 21 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 2977,07 доларів США ,яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів та витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 10 липня 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ « ПриватБанк» просить рішення суду скасувати,ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ,з тих підстав ,що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини, що мають значення для справи , висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права. У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ « ПриватБанк» ,що діє за довіреністю Бондаренко Д.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] просила апеляційну скаргу відхилити. У судове засідання апеляційного суду [PERSON] не з*явилася,належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи(а.с.118,119). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Е 17-06/Р, відповідно до якого відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 4 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 19 жовтня 2007 року, і зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадках порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно п.п.4.7.,5.1. кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом ,винагороди,комісії, неустойки-пені,штрафів за даною угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років.Цей договір в частині п.3.7. набуває чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами ,в решті частин-з моменту надання позичальником розрахункових документів на використовування кредиту в межах вказаних в них сум ,і діє в об*ємі перерахованих засобів до повного виконання сторонами зобов*язань за цим договором (а.с.14-17). В забезпечення виконання зобов'язання за договором Е 17-06/Р від 21 квітня 2006 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] відповідає перед позивачем за виконання зобов'язань [PERSON] Відповідно п.п.4,11,12 договору поруки у випадку невиконання боржником обов*язків за кредитним договором ,боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов*язань за кредитним договором .Сторони прийшли до згоди ,що строк ,в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років (а.с.19). В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із порушеним зобов'язанням за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 21 березня 2013 року складає 2977,07 доларів США, з яких: - 661,58 доларів США - заборгованість за кредитом; - 1192,07 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1123,42 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відмовляючи в задоволенні позову ,суд першої інстанції ,виходив з того ,що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом ,а відповідно до п.7.ч.11.ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів « позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Проте з такими висновками суду погодитися не можна. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).Відповідно ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов*язання, забезпеченого порукою,боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники,якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі,що і боржник,включаючи сплату основного боргу,процентів,неустойки,відшкодуван ня збитків,якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено , що внаслідок порушення відповідачем строку та порядку погашення кредиту станом на 21 березня 2013 року заборгованість складає 2977,07 доларів США, з яких: - 661,58 доларів США - заборгованість за кредитом; - 1192,07 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1123,42 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Разом з тим, із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно пунктів договору терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту ,відсотків за користування кредитом,винагороди,комісії,неустойки- пені,штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. За правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Отже, законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно на це заява сторони у спорі під час розгляду справи у суді першої інстанції. Установлено, що матеріали справи не містять заяви [PERSON],[PERSON] про застосування строку позовної давності. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року справа № 6-126цс13. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Перш за все, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонами визначати умови такого договору. Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вимоги закону. Висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та наявним в справі доказам. Крім того,як вбачається з матеріалів справи рішенням Будьоннівського районного суду м.Донецька від 21 листопада 2008 року ,яке набрала законної сили, за позовом ПАТ КБ « ПриватБанк» було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5161,57 грн. (що становило 1066,44 доларів США ,з них : за кредитом -661,58 доларів США ,по процентах-313,43 доларів США,пеня-191,43 доларів США ),судові витрати у розмірі 81,62 грн., а всього 5243,19 грн. (а.с.93-95,97-99,124-125).На теперішній час рішення суду боржниками не виконано. Відповідно п.17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів ,що виникають із кредитних правовідносин « зобов*язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК ). Такі підстави,зокрема ,зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК .Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора,яке не виконано боржником,не припиняє правовідносин сторін кредитного договору ,не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов*язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум,передбачених частиною другою статті 625 ЦК ,оскільки зобов*язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526 ,599 ЦК . Враховуючи викладене ,апеляційний суд вважає,що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, без урахування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому ,підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ,а саме стягнення солідарно з [PERSON],[PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № Е 17-06/ Р від 21 квітня 2006 року по процентам за користування кредитом у розмірі 878,64 доларів США , що за курсом НБУ станом на 11.03.2014 року ( дорівнює 9,23 за 1 долар США ) - становить 8 109 грн. 84 коп., суму пені у розмірі 9 525 грн. 26 коп.(що дорівнює 1031,99 доларів США за курсом НБУ станом на 11.03.2014 року ) (а.с.102,103-115) . Таким чином судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача понесені і документально підтверджені витрати по сплаті суми судового збору ,пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 176,35 грн., у розмірі 118 грн.94 коп. за подання апеляційної скарги (а.с.29,57 ).

Outcome: partial