Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку за набувальною давністю, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані у м. Полтава по вул. Харківська, 16, яка належала [PERSON] згідно свідоцтва про спадщину за Законом від 11.12.1996 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради в судове засіданні не зявились, але просили проводити судовий розгляд у відсутність їх представника, в задоволенні позову просили відмовити взвязку з безпідставністю. Суд, вислухавши позивача та його представника, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що 22 січня 1996 року померла його мати - [PERSON], яка на час смерті являлась власником житлового будинку по вул. Харківська, 16 у м. Полтава, в звязку з чим спадкоємцями за законом померлої були її рідні сини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в рівних частинах успадкували належний спадкодавцю житловий будинок, отримавши свідоцтво про спадщину за законом від 11 грудня 1996 року. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.12.1996 року спадкоємцями майна померлої [PERSON] були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в рівних частинах успадкували належний спадкодавцю житловий будинок ( а.с.7). Судом встановлено, що з часу успадкування частини житлового будинку позивачем з метою постійного догляду за будинком та його належного зберігання, останній проживає в даному будинку та його утримує до цього часу. В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що співвласники даного житлового будинку [PERSON] та [PERSON] успадкувавши будинок, не користувались ним, бо мали інше постійне місце проживання, а [PERSON] мешкав разом з позивачем, був інвалідом ІІ групи та являвся непрацездатним і потребував сторонньої допомоги, яку надавав йому позивач. Судом встановлено, що 01.07.2000 року [PERSON] помер, що підтверджується довідкою з архіву Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції від 06.10.2015 року № 91/02.03-06.89. Так, належна [PERSON] 1/4 частина житлового будинку по вул. Харківська, 16 у м. Полтава його спадкоємцями у встановленому законом порядку не була успадкована і згідно технічного паспорту на житловий будинок № 16 по вул. Харківська у м. Полтава від 03.08.2016 року значиться зареєстрованою за [PERSON], в той час, як встановлено судом, користувачем даного майна являвся з 1996 року позивач. В судовому засіданні стороною позивача вказувалось про те, що [PERSON] помер 07.01.2002 року та після його смерті свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому 1/4 частину житлового будинку по вул. Харківська, 16 у м. Полтава отримала дружина останнього [PERSON], у якої позивач в подальшому на підставі договору купівлі продажу від 31.05.2013 року придбав у власність 1/4 частину житлового будинку, що підтверджується копією даного правочину (а.с.16-17). Так, судом встановлено, що [PERSON] помер 13.03.2013 року і за його заповітом свідоцтво про право на спадщину 1/4 частину житлового будинку по вул. Харківська, 16 у м. Полтава отримала [PERSON], у якої позивач на підставі договору купівлі продажу від 14.03.2016 року придбав у власність дану частину, що підтверджується копію даного правочину ( а.с.20-21). Судом встановлено та було підтверджено свідком по справі, що позивач на даний час являється власником 3/4 частини житлового будинку, що у м. Полтава по вул. Харківська, 16 та користується 1/4 частино. даного будинку власника [PERSON] більше 10 років поспіль. Статтею 344 ЦК України визначено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, а саме земельною ділянкою, і продовжує відкрито, безперервно володіти нею протягом 15 років, набуває на неї право власності. Постановою Пленуму ВСУ №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав) від 07.02.2014 року визначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володіння. Волоодіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом строку набуття давності. Пунктом 11 даної постанови визначено, що положення ст.. 344 ЦК розширюється на правовідносини, що виникли після 2003 року, а коли строк давності володіння починається раніше 01.01.2001 року, то до строку, який надає право набуття права власності за набувальною давністю зараховується строк з 01 січня 2001 року. У відповідності до п. 13 даної постанови визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Так, судом встановлено, що позивач більше 10 років, вільно, відкрито безперервно володіє 1/4 частини житлового будинку, що розташований у м. Полтава по вул. Харківська, 16. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved