Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У квітні\~2018\~р.\~[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 12.05.2015 р. працював електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання у ДП «Тростянецький спиртовий завод». Відповідно до наказу керівництва підприємства 07.11.2016 р. його було звільнено з посади за згодою сторін, згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед [PERSON] по виплаті заробітної плати у розмірі 13863,50 грн. При зверненні до ДП «Тростянецький спиртовий завод» за розрахунком по заборгованості, отримав відмову про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися з [PERSON] Зазначив, що при звільненні його з посади електромонтера не було здійснено повного розрахунку, що є прямим порушенням Конституції України та КЗпП України. Зазначені обставини щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі не є підставою для її невиплати. [PERSON] просив суд стягнути з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 13863,50 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 54989,44 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 1000 грн. 22.02.2019 представник ДП «Тростянецький спиртовий завод» подав заперечення, обґрунтуване тим, що позов визнає частково в частині заборгованості по заробітній платі в розмірі 7768,64 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1923,12 грн.). Решту позовних вимог не визнає і вважає необґрунтованими та не співмірними із заборгованістю по заробітній платі. Станом на 23.05.2018 р. відповідач перерахував вказану суму заборгованості на адресу позивача поштовим переказом. В задоволенні позову просив відмовити. 11.02.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], 15.06.1970р.н., 12.05.2015р. прийнятий електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання ІV розряду до ДП «Тростянецький спиртовий завод» (далі Підприємство). 07.11.2016р. був звільнений за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.9-10). Сума заборгованості на момент звільнення складала 8\~601,01 грн, з яких 832,37 грн сума податків (а.с.12). Згідно копії наказу ДП «Тростянецький спиртовий завод» від 08.05.2015р. [PERSON] прийнятий електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання ІV р. в ел. цех з 12 травня 2015р. з погодинною тарифною ставкою згідно штатного розкладу. (а.с.48-49). Заборгованість Підприємства по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 7 768,64 грн була погашена 23 травня 2018 року, що підтверджено видатковим чеком ВД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.46). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). У правовій позиції Верховного Суду України у цивільній справі № 6-76цс14, висловленою у постанові від 2 липня 2014 року, зазначено, що частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до довідки про нараховану заробітну плату [PERSON] від 12 березня 2018 року № 74, нарахована заробітна плата за вересень-жовтень 2016 року становить 6561,40 грн. Сума до видатку на руки без податків і зборів складає 5262, 49 грн.). За вказаний період відпрацьовано 309 год. Як розяснено в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Оскільки [PERSON] працював на підприємстві за графіком з погодинною тарифною ставкою 5-ти денного робочого тижня, середньогодинний заробіток останнього становить 17,03 грн. (5262,49 грн./309 год.). З урахуванням норм тривалості робочого часу за 2016, 2017, 2018 роки, затвердженими листами Мінсоцполітики України, за час затримки розрахунку при звільненні, які мають бути оплачені за середнім заробітком, кількість годин в 2016 році становила 320 год. (з 07 листопада 2016 року), в 2017 році 1978 год., в 2018 році (по 23 травня) 774 год., а всього 3072 год. Таким чином, належна позивачеві сума компенсації становить 52\~316,16 грн. (17,03 грн. х 3072 год.). Отже, сума яка підлягає стягненню на користь позивача, середнього заробітку за час затримки розрахунку, становить 52\~316,16 грн. Доводи позивача, що на момент розгляду справи заборгованість Підприємства перед ним по заробітній платі становить 13\~863,50 грн, не заслуговують на увагу, оскільки спростовується матеріалами справи, зокрема, що повний розрахунок з ним було проведено 23.05.2018р., у сумі 7 768,64 грн, Ця сума становить 8 601,01 грн (всього нараховано) 832,37 грн (суми податків), а отже 23.05.2018р. відповідач перерахував усю суми заборгованості по заробітній платі позивачу. З огляду на викладене, позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, задоволенню не підлягає. Окрім того, доводи представника відповідача на відсутність вини ДП «Тростянецький спиртовий завод», що є обовязковою умовою виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, обґрунтовуючи це розпочатою судовою процедурою щодо розпорядження майном боржника не заслуговують на увагу, оскільки не є поважними, наявність постанови державного виконавця про арешт коштів боржника не свідчить про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів, а тому не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити відповідні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач у даній категорії справи був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.\~\~ Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем додано лише квитанції №27 від 17.03.2018 р., згідно якої встановлено, що адвокат [PERSON] отримала від [PERSON] гонорар у розмірі 1000 грн. за надання правової допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем не було надано розрахунку із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення позовної зави, договір про надання правових послуг, суд позбавлений можливості перевірити достовірність зазначених витрат, а тому вважає за необхідне відмовити [PERSON] у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial