Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з даним позовом. Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2017 року відкрито провадження у справі, а ухвалою від 04.04.2018 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва). Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.06.2018 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач) та громадянкою України [PERSON] (далі - відповідач 1) було укладено кредитний договір № 014/9408/82/72063, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі: 255 000 доларів США строком до 23.05.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення кредитних зобов`язань між АТ «Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 23.05.2008 року. Банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі, строки на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, відповідач не виконував зобов`язань за кредитним договором, тому банк звернувся до суду. Суд стягнув з [PERSON] на користь на корись АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі -514 203,72 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 4 110 030,33 грн., судовий збір у розмірі - 3 654,00 грн. Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області за виконавчим листом № 363/1651/14-ц, виданим 31 березня 2016 року Вишгородським районним судом Київської області, було відкрито виконавче провадження. В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем при здійсненні перевірки майнового стану Боржника було встановлено, що за Боржником на праві власності зареєстровано салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31.08.2016 року з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно боржника. За даними інформаційних довідок було встановлено, що вищезазначена нерухомість (салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) була відчужена за Договором дарування від 18.08.2017 року № 1415 - громадянці України [PERSON] . Крім того, 30.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки №2576, згідно умов якого вказане майно передано в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики №2575 від 30.08.2017 року. Відповідач 1 була обізнана про вищезазначене судове рішення та про стягнення з неї заборгованості, яка виникла за Кредитним договором, отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Тому позивач просив суд визнати Договір дарування № 1415 від 18.08.2017 року та Договір іпотеки № 2576 від 30.08.2017 року - недійсними; зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколу Володимировича зняти з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна та зняти з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: салону краси (літ. А), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі - 3 200 грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повній мірі. У судовому засіданні представник відповідача 1 проти позову заперечив, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відповідачі 2, 3 в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач 4 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду відзив на позовну заяву, де просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог. В своєму відзиві зазначив, що він ніяким чином не порушував права АТ «Райфайзен Банк Аваль», а також що АТ «Райфайзен Банк Аваль» не є стороною оспорюваних договорів. Відповідно до п. 26 ППВС України №9 від 06 листопада 209 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчують правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, якщо позивач обґрунтує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. До того ж, відповідач зауважив, що вимога про зобов`язання приватного нотаріуса Журавля М.В. «зняти запис про обтяження» є некоректною, оскільки, відповідно до частини 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації праві Тобто, у разі визнання Договору іпотеки №2576 від 30.08.2017 року всі записи про накладені на підставі нього обтяження може скасувати будь - який реєстратор у встановленому законом порядку. Також відповідач 4 звернув увагу на те, що договір іпотеки №2576 від 30.08.2017 року ним не посвідчувався. Представник третьої особи у в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. 23 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянкою України [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/9408/82/72063, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі: 255 000 доларів США 00 центів строком до 23.05.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. З укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості, у разі прострочення якого Кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом та відсотками. Так, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «Райффайзен Банк Аваль та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 23.05.2008 року, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка для будівництва житлового будинку -0,100 га для ведення особистого підсобного господарства - 0,016га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,116 га; житловий будинок-літ. А, огорожа -1-3, трубчатий колодязь -1, каналізаційні споруди - II -III, загальною площею 321, кв.м.; житловою площею 167,20 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору, позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою про солідарне стягнення кредитної заборгованості. 06 жовтня 2014 року заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області по цивільній справі № 363/1651/14-ц позовні вимоги Банку було частково задоволено, а саме: стягнуто солідарно з громадянки України [PERSON] та з громадянина України [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 990 907,34 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 7 920 322,36 грн. 02 березня 2016 року Апеляційний суд Київської області ухвалив рішення яким заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області скасував та ухвалив нове рішення по справі, яким стягнув з [PERSON] на корись АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі -514 203,72 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 4 110 030,33 грн., судовий збір у розмірі - 3 654,00 грн. Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області за виконавчим листом № 363/1651/14-ц, виданим 31 березня 2016 року Вишгородським районним судом Київської області, було відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем при здійсненні перевірки майнового стану Боржника було встановлено, що за Боржником на праві власності зареєстровано салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31.08.2016 року з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області Черток О. Ф. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно боржника. 07.06.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області Голяченко І. П. на підставі вище зазначеної постанови було внесено запис про обтяження (арешт майна боржника) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 20790510 від 07.06.2017 року, згідно якого арешт накладено на вищезазначене нерухоме майно та внесено запис про обтяження № 20789558 від 07.06.2017 року згідно якого арешт накладено на все майно боржника. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.05.2017 року № 87293788 в Реєстрах міститься запис про обтяження № 14163867 від 14.04.2016 року внесений відділом ДВС Вишгородського районного управління юстиції у Київській області при здійсненні виконавчого провадження № 41921506 в інтересах АТ «Райффайзен Банк Аваль» запис про обтяження № 13342029 від 05.12.2012 року внесений відділом ДВС Вишгородського районного управління юстиції у Київській області при здійсненні виконавчого провадження №24097051. 04.09.2017 року державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 96163777 від 04,09.2017 року та № 96164246 від 04.09.2017 року з яких стало відомо, що 18.08.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21943275 здійснено запис про право власності на майно боржника: салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що усі записи про обтяження (арешт майна боржника) було вилучено. Вилучення записів про обтяження здійснено на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2017 року по справі № 522/13621/17, також за даними інформаційних довідок було встановлено, що вищезазначена нерухомість була відчужено за Договором дарування від 18.08.2017 року № 1415 - громадянці України [PERSON] . Позивач зазначив, незважаючи на те, що позовні вимоги Банку було частково задоволено, рішення Апеляційного суду Київської області від 02.03.2016 року по справі № 363/1651/14-ц фактично не може бути виконано, оскільки вищезазначена нерухомість, а саме: салон краси (літ. А), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] незаконно було відчужено громадянкою України [PERSON] за Договором дарування від 18.08.2017 року, після ухвалення рішення по справі № 363/1651/14-ц, а, отже, з цього вбачається, що громадянка України [PERSON] , відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своїй доньці - [PERSON] була обізнана про вищезазначене судове рішення та про стягнення з неї заборгованості, яка виникла за Кредитним договором, отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Також позивач зазначає, що 30.08.2017 року між громадянкою України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір позики за № 2575, згідно умов якого громадянка України [PERSON] надала громадянці України [PERSON] позику у сумі: 30 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики № 2575, між [PERSON] та [PERSON] , 30 серпня 2017 року було укладено договір іпотеки за № 2576, відповідно до умов якого, в іпотеку [PERSON] було передано вищезазначений салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та документам які знаходяться в матеріалах справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено твердження про те, що [PERSON] відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно [PERSON] могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно яке не є предметом договору іпотеки. Також суду не надано жодних доказів того що вказаний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які близькими родичами, та не надано доказів, що при укладенні договору дарування відбувся фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Сам позивач вказує, що предметом іпотеки було нерухоме майно - земельна ділянка та житловий будинок, а тому для [PERSON] можуть виникнути негативні наслідки у випадку звернення стягнення на майно, що не є предметом іпотеки, лише після звернення стягнення на предмет іпотеки, і лише у випадку якщо коштів від реалізації іпотечного майна буде недостатньо для погашення заборгованості [PERSON] . Так, суд спираючись на вищевикладене вирішив в задоволенні позову - відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed