Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30 червня 2007 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду їх шлюб був розірваний 14 листопада 2016 року. Вказала за час зареєстрованого шлюбу ними було придбано автомобіль Hyundai ix35 CRDI4WD, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], однокімнатну кватиру, що знаходиться [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу вони згоди щодо поділу майна досягнути не можуть. Просила суд визнати за нею право власності на ? частину кватири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на ? частину вартості автомобіля Hyundai ix35 CRDI4WD, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що складає 250 950 грн. При розгляді справи позивач подала уточнену заяву. Вказала, що за час зареєстрованого шлюбу ними була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за 124 320 грн. (що в еквіваленті на час придбання становило 30000 дол. США). Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишалась проживати разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач повністю усунувся від батьківських обовязків, не надає абсолютно ніякої допомоги на утримання і виховання дитини. Після припинення шлюбних відносин вона з дитиною проживає в квартирі в с.Бобриця, а відповідач має у власності інше житло в м.Києві, де зареєстрований та проживає. Просила врахувати інтереси неповнолітньої дитини на підставі ст. 71 СК України, та при поділі спільної квартири відійти від принципу рівності часток подружжя і виділити їй у власність квартиру [ADDRESS]. Спільним майном подружжя позивачка також вказала автомобіль Hyundai ix35 CRDI4WD, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який вони придбали в березні 2013 року за 261 900 грн. Відповідно до роздруківок з офіційного сайту auto.ria.ua в даний час середня вартість такого ж автомобіля становить 20-22 000 дол. США 512 000 грн. Просила врахувати, що з нею залишається проживати неповнолітній син [PERSON], [INFO], та на підставі ч.3 ст.70 СК України, та при поділі майна виділити їй 2\\3 частини вартості даного автомобіля 307 000 грн. Оскільки автомобіль після розірвання відповідач користується даним автомобілем, тому сам автомобіль залишити у власності відповідача [PERSON] Також за час спільного проживання ними було придане рухоме майно на загальну суму 89 919 грн.: пральна машина Hotroint Oriston Cawd129 (ЕИ) вартістю 4320грн., посудомийна машина Ardo DWTI 14, вартістю 3739 грн., вбудована кухня фасад (клен) вартістю 2000 грн., газова вбудована поверхня вартістю 2694.85 грн., електрична вбудована духовка вартістю 3104.11грн., холодильник вартістю - 5000 грн., телевізор вартістю 1500грн., кондиціонер вартістю - 3000 грн., кондиціонер вартістю 6383 грн., ноутбук вартістю - 4244 грн., праска вартістю - 400 грн., письмовий стіл шкільний, вартістю - 1000 грн., стіл кухонний розкладний сірий, вартістю - 1000 грн., стільці зі спинками, м'які, блакитні(1шт.-700грн), вартістю 2800 грн., пружинний матрац та каркас, вартістю - 1000 грн., стінка польська з 6 секцій, вартістю - 800 грн., шафа-купе з дзеркалом, вартістю - 1500 грн., шафа з дзеркалом для ванної кімнати, вартістю - 800 грн., тумба під умивальник, вартістю - 800 грн., драбина вартістю - 300 грн., м'ясорубка електрична вартістю - 500 грн., кошик для білизни (коричневий) - 150 грн., телевізор вартістю - 4000 грн., ноутбук вартістю -5141грн., сканер вартістю - 840грн ., принтер вартістю - 900 грн., планшет вартістю 2754.24грн., стіл письмовий з тумбою і полками, вартістю-3000 грн., стіл-книжка розкладний, вартістю - 1000 грн., табуретки м'які (коричневі,1 шт. 500 грн.), загальною вартістюЮОО грн. 31 .Диван розкладний, (світлий беж), вартістю 8 000 грн., два крісла (світлий беж 1 шт. - 3 000 грн) загальною вартістю 6 000 грн., м'який куточок кухонний, вартістю - 1200 грн., мікрохвильова піч вартістю - 1000 грн., масляний обігрівач вартістю - 800 грн., хлібопіч вартістю - 350 грн., телевізор вартістю - 5000 грн., настільна лампа вартістю - 200 грн., набір посуду: каструлі 3 шт. зелені, 3 шт. білі, вартістю 600 грн. сковороди 5 шт., вартістю 500 грн. 1 котел, вартістю 100 грн., всього, вартістю -1200 грн., сушка для білизни металева, вартістю - 200 грн. Досягнути згоди щодо його поділу також не можуть. Тому просила виділити майно на суму 47 534 грн. [PERSON] виділити у власність майна на суму 42 385 грн. На підставі ст.ст. 57, 60, 70, 71 СК України просила суд поділити спільне майно подружжя та виділити їй власність ? частину кватири житловою площею 207, кв.м, загальною площею 59,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність [PERSON] автомобіль Hyundai ix35 CRDI4WD, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на її користь 65% вартості автомобіля в розмірі 307000 грн.; виділити їй майно на суму 47 534 грн.: пральна машина Hotroint Oriston Cawd129 (ЕИ) вартістю 4320грн., посудомийна машина Ardo DWTI 14, вартістю 3739 грн., вбудована кухня фасад (клен) вартістю 2000 грн., газова вбудована поверхня вартістю 2694.85 грн., електрична вбудована духовка вартістю 3104.11грн., холодильник вартістю - 5000 грн., телевізор вартістю 1500грн., кондиціонер вартістю - 3000 грн., кондиціонер вартістю 6383 грн., ноутбук вартістю - 4244 грн., праска вартістю - 400 грн., письмовий стіл шкільний, вартістю - 1000 грн., стіл кухонний розкладний сірий, вартістю - 1000 грн., стільці зі спинками, м'які, блакитні(1шт.-700грн), вартістю 2800 грн., пружинний матрац та каркас, вартістю - 1000 грн., стінка польська з 6 секцій, вартістю - 800 грн., шафа-купе з дзеркалом, вартістю - 1500 грн., шафа з дзеркалом для ванної кімнати, вартістю - 800 грн., тумба під умивальник, вартістю - 800 грн., драбина вартістю - 300 грн., м'ясорубка електрична вартістю - 500 грн., кошик для білизни (коричневий) - 150 грн.; виділити [PERSON] майна на суму 42 385 грн.: телевізор вартістю - 4000 грн., ноутбук вартістю -5141грн., сканер вартістю - 840грн ., принтер вартістю - 900 грн., планшет вартістю 2754.24грн., стіл письмовий з тумбою і полками, вартістю-3000 грн., стіл-книжка розкладний, вартістю - 1000 грн., табуретки м'які (коричневі,1 шт. 500 грн.), загальною вартістюЮОО грн. 31 .Диван розкладний, (світлий беж), вартістю 8 000 грн., два крісла (світлий беж 1 шт. - 3 000 грн) загальною вартістю 6 000 грн., м'який куточок кухонний, вартістю - 1200 грн., мікрохвильова піч вартістю - 1000 грн., масляний обігрівач вартістю - 800 грн., хлібопіч вартістю - 350 грн., телевізор вартістю - 5000 грн., настільна лампа вартістю - 200 грн., набір посуду: каструлі 3 шт. зелені, 3 шт. білі, вартістю 600 грн. сковороди 5 шт., вартістю 500 грн. 1 котел, вартістю 100 грн., всього, вартістю -1200 грн., сушка для білизни металева, вартістю - 200 грн.. [PERSON] подав суду письмові заперечення проти позовних вимог. Вказав, що при поділі майна сам по собі факт його придбання в зареєстрованому шлюбі не може свідчити про те, що воно є спільним майном подружжя. У зареєстрованому шлюбі з [PERSON] він перебував з 2007 року. Так, в 2006 року він за власні кошти придбав квартиру в с.Ревне Бориспільського району. Дану квартиру він відчужив в 2009 році та в 2011 році за ці кошти придбав спірну квартиру в с.Бобриця. За період часу з 2009 року по 2011 рік вони не були працевлаштовані та мали інших джерел доходу на купівлю спірної квартири. Тому дана квартира є його особистою власністю, оскільки придбана за кошти, які належали йому до шлюбу. Вказав, що дійсно ними був придбаний автомобіль Hyundai ix35 CRDI4WD, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який є спільним майном подружжям. Даний автомобіль був ним відчужений на користь третьої особи за 200 000 грн. Частину коштів за даний автомобіль не віддавав позивачу, тому з нього слід стягнути у якості компенсації вартості автомобіля в розмірі 100 000 грн. У судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав подані заперечення. Щодо стягнення з нього грошових коштів не заперечував, в решті позову просив відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2007 року (свідоцтво про шлюб серія І-ОК№040181, виданого виконавчим комітетом Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області) . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 25 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 20,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 20 березня 2013 року між ТОВ «Едем-Авто» та [PERSON] укладено договір №ВСАВ000125 купівлі-продажу автомобіля марки Hyundai, моделі IX-35, кузов №TMAJT81VDDJ380958, 2012 року випуску. Автомобіль Hyundai, моделі IX-35, кузов №TMAJT81VDDJ380958, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], був зареєстрований за [PERSON] Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на ча,с розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Як вказувалось вище, ст.ст. 57, 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Положення статті 60 СК України вважаються застосованими правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказаний порядок вирішення питання про поділ спільного майна подружжя відповідає правовим позиціям Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-78цс13, 3 червня 2015 року № 6-38цс15, 1 липня 2015 року № 6-612цс15, 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15, 7 вересня 2016 року та від 7 грудня 2016 року № 6-1568цс16, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосовній практиці всіх судів. Оскільки спірний автомобіль та квартира придбані сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя. Суд критично оцінює пояснення відповідача, що спірна квартира є лише його особистою власністю, оскільки придбана за його особисті кошти. На підтвердження даних обставин [PERSON] надав договори купівлі-продажу квартири. Так, 05 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира була продана за договором купівлі-продажу, укладеного 28 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, матеріали справи не містять жодного підтвердження, що кошти, які отримані при продажу в 2009 квартири в м.Ревне, були вкладені в купівлю в 2011 році квартири в с.Бобриця. Дані обставини відповідач підтверджував лише власними поясненнями. Інших належних, допустимих, достовірних доказів [PERSON] суду не надав, не заявив клопотання про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. При цьому суд враховує часовий проміжок між даними договорами, перебування сторін в зареєстрованому шлюбі з 2007 року, спільну дитину Маскима, [INFO]. За ч.2,3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З пояснень сторін встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилась проживати та перебуває на утриманні [PERSON] Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1300 грн. щомісячно з 24 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти відповідач сплачує. Разом з тим, позивачем не подано доказів того, що відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти, не подано доказів щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, не подано доказів і того, що розмір присуджених аліментів є недостатнім для утримання дитини. Враховуючи дані обставини, при визначенні часток подружжя суд не знаходиться обґрунтованих підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітньої дитини, визначає частку [PERSON] 1/2 частина і [PERSON] 1/2 частина. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру в м.Києві від 13 листопада 2017 року - автомобіль Hyundai, моделі IX-35, кузов №TMAJT81VDDJ380958, 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], - з 03 травня 2017 року перереєстровано за договором купівлі-продажу на [PERSON]. Факт відчуження автомобіля без згоди позивача по справі, не заперечувався відповідачем. Останній у своїх запереченнях вказав, що автомобіль був відчужений без згоди позивача, та кошти за них він позивачу не надавав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відчуження спірного автомобіля відповідачем без згоди позивачки та використання коштів на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї, що надає право позивачу на отримання половини його вартості (правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16). Вирішуючи питання про розмір компенсації суд керується наступним. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Поскільки на момент вирішення судом спору автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належать подружжю, а належать іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від їх реалізації в розмірі 200 000 грн., а тому позивачка має право на половину вартості отриманих від реалізації коштів в розмірі 100 000 грн. Посилання позивача щодо вартості автомобіля, підтверджених роздруківками з інтернет мережі, суд вважає необґрунтованими, поскільки автомобіль проданий 03 травня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу, законність якого сторони не оспорюють, правочин не визнаний судом недійсним і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), а отже, враховуючи приписи ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд вважає, що саме дану ціну автомобіля слід враховувати при компенсації. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно вимоги ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті вимоги, на які вона посилається, разом з тим позивачем не надано доказів на спростування тверджень відповідача щодо продажу автомобіля за 200 000 грн. Будь-яких інших доказів позивачем на спростування заперечень відповідача суду не надано. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. У судовому засіданні позивачка стверджувала, що за час спільного проживання ними також були придбані рухомі речі на загальну суму 89 919 грн.: пральна машина Hotroint Oriston Cawd129 (ЕИ) вартістю 4320грн., посудомийна машина Ardo DWTI 14, вартістю 3739 грн., вбудована кухня фасад (клен) вартістю 2000 грн., газова вбудована поверхня вартістю 2694.85 грн., електрична вбудована духовка вартістю 3104.11грн., холодильник вартістю - 5000 грн., телевізор вартістю 1500грн., кондиціонер вартістю - 3000 грн., кондиціонер вартістю 6383 грн., ноутбук вартістю - 4244 грн., праска вартістю - 400 грн., письмовий стіл шкільний, вартістю - 1000 грн., стіл кухонний розкладний сірий, вартістю - 1000 грн., стільці зі спинками, м'які, блакитні(1шт.-700грн), вартістю 2800 грн., пружинний матрац та каркас, вартістю - 1000 грн., стінка польська з 6 секцій, вартістю - 800 грн., шафа-купе з дзеркалом, вартістю - 1500 грн., шафа з дзеркалом для ванної кімнати, вартістю - 800 грн., тумба під умивальник, вартістю - 800 грн., драбина вартістю - 300 грн., м'ясорубка електрична вартістю - 500 грн., кошик для білизни (коричневий) - 150 грн., телевізор вартістю - 4000 грн., ноутбук вартістю -5141грн., сканер вартістю - 840грн ., принтер вартістю - 900 грн., планшет вартістю 2754.24грн., стіл письмовий з тумбою і полками, вартістю-3000 грн., стіл-книжка розкладний, вартістю - 1000 грн., табуретки м'які (коричневі,1 шт. 500 грн.), загальною вартістюЮОО грн. 31 .Диван розкладний, (світлий беж), вартістю 8 000 грн., два крісла (світлий беж 1 шт. - 3 000 грн) загальною вартістю 6 000 грн., м'який куточок кухонний, вартістю - 1200 грн., мікрохвильова піч вартістю - 1000 грн., масляний обігрівач вартістю - 800 грн., хлібопіч вартістю - 350 грн., телевізор вартістю - 5000 грн., настільна лампа вартістю - 200 грн., набір посуду: каструлі 3 шт. зелені, 3 шт. білі, вартістю 600 грн. сковороди 5 шт., вартістю 500 грн. 1 котел, вартістю 100 грн., всього, вартістю -1200 грн., сушка для білизни металева, вартістю - 200 грн. Предявляючи вимоги про поділ рухомого майна позивачкою [PERSON] та її представником не подано доказів на підтвердження часу придбання речей, їх вартості на час купівлі та на час розподілу, не заявлено клопотань про витребування доказів, а представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо наявності та вартості майна. Дані вимоги в судовому засіданні позивачка підтверджувала лише власними поясненнями, що з огляду на допустимість, належність та достовірність доказів не враховується судом, тому у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволеної частини. На підтвердження своїх витрат позивачем надав платіжне доручення. При поданні позову було сплачено судовий збір. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволеної частини, а саме в розмірі 3 509,50 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданих позовів.

Outcome: approved