overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказуючи на те, що 26 серпня 1989 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує. Подружніх та сімейних стосунків не підтримують, життям один одного не цікавляться. Позивач вважає, що їх шлюб існує лише формально і тому має бути розірваний. У судове засіданні сторони не з'явилися, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. Відповідно до заяви від 05 червня 2014 року [PERSON] підтримує в повному обсязі позовні вимоги та просить розглядати справу без її участі (а.с.12). Зі змісту заяви [PERSON] від 05 червня 2014 року вбачається, що він визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі (а.с.13). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 26 серпня 1989 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 36, видане виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області (а.с. 4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Майнового спору сторони не мають. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач просив сплачені судові витрати по справі на відповідача не покладати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 09 грудня 1989 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Питання про розірвання шлюбу виникло у зв'язку з тим, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Сторони мешкають окремо з січня 2014 року. Між сторонами під час спільного проживання виникали конфлікти та сварки. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. [PERSON] вказує, що подальше збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та на примирення не згодна. Присутня у судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, що зазначені у позові та просила розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу з позивачкою заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 грудня 1989 року у Пролетарській селищній Раді Ракітянського району Белгородської області, актовий запис № 73 (свідоцтво серії [NUMBER] від 09 грудня 1989 року). Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 10 червня 2006 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду із вказаним позовом стали різні погляди на життя та виховання дитини. Протягом шести місяців сторони не ведуть спільне господарство. [PERSON] вказує, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Майновий спір у сторін відсутній. У судове засідання сторони не з'явилися. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між нею та відповідачем не існує, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між ним і позивачкою немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 493 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10.06.2006 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08 листопада 2006 року). Спір про місце проживання дітини відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 14 липня 2012 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Дітей від шлюбу немає. Причиною звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу стали різні погляди на ведення побуту, сімейні обов'язки тощо. З січня 2014 року сторони припинили сімейні стосунки, шлюб існує формально. Майновий спір у сторін відсутній. У судове засідання сторони не з'явилися. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, спору стосовно розподілу майна між нею та відповідачем не існує, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Спору стосовно розподілу майна між ним та позивачкою не існує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 22 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 14.07.2012 року). Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 16 липня 2011 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя, сім'ю, виховання дитини. [PERSON] вказує, що сім'я існує формально, шлюбно-сімейні відносини припинені півроку назад. Майновий спір у сторін відсутній. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». У судове засідання сторони не з'явилися. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між нею та відповідачем не існує. [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між ним і позивачкою немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 15 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2011 року). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 2011 року). Спір про місце проживання дітини відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 30 серпня 2003 року вона з відповідачем знаходиться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя, взаємонепорозуміння сторін та втрата почуття любові. [PERSON] вказує, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу є неможливим. У судове засідання сторони не з'явилися. [PERSON] надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Спору стосовно виховання дитини та розподілу майна між ним і позивачкою немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 3 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1004 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2003 року). Від шлюбу сторони мають малолітніх синів [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 жовтня 2008 року), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2011 року). Спір про місце проживання дітей відсутній. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач позов визнав, обидві сторони бажають розірвати шлюб та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 01.07.2009 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Останнім часом вони з відповідачем шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, через втрату порозуміння між собою, різні погляди на життя та відсутність спільних інтересів вони втратили почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе, просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій вказала, що просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 634. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2012 року сторони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство фактично не ведуть; оскільки почуття любові між сторонами втрачено, примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе. Згода про місце проживання неповнолітньої дитини між ними досягнута. Спору про спільне майно немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06 листопада 2004 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1484. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачем була подана заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачем була подана заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1484. (а.с.8) Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх доходів на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з тих підстав, що відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила та суду пояснила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], батьком якої є. Дитина мешкає з нею та знаходиться у неї на утриманні, що є недостатнім і тому вона просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісяця на утримання їх дочки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що вони з позивачкою перебувають в шлюбі. Їх дочка [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] Він не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дочки в розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 23 січня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. ( а. с. 3). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження дитини. (а. с. 4). Як встановлено в судовому засіданні, подружжя припинили шлюбні відносини та разом не ведуть господарства, відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини. [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до її повноліття, оскільки це йому дозволяє його стан здоров'я, матеріальний стан, інших неповнолітніх дітей та утриманців відповідач не має, аліменти не сплачує. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітньої дитини обґрунтованими, частка заробітку відповідача - 1/4 від його заробітку, як аліменти на утримання дитини, є також обґрунтованою, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183 СК України і,

Outcome: approved