overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувсядо суду із позовом до відповідача в якому просить із врахуванням уточненьстягнути невиплачену суму з оплати праці працівнику при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3055,08 грн., середній заробіток за час затримки в сумі 11111,49 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позов обґрунтований тим, що мало місце звільнення під час якого роботодавцем не були проведенні розрахунки в повному обсязі. Розгляд справи здійснюється в порядку передбаченому главою 8 ЦПК України. Суд оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах із відповідачем в період з 01.09.2014 року по 30.06.2015 рік. Наказом ТОВ «БЦ СІТІ» звільнено [PERSON], заступника директора з безпеки, 30.06.2015 року за власним бажанням. Звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні перед позивачем виникла заборгованість в сумі 3055,08 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин має місце порушення строків розрахунку із працівником при звільненні, а тому суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ст. 116 КЗпП України та як наслідок породження у позивача права на стягнення із відповідача середнього заробітку за період з 30.06.2015 по 14.12.2015. Отже позивачу підлягає сплата компенсація за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку в сумі 11111,49 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт тривалої невиплати належних коштів після звільнення працівника та об'єктивна наявність необхідності додаткових зусиль для організації життя позивачем на думку суду породжує право звернення із вимогою про відшкодування моральної шкоди. Разом із тим сума яку вимагає позивач у розмірі 5000 грн. є значно завищеною, а тому виходячи із принципу людяності суд вважає що підлягає стягненню із відповідача моральна шкода у розмірі 100 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач\~у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 13 червня 2009 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З травня 2014 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 20 липня 2007 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач\~звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва до відповідачів про припинення права власності на частку в спільній частковій власності на 1/6 частки житлового будинку по вул. Верхній,64 в м.Миколаєві та визнання за відповідачами права власності на зазначену частину домоволодіння. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити та пояснив, що відповідачі виплатили йому грошову компенсацію у розмірі 80000,00 грн. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що відповідачі виплатили позивачеві грошову компенсацію за приналежну йому 1/6 частини житлового будинку в сумі 80000,00 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 вересня 2000 року визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частини домоволодіння 64 по вул. Верхній в с.Матвіївка м.Миколаєва, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]К Співвласниками зазначеного житлового будинку є відповідачі, яким належить 5/6 часток. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 вересня 2005 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 25 січня 2006 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про реальний виділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 10 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до паламарчука М.К., [PERSON], [PERSON], паламарчука М.М. про виділення в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна сукупність всіх умов, суттєвим обмеженням, примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сімї. Враховуючи згоду відповідачів з заявленими позовними вимогами, повне отримання позивачем компенсації за належну йому частку домоволодіння, наявність умов для припинення права власності позивача на частину домоволодіння, можна зробити висновок, що є підстави для задоволення позову та визнання права власності за відповідачами право власності на 1/6 частину домоволодіння №64 по вул. Верхній в м.Миколаєві. Таким чином, згідно зі ст. ст. 360, 365 ЦК України, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~ У відповідність зі\~ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивачів судовий збір у розмірі 1003,00 грн.- в рівних частинах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 03.08.2002 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з 2013 року, спору щодо розподілу майна та утримання дітей на даний час немає. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду нотаріально засвідчені заяви з проханням розірвати шлюб. Представник позивача та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2002 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2013 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу відповідачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 12.08.1995 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду нотаріально засвідчену заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає і просить їх задовольнити, шлюб розірвати, час на примирення не надавати. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1995 року, від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про зміну прізвища судом не вирішувалось у зв'язку з неявкою відповідачки до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 14.12.2007 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.12.2007 року, від шлюбу мають дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з грудня 2014 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Матулевська».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 20.09.2014 року було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у сторін дітей немає. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. З листопада 2014 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з'явилася, про час та день розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечення на позовні вимоги не надала та не просила суд розглядати справу у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2014 року, від шлюбу дітей не мають. Як пояснив позивач, з листопада 2014 року шлюбні стосунки між ними припиненні, спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання зміни прізвища відповідачем судом не вирішувалось у зв'язку з її неявкою в судове засідання. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 30.10.2004 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з 2011 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2004 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2011, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час не вирішено. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка не проживає за місцем реєстрації з серпня 2010 року, витрат за комунальні послуги не несе в зв'язку з чим просить визнати останню такою, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилвсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Вказана квартира належить позивачу на праві власності. Як вбачається з відповідних актів, наданих стороною позивача, складених, зокрема, комісією ЖЕД-312, відповідач не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2014 року. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved