Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку №45 по вул. Одеській в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області. В будинку в якості члена сім'ї позивачки зареєстрований її колишній зять відповідач по справі. Також позивачка вказувала на те, що відповідач за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з 2014 року) без поважних причин не проживає, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, проте не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. В звязку з цим [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте остання надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №45 по вул. Одеській в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області. В будинку в якості члена сім'ї позивачки зареєстрований її колишній зять відповідач по справі. В той же час з письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 6-7) вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу (з 2014 року) без поважних причин не проживає, проте останній не знявся з реєстрації з місця попереднього проживання, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сімї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин його непроживання в квартирі, зокрема створення власником житла або іншими особами будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. За такого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved