Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

у квітні 2014 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він надав відповідачу 20 000 грн. на умовах позики, що підтверджується розпискою від 24 вересня 2013 року, написаною відповідачем власноруч. Відповідач зобов'язувався повернути зазначену суму у строк до 24 листопада 2013 року, проте взяті на себе зобов'язання не виконав. З урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми станом на 04 квітня 2014 року заборгованість становить 20 476,38 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. За таких обставин, суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] було надано в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 гривень з терміном повернення 24 листопада 2013 року. Даний факт підтверджується розпискою відповідача, що міститься в матеріалах справи. (а.с. 6) Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З письмової розписки відповідача вбачається, що він оримав грошові кошти у позику, тому суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, а саме відносин позики, оскільки договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За таких обставин, вимога позивача про стягнення 20000 гривень підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми станом на 04 квітня 2014 року на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України. Зазначена вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встанволеного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сукупний індекс інфляції за період прострочення грошового зобов»язання з 25 листопада 2013 року по 04 квітня 2014 року складає: 1.000 * 1.005 * 1.002 * 1.006 * 1.000 =1.013 Отже розмір боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення грошового зобов'язання за вказаний період складає: 20 000 * 1,013 = 20261,04 грн. Розмір інфляційного збільшення суми боргу складає: 20 261,04 грн. - 20 000 грн. = 261,04 грн. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 25 листопада 2013 року по 04 квітня 2014 року складає: 20 000 грн. * 3% * 131 днів прострочення : 365 дні : 100% = 215,34 грн. Таким чином, загальна сума боргу разом з відсотками становить 20 476,38 грн. (20 000+261,04+215,34) Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved