Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У квітні 2017 року Житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр» (далі - ЖКП «Житло «Центр») звернулося до суду з указаним позовом, який уточнивши, просило стягнути з відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за квартирною платою та обслуговування прибудинкової території за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2017 року у сумі 4 443 грн 44 коп., а також судовий збір у сумі 1 600 грн. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідачі, які зареєстровані у квартирі [ADDRESS] відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (далі - Правила), з наступними змінами, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором. З 01 листопада 2006 року, згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 16 серпня 2006 року № 214 «Про тарифи та послуги по утриманню житла» та наказу Управління господарства Маріупольської міської ради від 21 серпня 2006 року № 76-1 «Про тарифи на послуги по утриманню житла», введено єдиний тариф для мешканців будинку в залежності від рівня благоустрою житла (три типа) та загальної площі житла. Так, житло, в якому мешкають відповідачі, відноситься до 3 типу житла. З 01 серпня 2008 року згідно рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17 вересня 2008 року № 351/2 «Про внесення змін у рішення виконкому міської ради від 16 серпня 2008 року № 214 «Про тарифи на послуги по утриманню житла» розмір плати за утримання будинків та прибудинкової території для 3 типу житла складає 1 грн 70 коп. за 1 кв. м загальної площі з рентабельністю ПДВ. З 01 серпня 2016 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14 липня 2016 року № 145 «Про тарифи на послуги з утримання житла» розмір тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкової території для 3 типу житла складає 3 грн 50 коп. за 1 кв. м загальної площі з ПДВ. Загальна площа квартири, в якій проживають відповідачі, складає 61,5 кв. м. За період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2017 року за особовим рахунком відповідачів було нараховано 4 610 грн 62 коп., при цьому у січні 2015 року нараховано 102 грн 64 коп. з урахуванням проведеного перерахунку за простій ліфта протягом 3-х днів у сумі 1 грн 85 коп., у квітні 2015 року нараховано 99 грн 41 коп.з урахуванням проведеного перерахунку за простій ліфту протягом 8-ми днів у сумі 6 грн 08 коп., із жовтня 2016 року нарахування квартирної плати проводиться з урахуванням призначеної на 1 особу пільги учасника бойових дій - 75 % на загальну площу 31,5 кв. м. Таким чином, станом на 01 квітня 2017 року заборгованість відповідачів становить 4 610 грн 62 коп. Однак, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2014 року у справі № 2/263/3175/2014 за позовом ЖКП «Житло «Центр» з [PERSON] на користь підприємства стягнуто 1/5 частини заборгованості з квартирної плати за обслуговування будинку та прибудинкової території в межах строку позовної давності, а саме: з 27 серпня 2011 року по 01 серпня 2014 року у розмірі 734 грн 13 коп., яке набрало законної сили 10 грудня 2014 року, тому сума боргу відповідачів за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2017 року, з урахуванням суми заборгованості стягнутої указаним рішенням суду, становить 4 443 грн 44 коп., які позивач просив стягнути з відповідачів солідарно. Представник ЖКП «Житло «Центр» - Ярошенко І.С. - до судового засідання не з'явилася, попередньо подала заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Проте відповідач [PERSON] суду повідомив, що такі на теперішній час виїхали за межі України та не мають можливості прибути до судового засідання. Враховуючи, що у справі достатньо даних для встановлення істини, суд дійшов висновку про можливість вирішення указаного спору за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] У зв'язку із подачею представником позивача та відповідачем [PERSON] заяв про розгляд справи за їх відсутністю, а також неявкою без поважних причин відповідачів [PERSON] та [PERSON] подальша фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що 23 грудня 2013 року між ЖКП «Житло «Центр» та [PERSON], який є власником квартира [ADDRESS], укладений договір про надання послуг з утримання будинку, прибудов та прибудинкової території, відповідно до умов якого останній зобов'язався сплачувати за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у порядку та строки, визначні цим договором. Строк дії договору до 23 грудня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 червня 2000 року № 18171/п, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частинах кожному. Також, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] померли, однак свідоцтво про право власності відповідачі не переоформили. Згідно із особовим рахунком № 2587-23 квартиронаймача [PERSON], у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] з 1998 року, [PERSON] з 1992 року, [PERSON] з 2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2014 року з [PERSON] на користь ЖКП «Житло «Центр» за період з 27 серпня 2011 року по 01 серпня 2014 року стягнуто заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 743 грн 13 коп. Із наведеного в уточненій позовній заяві розрахунку заборгованості за період з 01 грудня 2013 року по 01 квітня 2014 року, з урахуванням рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2014 року, а також виписки із особового рахунку № 2587 про нарахування плати за утримання будинку та прибудинкової території вбачається, що розмір заборгованості за указаний період становить 4 443 грн 44 коп. Відповідно до ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) споживачем житлово-комунальних послуг є фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» покладено обов'язок квартиронаймачів (власників) сплачувати за утримання будинку та прибудинкової території у вигляді квартирної плати. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. Згідно з ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються КМ України незалежно від форм власності на них. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до зайнятої ними площі в будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, належить встановлення цін тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, визначення виконавця житлово-комунальні послуги відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг тощо. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, слід дійти висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та з відповідачів підлягає до стягнення указана позивачем сума заборгованості. Вирішуючи питання про те, в якому порядку необхідно стягувати заборгованість за указані послуги, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч. 1 ст. 355 ЦК) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 цього Кодексу). У справі встановлено, що квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісну власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів, незалежно від форм власності на них. Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи наведені норми матеріального права, приймаючи до уваги, що квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, слід дійти висновку про їх спільний обов'язок утримувати майно, яке їм належить та наявність підстав для стягнення указаної заборгованості з відповідачів у солідарному порядку. При цьому, суд наголошує, що правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК, які регулюють правовідносини з права власності, а положення ст. ст. 160, 162 ЖК УРСР поряд з положеннями гл. 58 ЦК регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Outcome: approved