Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. З 2010 року син проживає з ним. З цього часу відповідачка не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Утриманням сина, його вихованням та розвитком займається виключно він за власний рахунок. Станом на 12 серпня 2014 року заборгованість по аліментам на утримання дитини становить 21533,22 грн. До навчального закладу, який відвідує хлопчик, відповідачка жодного разу не приходила, батьківські збори не відвідувала, навчанням сина не цікавилась. За останні 4 роки, що дитина спостерігається у ЦПМСД № 1, відповідачка до медичного закладу жодного разу не з'являлась, здоров'ям сина не цікавилась. За місцем проживання сина в [ADDRESS] з 2010 року жодного разу не з'явилась. Зазначені обставини свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснив суду, що з 1992 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року в них народився старший син [PERSON], який зараз мешкає у Російській Федерації. Спочатку вони проживали в [ADDRESS], після чого придбали квартиру в [ADDRESS], а у 2000 році - будинок по [ADDRESS]. Вже тоді їх стосунки погіршились, вдома були постійні компанії, випивка. [INFO] року в них народився син [PERSON]. У 2004 році після смерті матері відповідачки вони перестали проживати однією сім'єю. Старший син [PERSON] став мешкати з бабусею - матір'ю позивача по [ADDRESS], а молодший син [PERSON] залишився з відповідачкою. У 2010 році відповідачка привела дитину на поріг будинку його батьків і залишила сина. Також вона написала заяву, що передає сина йому на виховання. За рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 07 червня 2011 року місце проживання сина [PERSON] було визначено з ним. По телефону дитині [PERSON] не дзвонить та з ним взагалі не спілкується. Зустрічатись їй з сином він не забороняв, проте ініціативу бачитись та спілкуватись з сином вона не проявляє. За 4 роки, що дитина проживає з ним, вона жодного разу не привітала його з днем народження. У навчальному закладі, який відвідує дитина, класного керівника ніхто не попереджував про те, щоб дитину відповідачці не давати. За весь цей час відповідачка один раз випадково 25 жовтня 2014 року зустрілась з сином [PERSON] на Центральному ринку. З відповідачкою вони не спілкуються, стосунків не підтримують. Влітку 2014 року він хотів виїхати з родиною за межі України. На його прохання надати дозвіл на виїзд дитини відповідачка йому відмовила та запропонувала відмовитись від аліментів, які вона сплачує на утримання сина, в обмін на дозвіл на виїзд дитини. Син [PERSON] вважає матір'ю його теперішню дружину [PERSON], яка займається вихованням сина та має намір його всиновити. Свої батьківські обов'язки по вихованню сина відповідачка не виконує. Просив позбавити відповідачку її батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти його задоволення, вважала доводи та посилання позивача необґрунтованими. Пояснила суду, що з січня 1992 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року в них народився старший син [PERSON]. Перші десять років свого спільного подружнього життя вони мешкали з батьками позивача. Потім придбали квартиру, а ще пізніше - будинок. Після смерті її матері позивач перестав приходити додому, вона дізналась, що він має стосунки з жінкою - його теперішньою дружиною. У зв'язку із цим у 2005 році вона подала заяву на розлучення. Після цього старший син [PERSON] став проживати з матір'ю позивача. Молодший син [PERSON] мешкав з нею, відвідував дитячий садок, вона працювала у ПАТ «Азовмаш». Самостійно утримувати та сплачувати комунальні послуги за будинок вона не могла, а тому була вимушена обміняти будинок на квартиру. Так вона придбала квартиру по [ADDRESS]. У 2009 році [PERSON] пішов до першого класу. Вона збирала його до школи. Через важкий матеріальний стан і відсутність заробітної плати вона була вимушена звільнитися та влаштуватись на роботу до загальноосвітньої школи №4, яку відвідував її син. У першому класі дитина зламала ногу. Вона навіть не могла піти на лікарняний, оскільки матеріальної допомоги позивач на утримання сина не надавав. Коли дитина була вдома, вона постійно бігала з роботи відвідувати його. За цей час позивач не навіщав сина, матеріально не допомагав. Її заробітна плата була дуже маленькою приблизно 600 грн., їй було дуже важко, на канікули вона відвезла сина [PERSON] до бабусі, матері позивача. Через фінансові труднощі вона написала чоловіку, що просить тимчасово взяти до себе на проживання їх сина [PERSON] і з лютого 2010 року син став мешкати з позивачем. У 2011 році вона купувала йому одяг. Навесні 2012 року передала хлопчику через бабусю осінню куртку. Аліменти вона сплачує щомісяця в розмірі від 400 грн. до 900 грн., проте заборгованість по аліментам повністю ще не погашена. Сина [PERSON] дуже любить, намагається цікавитись його життям, успіхами у навчанні, турбується про стан його здоров'я, проте через матеріальні труднощі їй не завжди вдається допомагати дитині. Спілкуються та зустрічаються вони з сином таємно, також спілкуються в телефонному режимі. Влітку 2013 року [PERSON] виїжджав разом з нею та її чоловіком [PERSON] до м. Бердянськ на відпочинок до батьків останнього. Не хоче, щоб конфлікт, що виник між нею, позивачем та його новою дружиною, став на заваді її спілкуванню з дитиною та їх стосунків. Просила не позбавляти її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини вважає недоцільним на теперішній час позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що надала відповідний висновок. Прокурор вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні не доведено факт злісного ухилення відповідачки від виконання її батьківських обов'язків відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та позбавлення її батьківських прав. На теперішній час такі заходи є недоцільними та передчасними. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Від першого шлюбу її чоловік має сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з ними та знаходиться на повному їх утриманні. Відповідачка свої обов'язки по вихованню сина не виконує. Його життям, навчанням у школі, фізичним та духовним розвитком та здоров'ям, дозвіллям не цікавиться, матеріально дитину не утримує. Хлопчик вважає її своєю матір'ю, оскільки вона його дуже любить, у зв'язку із чим має намір всиновити його. З відповідачкою [PERSON] не спілкується близько 4 років, хоча допускає, що за цей час вони бачились кілька разів. У них з відповідачкою виник конфлікт, коли влітку 2014 року вони хотіли виїхати з родиною за межі України. На прохання чоловіка надати дозвіл на виїзд дитини відповідачка відмовила та запропонувала йому, щоб він відмовився від аліментів, які вона сплачує на утримання сина, а вона натомість надасть йому дозвіл на виїзд дитини. Аліменти на утримання дитини вони не отримують, у зв'язку із чим виникла заборгованість по аліментам. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з січня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Вони познайомились навесні 2011 року, жити разом почали з літа 2011 року. У відповідачки від першого шлюбу 2 дітей, старший син [PERSON] зараз мешкає зі своєю сім'єю у РФ. При розлученні сторін старший син [PERSON] проживав разом з матір'ю позивача, а молодший син залишився разом з відповідачкою. Вона була у важкому матеріальному становищі, через відсутність вищої освіти могла претендувати тільки на низькооплачувану роботу. Аліменти на утримання сина [PERSON] позивач дружині не сплачував і ніякої допомоги не надавав через те, що вони поділили дітей при розлученні. Він дуже сильно хворів. Через це вона попросила взяти молодшого сина [PERSON] тимчасово до себе. Позивач висунув вимогу, що він забере дитину до себе при умові, що відповідачка напише йому розписку про відмову від сина. Хлопчик розповідав їм, що батько покарає його за те, що він спілкується з матір'ю. [PERSON] часто приводив до них старший брат. Влітку 2013 року вони виїздили на відпочинок на море до м.Бердянськ до його батьків. Його дружина [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина [PERSON]. У 2011 році вони бачились частіше приблизно 1-2 рази на місяць. У лютому 2012 року [PERSON] потрапила до лікарні з переломом, діти відвідували її у лікарні, [PERSON] приводив старший син. У 2013 році спілкування та відвідування зменшились. Наприкінці літа 2014 року позивач попросив [PERSON] надати дозвіл вивезти дитину до РФ, на що вона відмовила, тому позивач звернувся до суду із позовною заявою про позбавлення її батьківських прав. Після цього дитина перестала відповідати на телефонні дзвінки, одного разу надійшло смс - повідомлення від [PERSON], що він не може розмовляти і все. Його дружина дуже переживає через те, що не може спілкуватись з сином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає по сусідству з відповідачкою по [ADDRESS]. Добре знає відповідачку та її чоловіка, вони спілкуються. Спиртним вони не зловживають. Їй відомо, що у [PERSON] є 2 дітей від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] запрошував їх на своє весілля. [PERSON] вона також знає і бачила його. Їй відомо, що протягом останнього часу відповідачка не могла додзвонитись до сина, від нього було смс - повідомлення. За весь час вона бачила [PERSON] декілька разів. Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є сторони у справі. Дитина мешкає разом з позивачем та його сім'єю в [ADDRESS]. Згідно акту, складеного головою КСН мкр. «Курчатова», за місцем проживання дитини відповідачка з 2010 року не з'являється та не приймає участі у вихованні сина [PERSON]. Хлопчик навчається у 6 класі загальноосвітньої школи Маріупольської міської ради №30. Згідно характеристики за місцем навчання дитина виховується у повній сім'ї, батьки приділяють увагу навчанню та вихованню сина. Відповідачка школу не відвідує, навчанням сина ніколи не цікавилась. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 07 червня 2011 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] за адресою в [ADDRESS]. 23 жовтня 2014 року комісією у складі заступника начальника ССД Іллічівської районної адміністрації Кубай Т.В., головного спеціаліста ССД - Бартош Н.О., спеціаліста по соціальній роботі Іллічівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради Нагорної К.А. було проведено обстеження матеріально - побутових умов сім'ї позивача за адресою в [ADDRESS], та встановлено, що за вказаною адресою позивач проживає зі своєю сім'єю, до складу якої входять дружина [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON], а також теща [PERSON]. Зі слів дружини позивача взаємостосунки у їх сім'ї дружні, родина благополучна. Спиртними напоями не зловживають, займаються вихованням дітей, проблем не виникає. Позивачем створено всі необхідні умови для проживання та виховання дітей. Згідно рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 17 жовтня 2011 року з відповідачки на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка з 14 січня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Зареєстрована у [ADDRESS], проте фактично мешкає з чоловіком за адресою в [ADDRESS]. Службою у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради на запит начальника служби у справах дітей Іллічівської райадміністрації було проведено обстеження житлово - побутових умов проживання відповідачки за адресою в [ADDRESS], у ході якого було встановлено, що остання за вказаною адресою проживає з чоловіком [PERSON] Стосунки в сім'ї доброзичливі. З її слів син [PERSON] відвідує її за місцем проживання. Іноді дитина отримує від неї гроші у розмірі 10-20 грн. Разом вони відвідують парки культури, їздять відпочивати на море. Станом на теперішній час відповідачка не працює у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я та хронічними захворюваннями. Рішенням обласного центру МСЕК м. Донецька № 6 відповідачці інвалідність не встановлено, проте зазначено ряд обмежень по ВКК. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу. Згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для особи, що позбавляється таких прав, так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батька чи матері в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Виходячи із засад розумності та справедливості, рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, права дитини на виховання як з боку батька так і матері, поведінку матері, яка не свідчить про протиправність дій або нехтування батьківськими правами та свідомого ухилення від виконання обов'язків, суд вважає, що підстав для задоволення позову про позбавлення останньої батьківських прав немає. Так, вказана в поясненнях позивача обставина, що відповідачка власноручно написала заяву про відмову від дитини, привела сина до його матері і залишила там, є вагомою, однак не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. У судовому засіданні встановлено, відповідачка написала дану заяву під збігом тяжких життєвих обставин, з урахуванням інтересів дитини та з метою забезпечення для нього кращих умов життя. Посилання позивача на той факт, що відповідачкою не виконуються батьківські обов'язки по утриманню дитини, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються наданими нею доказами, а саме платіжними документами про перерахунок аліментів. Так, у 2012 році відповідачкою було сплачено аліменти на користь позивача у розмірі 3000 грн., у 2013 році - 4373 грн., у 2014 році - 2420 грн. Відповідно до наданого державним виконавцем Іллічівського ВДВС розрахунку боргу по аліментам №38583446/612/14 від 04 листопада 2014 року заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-2900, виданим Іллічівським райсудом м.Маріуполя від 28 жовтня 2011 року, станом на 01 листопада 2011 року складає 11449,16 грн. Крім того, після надходження відповіді з ПАТ «Азовзагальмаш» та ДПІ м.Маріуполя буде проведено перерахунок аліментів згідно заробітної плати боржника за період її роботи на підприємствах. Також судом оцінюється і той факт, що хоча місцем проживання неповнолітньої дитини визначено за рішенням суду з його батьком, останній на теперішній час зареєстрований за місцем реєстрації відповідачки в [ADDRESS] і вона сплачує комунальні послуги за дитину. Доводи позивача у частині того, що відповідачка веде аморальний образ життя, не працює, зловживає спиртними напоями не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно довідки з комунальної лікувально - профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м.Маріуполя» № 2513 від 03 листопада 2014 року, відповідачка на обліку у диспансері не перебуває. Із записів трудової книжки відповідачки вбачається, що остання працювала у період часу з 29 листопада 2011 року по 10 липня 2012 року робітником зеленого будівництва у цеху озеленення, благоустрою і житлово - комунального господарства № 153 ПАТ «Азовзагальмаш», після чого з 01 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року санітаркою в аптеці «Добра» Приватного Підприємства «Фірма Фармацея». Згідно характеристики, наданої старшим дільничним інспектором міліції Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області від 01 листопада 2014 року, за місцем проживання в [ADDRESS] відповідачка зарекомендувала себе з позитивного боку. Спиртним не зловживає. Громадський порядок не порушує, побутових сварок та конфліктів не чинить. Скарг та заяв від сусідів на її поведінку не надходило. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки може у подальшому призвести до втрати життєвих зв`язків матері та дитини, що негативно позначиться на психічному та духовному стані останнього. Суд дійшов до переконання, що сторони зі свого боку свідомо втягнули дитину в існуючий між ними після розлучення конфлікт та ставлять дитину перед вибором. І негативне ставлення дитини до матері є наслідками протистояння батьків, конфлікту їх інтересів та не вирішених проблем, незабутих взаємних образ. Вказані причини і стали передумовою порушення характеру стосунків дитини та матері та формування її негативного ставлення до неї. Такі висновки суду ґрунтуються також на підставі результатів психологічного обстеження дитини та сторін від 05 листопада 2014 року, 14 листопада 2014 року та 21 листопада 2014 року провідного спеціаліста - психолога Іллічівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради Міненко О.В., згідно яких психолог виявив у дитини ознаки стресу, викликаного ситуацією, що сталась, пригнічений стан, труднощі адаптації, почуття образи на матір. Ставлення дитини до матері та їх стосунків - негативне. Дитина вважає, що матір не бажає з ним спілкуватись, хоча для нього спілкування є дуже важливим. На теперішній час небажання дитини спілкуватись з матір'ю є його реакцією образи на неї за відмову від спілкування з ним. Сторони втягують дитину в існуючий між ними конфлікт та конфлікт вибору між батьками, що чинить суттєвий вплив на думку дитини, яка може не відображати його інтерес, а визначається потенціалом психологічної залежності чи наведеного емоційно-значимим дорослим (в даному випадку - батьком) ворожого ставлення до іншого з батьків. У зв'язку з цим батькам рекомендовано переглянути існуючі моделі виконання своїх ролей та прийняти нові форми взаємодії як батьків. Протягом всього розгляду справи, судом зроблено висновок про щире прагнення відповідачки [PERSON] не бути позбавленою батьківських прав відносно свого сина [PERSON], її бажання піклуватись про нього, цікавитись його життям та здоров'ям, успіхами у навчанні та матеріально утримувати дитину та забезпечувати їй належні умови для життя та розвитку. Усвідомлюючи, що дитині необхідна материнська любов та опіка, суд приходить до висновку, що виняткові обставини для позбавлення відповідачки її батьківських прав суду не наведені, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд враховує також і думку комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації, яка вважає недоцільним на теперішній час позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним висновком. Між тим, приймаючи таке рішення, суд попереджає відповідачку про те, що у разі ухилення у майбутньому від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вона буде позбавлена батьківських прав.

Outcome: dismissed