Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10\~000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитини повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, однак з вересня 2018 року шлюбні відносини між сторонами припинені, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові, з цього часу спільне господарство не ведуть, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір щодо розподілу майна подружжя відсутній. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач [PERSON] не приймає участь у вихованні дитини, не регулярно дає гроші на утримання сина, на його лікування та інші необхідні потреби, добровільно майже не допомагає, не бере участь у додаткових витратах, відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги сину не надає, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач та її представник адвокат Петров А.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Яжук Т.Е. позовні вимоги визнала частково, надала відзив на позовну заяву, та пояснила, що відповідач з позовними вимогами про розірвання шлюбу згоден, відносно питання щодо розподілу майна , сумісно нажитого, то це питання із позивачкою не узгоджувалося і стверджувати, що спору немає є передчасним. В частині стягнення аліментів позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 2\~500,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, вимоги щодо стягнення аліментів частково, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №514 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 397 (а.с. 6) Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з вересня 2018 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Стосовно стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує норми ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне забезпечення платника аліментів; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого майна; інші обставини. що мають істотне значення. Звертаючись з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 10тис.грн. позивач надала суду таблиці і розрахунки про фактичні витрати матері на харчування, навчання, лікування, транспортні витрати та інше, ці витрати складають від 17000 до 28000тисяч гривень на місяць. Довідки про доходи позивача в матеріалах справи відсутні. Згідно довідки ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області [PERSON] за період 9 місяців 2018 року отримав дохід 26700грн., будь-яких інших доказів про отримання відповідачем доходів в більшому розмірі не надано. Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме суд вважає необхідним стягнути на утримання дитини аліменти в розмірі 2\~500,00 гривень. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позовна заява про стягнення аліментів була подана 22.10.2018 року, тому аліменти підлягають сплаті саме з цієї дати. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок за позовні вимоги щодо стягнення аліментів.

Outcome: partial