Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У жовтні 2016 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, засобами поштового зв'язку направив заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, а саме, щодо заборгованості з повернення тіла кредиту в сумі 2635 грн. 04 коп.. Проти вимоги про стягнення пені представник відповідача заперечив, вказуючи, що розрахунок пені проведено за межами строків позовної давності, посилаючись при цьому на ч. 2 ст. 258 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.05.2011 станом на 30.09.2016 заборгованість [PERSON] за кредитом становить 2635 грн.04 коп. (в розрахунку), розрахунок суми заборгованості за процентами не наведено. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що 20.05.2011 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний висновок зроблений судом на підставі аналізу змісту заяви позичальника /а.с. 6/. Ообставина укладення кредитного договору та отримання кредиту стороною відповідача визнається. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача складається, зокрема, з заборгованості за кредитом в сумі 2764 грн. 71 коп. Позивач визнає заборгованість з повернення тіла кредиту в сумі 2635 грн. 04 коп., тобто, суму, яка в третьому стовпчику розрахунку заборгованості /а.с. 4 та 5 на звороті/ поіменована як сальдо поточної заборгованості за кредитом. Будь-яких інших розрахунків ціни позову надано не було. У відповіді на запит суду позивач повідомив, що надати більш детальний розрахунок заборгованості технічно не можливо /а.с. 63/. Оригіналів витребуватих судом документів позивач не надав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу (ЦК) України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049 та 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (банку) надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 60 ЦПК України закріплює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню лише в межах суми, яку визнав відповідач, в іншій частині позов не доведено, обов'язку збирання доказів на підтвердження позовних вимог на суд не покладено. З урахуванням змісту норми ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial