Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

У квітні 2016 року на розгляд до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і на їх обгрунтування зазначила про те, що їй на праві власності належить будинок № 115 по вул. 1 Травня у смт.Черкаське Словянського району, в якому вона проживає разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] та тіткою [PERSON] 07 жовтня 2015 року у цьому житловому будинку сталася пожежа за наступних обставин. [PERSON], повернувшись додому приблизно о 14-30 год., побачила, що палає коридор і весь будинок в диму та викликала пожежних. Приблизно через півтори години пожежа була локалізована, внаслідок пожежі був пошкоджений будинок та майно позивачки, а саме: обшивка стін в кухні, ванній кімнаті, коридорі, електричний котел, мікрохвильова піч, знищено диван, кухонний шкаф, телевізор, обшивку стелі в коридорі, двоє деревяних дверей та килим. Відповідно до висновку спеціаліста в галузі пожежної безпеки причиною виникнення пожежі стало порушення правил прокладання повітряних ліній електропередач, які допущені відповідачем. Зазначила, що вона як споживач послуг мала право на безпечне отримання електроенергії, а відповідач неналежним чином виконав свій обовязок щодо гарантування безпечного користування послугами, повязаними з електропостачанням, внаслідок чого відбулося коротке замикання та сталася пожежа, якою знищено та пошкоджено її майно, на відновлення якого вона витратила 77062,00 грн. Посилаючись на положення ст.1166 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у сумі 77062,00 грн., а також 15000,00 грн. на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, оскільки внаслідок пожежі їй були спричинені моральні страждання, що полягали у виникненні у неї пригніченого стану. Представник відповідача [PERSON], який діє у справі на підставі довіреності юридичної особи № 281216-2/9.2п від 28.12.2015 р., у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. На обгрунтування своєї позиції зазначив, що договір про споживання електричної енергії було укладено з позивачем [PERSON] лише 03 листопада 2015 року, тобто після виникнення пожежі, тому правовідносини між позивачем та відповідачем щодо надання послуг електропостачання склалися вже після пожежі. Окрім того, посилання позивача на порушення відповідачем свого обовязку щодо безпечного постачання електроенергії є необгрунтованими, оскільки у разі виявлення будь-якого порушення споживач зобовязаний викликати представника енергопостачальника для складання акту-претензії ,у якому мають бути зазначені строки та види відхилення показників по наданню послуг. Такого акту-претензії від позивача на адресу відповідача не надходило. Зазначив, що позивачем не доведено наявність у діях відповідача складу правопорушення, який був би підставою для настання цивільно-правової відповідальності, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовит иу повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності юридичної особи № 271216-14/4п від 27.12.2016 р., у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, зазначивши, що вони є необгрунтованими. Вислухавши пояснення позивачки, представників відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно договору дарування житлового будинку від 04 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 519, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок № 115 по вул.1 Травня у смт.Черкаське Словянського району /а.с.10-11/. Зазначений договір було зареєстровано у КП «БТІ» м.Словянськ 01 квітня 2008 року /а.с.13/. Таким чином, [PERSON] набула права власності на вищезазначене домоволодіння. [PERSON], [INFO], з 29 жовтня 2008 року до теперішнього часу зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджено реєстраційним штампом у паспорті громадянина України, виданому на її імя серії МЕ № 404600 /а.с.5-8/. Позивачка фактично проживає за місцем реєстрації, що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], і користувалася послугами з електропостачання, наданими відповідачем, сплачувала їх вартість, тобто була споживачем електричної енергії. Згідно відомостей ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за зазначеною адресою було відкрито особовий рахунок № 212308123 (з 13.04.2001 р. на імя [PERSON], з 03.11.2015 р. [PERSON]Ю.), надавалися послуги електропостачання, що підтверджується кількісними показниками лічильників у їх динаміці (за період з 12.10.2014 р.до 13.06.2016 р.) /а.с.59-60/. Таким чином, між сторонами по справі склалися фактичні договірні відносини з надання послуг електропостачання, незважаючи на укладення письмового договору про користування електричною енергією лише 03 листопада 2015 р. (тобто після пожежі 07 жовтня 2015 року). Суд визнає необгрунтованими доводи представників відповідача щодо того, що [PERSON] не була споживачем послуг електропостачання і, відповідно, не може бути належним позивачем по справі. У відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Комісією у складі: старшого інспектора відділення попередження надзвичайних ситуацій 6-ГПСО ГУ державної служби з надзвичайних ситуацій України в Донецькій області старшого лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON], [PERSON], [INFO], слідчого СВ Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області старшого лейтенанта міліції [PERSON], було 07 жовтня 2015 року складено акт про пожежу, яка виникла 07 жовтня 2015 року о 14 год. 30 хв. у житловому будинку № 115 по вул. 1 Травня у смт.Черкаське на даху. Пожежа виявлена 07.10.2015 р. о 14-33 год. [PERSON] Пожежа ліквідована о 16 год. 01 хв. 07.10.2015 р., внаслідок пожежі знищено диван, шафу, телевізор, обшивку стелі в коридорі, двоє деревяних дверей, килим у коридорі. В результаті пожежі пошкоджено електричний котел, обшивку стін в кухні, коридорі та ванній кімнаті, мікрохвильова піч. Прямі та непрямі збитки від пожежі не встановлені. Причина пожежі (імовірна) коротке замикання електропроводки, причина виникнення не встановлена /а.с.14/. Як вбачається зі звіту про причину виникнення пожежі 07.10.2015 р. о 14-30 год. у будинку № 115 по вул. 1 Травня у смт.Черкаське Словянського району, наданого старшим інспектором відділу попередження надзвичайних ситуацій 6-ГПСО ГУ ДСНС України в Донецькій області [PERSON] начальнику СВ Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області, імовірною причиною виникнення пожежі вважає коротке замикання електропроводки, причина виникнення якого не встановлена /а.с.15/. Відповідно до висновку спеціаліста у галузі пожежної безпеки [PERSON] найбільш вірогідною причиною виникнення короткого замикання, що потягло за собою виникнення пожежі у будинку № 115 по вул. 1 Травня у смт.Черкаське Словянського району, є порушення правил прокладання повітряних ліній електропередач. Такий висновок спеціаліста обгрунтовується відомостями з протоколу огляду місця події від 07.10.2015 р., складеного слідчим Макаровою Г.М. та приписами пункту 2.4.53 Правил влаштування електроустановок. Так, згідно цього протоколу зовнішня повітряна лінія електропередач з неізольованими дротами проходить над дахом зазначеного житлового будинку, один із дротів торкається даху будинку, другий електричний дріт має сліди пошкодження внаслідок короткого замикання та знаходиться на відстані 40 см. від металевої витяжної труби. Козирьок металичної витяжної труби має пошкодження від впливу струмів короткого замикання, від впливу високої температури наявні пошкодження утеплювача витяжної труби. Осередок пожежі знаходиться в коридорі житлового будинку біля витяжної труби. Відповідно до п. 2.4.53 Правил влаштування електроустановок, затверджених наказом Мінпаливенерго України від 05.01.2006 р. № 3, проходження повітряних ліній з неізольованими проводами над будівлями і спорудами не допускається. /а.с.16/. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно до вимог ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На обгрунтування позовних вимог позивачка, серед інших норм, посилається на положення статті 1166 ЦК України. У відповідності до ч.1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 ЦК (що відповідає ст.1166 ЦК 2003 р.) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача за умовами статті 1166 ЦК України покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу: в деліктних зобовязаннях передбачена презумпція вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до частин 2 та 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом - за положеннями статті 1166 ЦК України, покладається на позивача обовязок довести перед судом факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Крім того, як зазначається у позовній заяві, правовою підставою відшкодування матеріальної шкоди відповідачем, є вимоги Закону України «Про електроенергетику», п.43 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357, яким передбачено відповідальність енергопостачальника за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначеному законодавством. Сторони перебували у фактичних договірних відносинах і відносини між ними регулюються Правилами користування електричною енергією для населення. При вирішенні позову про відшкодування шкоди (збитків), повязаної з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобовязань між споживачем та енергопостачальником, необхідно керуватися Законом від 16 жовтня 1997 р. № 575/97-ВР «Про електроенергетику», в якому передбачено право споживачів електричної енергії на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно з законодавством. Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється зазначеним Законом, Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 25 Закону № 575/97-ВР). Споживач енергії зобовязаний використовувати енергію лише на підставі договору з енергопостачальником, додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач сам забезпечує безпечну експлуатацію своїх енергетичних установок та їх належний технічний стан і несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією (ст. 26 Закону № 575/97-ВР). Положенням ч.1 ст.27 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. До правопорушень в електроенергетиці законодавцем віднесено серед інших порушення вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж, енергетичного обладнання і мереж субєктів електроенергетики та споживачів енергії, виготовлення, монтажу, налагодження та випробування енергоустановок і мереж, виконання проектних робіт на енергоустановках і мережах (п.1 ч.2 ст.27 цього Закону). Як вбачається з п. 2.4.53 Правил улаштування електроустановок, затверджених наказом Мінпаливенерго України від 05.01.2006 р. № 3, відстань по горизонталі від неізольованих проводів ПЛ за умови їх невідхиленого положення до елементів будівель і споруд має бути не меншою ніж 2 м. (охоронна зона). Відповідно до розяснень, викладених у п.26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Аналізуючи відомості, зазначені в акті про пожежу від 07.10.2015 р. у сукупності з іншими доказами у справі, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт пожежі у будинку № 115 по вул.1 Травня у смт.Черкаське Словянського району 07 жовтня 2015 року. Щодо причини виникнення пожежі, той у в акті про пожежу і у звіті про причину виникнення пожежі зазначено, що імовірно причиною пожежі є коротке замикання електромережі, причина виникнення якого не встановлена. Допитана у судовому засіданні у якості свідка старший інспектор відділення попередження надзвичайних ситуацій 6-ГПСО ГУ ДСНС України в Донецькій області [PERSON], яка входила у склад комісії при складанні акту про пожежу та готувала звіт про причину виникнення пожежі, підтвердила відомості, зазначені нею у цих документах та пояснила, що вона входила до складу слідчої групи як спеціаліст з пожежної безпеки. Зазначила, що нею вказано ймовірну причину виникнення пожежі, а не встановлену. Окрім того, [PERSON] було надано висновок спеціаліста в галузі пожежної безпеки /а.с.16/. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що зазначений висновок було нею підготовлено на підставі матеріалів Словянського відділення поліції, які надійшли на її адресу 12.01.2016 р., з урахуванням відомостей, зазначених у протоколі огляду місця події від 07.10.2015 р., складеному слідчим СВ Словянського МВ ГУМВС [PERSON] За результатами цього висновку нею встановлена найбільш вірогідна причина виникнення короткого замикання, що потягло за собою виникнення пожежі, а саме порушення правил прокладання повітряних ліній електропередач. Оцінюючи зазначений висновок спеціаліста у сукупності з іншими зібраними по справі доказами, суд враховує, що відповідно до положення ч.2 ст.57 ЦПК України джерелами доказів є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів. Таким чином, цивільним процесуальним законом не передбачено такого окремого джерела доказу як висновок спеціаліста, отже зазначений документ має бути оцінений судом як письмовий доказ. У відповідності до положень ст.ст. 58,59 ЦПК України висновок відповідає вимогам щодо належності та допустимості доказів, однак за своїм змістом містить припущення щодо причини виникнення пожежі, що суперечить положенням ч.4 ст.60 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може грунтуватися на припущеннях. Допитаний у судовому засіданні інспектор поліції [PERSON], який проводив перевірку за фактом виникнення пожежі, пояснив суду, що причина виникнення пожежі не була встановлена. Експерт щодо цього питання не працював, у складі слідчої групи була лише представник МНС [PERSON] Як вбачається із розяснень, викладених у п.29 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., оскільки завданням спеціаліста є сприяння суду та особам, які беруть участь у справі, в дослідженні доказів і допомога спеціаліста технічного характеру не замінює висновку експерта, то в разі, якщо за результатами консультації чи розяснень спеціаліста виникнуть обставини, які потребуватимуть дослідження або оцінки, суд може запропонувати сторонам надати докази або заявити клопотання про призначення експертизи. Таким чином, незважаючи на відсутність у матеріалах справи відомостей щодо встановленої причини виникнення короткого замикання електромережі, що потягло за собою виникнення пожежі, та відповідні розяснення суду, надані позивачу у відповідності з приписами ч.4 ст.10 ЦПК України, позивачем, на якого покладено обовязок довести факт заподіяння шкоди відповідачем, не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи. Відповідно до розяснень, викладених у п.27 постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р., виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд зобовязаний дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень. Так, під час судового розгляду були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили доводи позивачки та пояснили, що 07.10.2015 р. у будинку № 115 по вул.1 Травня у смт.Черкаське Словянського району відбулася пожежа. Цей будинок обшитий сайдінгом, по кутам будинку закріплені алюмінієві кутки. Зовнішня повітряна лінія електропередач з неізольованими дротами проходить над дахом будинку, один з дротів торкається даху будинку, другий дріт мав сліди пошкодження від впливу струмів (як при виконанні зварювальних робіт). Витяжна труба мала пошкодження від впливу високої температури. Пожежний пояснив їм, що пожежа відбулася внаслідок дотику цих неізольованих дротів, що повністю відповідає їх уявленню про розвиток подій. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Однак, оцінюючи показання цих свідків, суд вважає необхідним з урахуванням положень ч.2 ст.59 ЦПК України, відповідно до якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, ст.63 ЦПК України, згідно з якою показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи, зазначити, що встановлення причини виникнення короткого замикання потребує спеціальних знань. Враховуючи, що у суду відсутні відомості щодо наявності у вищезазначених свідків відповідних спеціальних знань, які б надавали можливість їм проводити дослідження щодо причини виникнення короткого замикання у будинку № 115 по вул. 1 Травня у сел.Черкаське, суд не бере до уваги їх пояснення у цій частині. Проаналізувавши фактичні обставини по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачкою [PERSON] не доведено перед судом факт заподіяння їй майнової шкоди саме відповідачем по справі, оскільки всі надані позивачем докази з цього приводу містять припущення щодо наявності причинного звязку між виниклим у будинку коротким замиканням та діями працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», а жодним наданим позивачем доказом не встановлено наявність такого причинного звязку. Окрім того, саме на позивача покладається обовязок довести розмір заподіяної їй майнової шкоди. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 липня 1976 р. № 4 «Про судову практику в справах про знищення та пошкодження державного чи колективного майна шляхом підпалу або внаслідок порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки» (в редакції постанови від 3 березня 2000р. № 3) розяснено: у зазначених випадках судам необхідно виходити з того, що відшкодуванню підлягають вартість знищеного пожежею майна, витрати на відновлення або полагодження майна, частково пошкодженого внаслідок пожежі або при її гасінні, а також інші завдані нею збитки. На підтвердження своїх вимог позивачкою надані суду видаткові накладні та товарні чеки на придбання будівельних матеріалів /а.с.17-31/. В той же час позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме ці будівельні матеріали, саме в такій кількості використовувалися на відновлення пошкодженого пожежею майна. Встановлені у справі обставини та надані сторонами докази, не дають підстави зробити висновок, що шкода, завдана позивачці внаслідок пожежі у будинку, завдана саме внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача. З урахуванням приписів ч.4 ст.60 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може грунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 77062,00 грн. Стосовно заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з положення п.3 ч.1 ст.23 ЦК України, відповідно до якого особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав у звязку із знищенням або пошкодженням її майна. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про відшкодування шкоди, то суд вважає, що позовні вимоги про відшкодуваня моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено перед судом наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди. При зверненні до суду позивачем не проводилася сплата судового збору, виходячи із положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed