Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого послався на те, що 31.10..2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір № б/н, який складається із Анкети-Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8500,00 (вісім тисяч п'ятсот) гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також здійснювати інші платежі та комісії на умовах визначених цим договором. На підставі того, що [PERSON] порушила умови кредитного договору і не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, у неї станом на 25.09.2014 року існує прострочена заборгованість в розмірі 12 733,43 гривень, яку вона у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити по підставам викладеним у позові. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, пояснивши суду, що в зв'язку з її скрутним матеріальним становищем вона не може виконувати взяті на себе кредитні зобов'язання і погасити кредит. Від заявленої заборгованості не відмовляється, однак можливості її погасити на сьогодні у неї не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 31 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], укладено договір № б/н, що складається із Анкети-Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку /а. с. 7, 8-9,/. Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак, зазначені вище умови кредитного договору [PERSON] не виконує, у зв'язку з чим в неї існує заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 29.09.2014 року складає у розмірі 12 733,43 гривень, із яких: заборгованість за кредитом - 8497,44 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 2703,45 гривень; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 450,00 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 582,54 гривень /а. с. 5-6/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачка не надала суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору № б/н від 31.10.2012 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № IHM92B0M0W від 02.10.2014 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 15/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved