Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що 02 липня 2010 року між ним та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір що наміри, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ієрусалимовою І.Б. та зареєстрований у реєстрі за № 839. За умовами правочину [PERSON] й [PERSON] зобов'язалися продати [PERSON], а останній зобов'язався купити у них об'єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення - офіс під № 1 в секції «В», загальною площею 134,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу мав бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 02 липня 2011 року. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу відповідачі [PERSON] та [PERSON] одержали від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США (в еквіваленті у гривнях станом на час передання - 79 000 грн. 00 коп.). Ця сума грошей була розцінена сторонами договору як аванс у рахунок наступного договору купівлі-продажу. Приміщення офісу було передане у користування позивачу [PERSON], який за власні кошти виконав у ньому ремонтні роботи. Позивач неодноразово звертався до відповідачів із пропозицією щодо укладення договору купівлі-продажу офісу до будь-якого нотаріуса. З огляду на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не звернулися до суду із позовом про визнання договору недійсним, а позивач [PERSON] не звертався до суду щодо застосування пункту п'ятого договору, то на думку останнього можна констатувати, що пункт перший договору не було виконано внаслідок взаємної бездіяльності, тобто мовчазної згоди учасників правочину. Так, згідно із пунктом четвертим договору [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися повернути позивачу аванс, сума якого вказана у пункті третьому договору, у повній сумі протягом однієї доби з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі. Відповідно до пункту першого статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 01 червня 2018 року [PERSON] звернувся до [PERSON] та [PERSON] з вимогами про повернення авансу по договору у розмірі, який еквівалентний 10 000 доларам США, а саме в сумі 261 200 грн. 00 коп. При цьому, згідно з інформацією, яка містяться на веб-сайті ПАТ «Укрпошта», відповідачі одержали вимоги 06 та 07 червня 2018 року й повинні були їх задовольнити не пізніше 08 червня 2018 року. Разом і тим, вимоги позивача не були задоволені відповідачами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Такою подією, згідно із пунктом п'ятим договору, сторонами визначено момент пред'явлення відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимог про повернення авансу - еквіваленту 10 000 доларів США, яку відповідачі повинні були виконати потягом однієї доби, однак цього не зробили. Згідно із частиною третьою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач стверджує, що у відповідачів виник солідарний обов'язок перед ним щодо повернення завдатку у грошовій одиниці гривні в еквіваленті 10 000 доларам США станом на день здійснення такого платежу. У позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути у солідарному порядку із [PERSON] та [PERSON] на його користь - 261 200 грн. 00 коп. У відзиві відповідачами на позовну заяву [PERSON] зазначається, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду. Відповідно до пункту другого договору, укладеного між позивачем та відповідачами договір купівлі-продажу повинен був бути укладений не пізніше 02 липня 2011 року, а відповідна, передбачена правочином, вимога про повернення авансу була направлена позивачем лише 01 червня 2018 року. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У тексті договору сторони чітко визначили наслідки не укладення договору купівлі-продажу, у залежності від вини сторони чиї дії та, або, бездіяльність призвели до не укладення цього правочину. Позивач вказує на те, що протягом року неодноразово усно наполягав на укладенні договору купівлі-продажу, однак саме відповідачі ухилялися від його укладення. Разом із тим, жодних доказів в обґрунтування цих тверджень до позову не додано. Позивач [PERSON] протягом усього часу не ставив питання про повернення сплаченого авансу та відшкодування понесених матеріальних збитків у розмірі суми сплаченого авансу, як зазначено у пункті п'ятому договору, й лише 01 червня 2018 року вирішив, що сторони за взаємною згодою не уклали договір купівлі-продажу. Саме з вини позивача не було укладено договір купівлі-продажу, оскільки він не мав достатніх фінансових можливостей, які б надали йому можливість придбати нежитлове приміщення. Підтвердженням такого твердження є те, що після укладення договору, того ж дня, а саме 02 липня 2010 року, позивач уклав з відповідачами договір найму нежитлового приміщення. Тобто, 02 липня 2010 року відповідно до акту здачі-приймання (приймання-передачі) нежитлового приміщення [PERSON] отримав приміщення у своє володіння та користування, однак за дванадцять місяців користування сплатив відповідачам орендну плату лише за два місяці. Несплата орендної плати змусила відповідачів звернутися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення орендної плати за користування приміщенням, який у судовому порядку було вирішено на користь відповідачів. Несплата орендної плати, задоволення позову [PERSON] та [PERSON] щодо її стягнення є прямим підтвердженням відсутності у [PERSON] фінансової можливості не тільки виконувати свої поточні зобов'язання, а й неспроможності оплатити придбання нежитлового приміщення у відповідності до договору купівлі-продажу. Судове рішення не виконане [PERSON], що також свідчить про відсутність у позивача фінансових можливостей придбати нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу. Ринкова вартість нежитлового приміщення у зв'язку із економічною кризою у державі та змінами на ринку нерухомості значно знизилася, починаючи із 2010 року й до 2011 року, коли повинен був бути укладений договір купівлі-продажу. Відповідачі були дуже зацікавлені в укладенні договору купівлі-продажу на визначених у 2010 році умовах, що зафіксоване у договорі, а тому не могли ухилятися від укладення договору купівлі-продажу. Більш того, нежитлове приміщення по сьогоднішній день виставлене на продаж, хоча й за значно нижчою вартістю, а ніж визначено договором. Просять у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Шевченко Т.М. підтримали заявлені позовній вимоги й просять їх задовольнити, надали пояснення в обґрунтування позову. Пояснили, що договором визначено обов'язок відповідачів повернути грошові кошти, одержані в якості авансу, з моменту пред'явлення до них вимог. Цей обов'язок ними не виконано. Позовна давність на звернення до суду із позовом щодо захисту порушених прав позивачем не пропущена. У нежитловому приміщенні позивачем було проведено ремонтні роботи для чого він змушений був оформити кредит. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - Кулик С.А. не визнав позов [PERSON] й просить у його задоволенні відмовити. При цьому він пояснив, що позовні вимоги є необґрунтованими й позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із відповідним позовом. Основний договір купівлі-продажу повинен був бути укладений 02 липня 2011 року. Із вимогами позивач про повернення авансу до відповідачів не звертався. 03 липня 2014 року сплив строк позовної давності на звернення до суду із позовом. Між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення. У позивача не було грошових коштів щоб виконати умови правочину. Орендна плата ним не сплачувалася. З 2011 року ціни на нерухоме майно знизилися. Від укладення договору купівлі-продажу відповідачі не ухилялися. Нежитлове приміщення виставлене на продаж. Безпосередньо позивач в усній формі повідомляв відповідачів, що у нього не має коштів на придбання приміщення, а банківські установи відмовляються надавати кредит. Заслухавши пояснення учасників справи які з'явилися у судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 липня 2010 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони (Сторона 1) та [PERSON] з іншої сторони (Сторона 2) укладено договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ієрусалимовою І.Б. та зареєстровано у реєстрі за № 839 (а.с.5). За умовами цього правочину Сторона 1 зобов'язалася продати Стороні 2, а Сторона 2 зобов'язалася купити у Сторони 1 об'єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення - офіс під № 1 в секції «В», загальною площею 134,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначене нежиле приміщення належить Стороні 1 на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 06 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Л.А. за реєстрованим № 3388, зареєстрованого 04 серпня 2008 року в комунальному підприємстві Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер: 21414948, номер запису: 2-545 в книзі 2/2. Сторони домовилися про такі обов'язкові умови договору купівлі-продажу: договір купівлі-продажу має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше 02 липня 2011 року. При цьому на день підписання договору купівлі-продажу Стороною 1 мають бути підготовлені та зібрані (отримані) усі документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Продовження терміну для укладення договору купівлі-продажу допускається за додатковим погодженням цього питання між сторонами, яке має бути оформлено відповідним нотаріально посвідченим договором. Купівля-продаж нежилого приміщення, що зазначене в цьому договорі, має бути вчинена за ціною, що на день підписання договору становитиме 1 386 450 грн. 00 коп. (за офіційним курсом Національного банку України еквівалент 175 500 доларам США). На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу Сторона 1 отримала від Сторони 2 гроші в сумі 79 000 грн. 00 коп. (за офіційним курсом Національного банку України еквівалент 10 000 доларам США). Ця сума грошових коштів розцінена Сторонами договору як аванс у рахунок наступного договору купівлі-продажу. Передачу грошей здійснено готівкою в національній валюті України. При оформленні договору купівлі-продажу, сума грошових коштів, що підлягатиме передачі покупцем продавцю буде зменшена на суму переданого за цим договором авансу і має становити на день підписання договору 1 386 450 грн. 00 коп., що за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом суми 165 500 доларів США. Сторони попередньо домовилися, що оплата нотаріального посвідчення договору (у тому числі сплата ставки державного мита за посвідчення договору купівлі-продажу, додаткових нотаріальних послуг, вартість послуг при перевірці відомостей з Реєстрів обтяжень, реєстрація в Державному реєстрі правочинів) здійснюватиметься ними у рівних частинах. Якщо після укладання цього договору, а саме на момент оформлення договору купівлі-продажу відбудуться зміни в законодавстві стосовно передачі права власності на нерухоме майно, якими буде зумовлено додаткові витрати щодо оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу, сторони сплачують додаткові платежі порівну. У разі, якщо договір купівлі-продажу не відбудеться за взаємною згодою сторін, Сторона 1 зобов'язується повернути Стороні 2 отриманий від неї аванс у повній сумі протягом однієї доби з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі. На підтвердження отримання повернутої суми, Стороною 2 буде видано власноручну розписку. У випадку односторонньої відмови (ухиляння) Сторони 1 від укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, про яке йде мова в цьому договорі, або в разі інших обставин, що призвели до не укладання договору купівлі-продажу з вини Сторони 1, то вона зобов'язується повернути Стороні 2 аванс, сума якого вказана у пункті 3 цього договору, крім цього зобов'язується відшкодувати Стороні 2 матеріальні збитки в розмірі суми отриманого авансу по цьому договору. У випадку односторонньої відмови (ухиляння) Сторони 2 від укладання договору купівлі-продажу, або в разі інших причин, що призвело до не укладення договору купівлі-продажу з вини Сторони 2, аванс їй не повертається. 02 липня 2010 року між [PERSON], [PERSON] (наймодавцями) та [PERSON] (наймачем) укладено договір найму нежилого приміщення. За умовами цього правочину наймодавці зобов'язалися передати наймачу, а наймач зобов'язався прийняти у тимчасове володіння та користування приміщення, визначене у договорі, а також зобов'язався сплачувати наймодавцям орендну плату. Нежитлове приміщення, яке передається за цим договором знаходиться за адресою: [ADDRESS], на першому поверсі, має загальну площу 135 кв.м., складається з групи (трьох залів) з одним окремим входом й належить наймодавцям на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 06 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу МакаренкоЛ.А., зареєстрованого в нотаріальному реєстрі за № 3388, зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації за № 21414948. Приміщення надане наймачеві для організації меблевого магазину. Приміщення надається в найм на строк 12 місяців. Орендна плата за користування приміщенням складає 16 353 грн. 00 коп. що є еквівалентом 1 070 доларів США за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, на місяць. Наймодавці звільнили наймача від сплати орендної плати за перші три місяці (на період проведення ремонтних робіт) (а.с. 47-51). У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-3070/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нежитлового приміщення - офісу [ADDRESS] 02 липня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму нежитлового приміщення. У цей же день, 02 липня 2010 року, [PERSON] нежитлове приміщення було передано за актом приймання-передачі. Згідно із пунктом 2.1. договору найму, приміщення передано в найм на дванадцять місяців з обчисленням даного строку з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі. Пунктом 3.2. договору найму передбачено, що орендна плата за користування приміщенням складає 16 353 грн. 00 коп., що є еквівалентом 2 070 доларам США за курсом на день укладення договору, на місяць. Відповідно до пункту 3.3. договору найму, наймача звільнено від сплати орендної плати за перші три місяці. Згідно із пунктом 4.1. договору найму, відповідач вніс орендну плату за четвертий та останній місяці оренди. За сім місяців оренди відповідачем орендна плата не сплачена, що підтверджується розпискою від 05 липня 2011 року. За умовами пункту 4.3. договору найму комунальні платежі не входять до розміру орендної плати, а сплачуються наймачем окремо, згідно з виставленими рахунками за фактично споживані наймачем послуги. [PERSON] визнав борг за комунальні платежі, про що склав відповідну розписку від 05 липня 2011 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2012 року (яке набрало законної сили) позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] - 110 562 грн. 16 коп. й судові витрати у розмірі - 1 225 грн. 69 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] - 107 850 грн. 89 коп. та судові витрати у розмірі - 1 198 грн. 89 коп. (а.с. 52-56). 01 червня 2018 року [PERSON] направив [PERSON] та [PERSON] письмову вимогу, у якій він зазначив, що у рахунок взятих зобов'язань за договором від 02 липня 2010 року ним було сплачено останнім 79 000 грн. 00 коп., що є еквівалентом 10 000 доларам США. Ця грошова сума визнавалася сторонами як аванс. У строк, визначений договором між ними, не було укладено оснований договір. Так, пунктом 4 договору визначено, що у разі не укладення основного договору [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися повернути аванс у повній сумі протягом доби з дня вимоги. Курс гривні до долара США станом на 01 червня 2018 року встановлено Національним банком України у розмірі 26,12 грн. за 1 долар США. Просив повернути до 05 червня 2018 року сплачений аванс у розмірі, еквівалентному 10 000 доларам США, який станом на 01 червня 2018 року становить 261 200 грн. 00 коп. (а.с. 6-12). Як вбачається із повідомлень Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 28 січня 2019 року № 5550, від 18 лютого 2019 року № 8466, - у цьому відділі державної виконавчої служби на виконанні перебувають: виконавче провадження № 52437775 з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2012 року № 2-3070/2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі - 111 787 грн. 85 коп. Станом на 28 січня 2019 року борг не стягнуто; виконавче провадження № 52437716 з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2012 року № 2-3070/2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі - 109 049 грн. 78 коп. Станом на 18 лютого 2019 року борг не стягнуто (а.с. 89, 90). Відповідно до частини першої статті 202, частини першої статті 203, статті 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (стаття 635 ЦК України). За змістом частини першої статті 81, частин четвертої, п'ятої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Частиною першою статті 15, статтею 16 ЦК України, зокрема, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зважаючи на обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту порушених прав, позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають через їх недоведеність. Проаналізувавши усі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що основний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення не був укладеним між сторонами попереднього договору саме з вини позивача [PERSON], а тому переданий ним аванс відповідачам не підлягає поверненню.

Outcome: dismissed