Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

у квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з даним дозовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 серпня 2008 року по 02 лютого 2012 року. У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] Через п'ять днів після того, як позивачка з дитиною повернулась з пологового будинку в квартиру, [PERSON] сказав їй, щоб вона забирала сина, всі свої і дитячі речі і виселялась з квартири, так як більше він не хоче їх бачити і чути. З 10 вересня 2010 року позивачка фактично припинила подружнє життя з [PERSON] та переїхала з сином проживати в квартиру до своїх батьків. З самого народження дитини відповідач не надавав жодної допомоги в утриманні дитини, про те, що він хоча б якось бажав бачити сина і мови не йшло - [PERSON] жодного разу не прийшов до сина, щоб хоча б потримати його на руках. На той час позивачка самостійно утримувати дитину не мала змоги, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2012 року [PERSON] було встановлено способи участі у вихованні сина, шляхом регулярних побачень. Навіть після того як відповідачу було встановлено графік побачень з сином, він жодного разу до нього не прийшов. Позивачка зазначила, що її сину [PERSON] на день звернення до суду виповнилось чотири роки та сім місяців. Він ніколи не бачив батька, батько не спілкувався з ним, не відвідував, не вітав з жодним святом, не подарував сину жодного подарунка. [PERSON] навіть не знає як виглядає його батько, ніколи не спілкувався з ним, відповідач ніколи не брав сина на прогулянки, не відвідав в садочку жодного свята, тощо. [PERSON] є вихованцем ШДС «Кияночка» м. Києва з жовтня 2014 року. Педагогами ШДС «Кияночка» підтверджується, що сином займається виключно мати, батько дитини в дошкільному закладі не з'являвся жодного разу. За місцем проживання відповідач також жодного разу не відвідав сина протягом чотирьох з половиною років. [PERSON] з народження сина не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню сина [PERSON]. Відповідачу достеменно відомо, де позивачка проживає з сином, але жодного бажання приймати батьківську участь в його житті він не виявляє. Позивачка зазначила, що вихованням, утриманням, лікуванням, оздоровленням та розвитком мого малолітнього сина займається виключно вона та її близькі родичі, її колишній чоловік [PERSON] та його батьки більше чотирьох з половиною років дитиною не цікавляться, не опікуються і [PERSON] їх навіть не знає. Посилаючись на вищевикладене, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги. Крім того, пояснила, що вона народжувала сина важко і потребувала сторонньої допомоги після пологів. Відповідач сам не допомагав і не бажав, щоб їй допомогала її мама. Не розумів її фізичного післяпологового стану. Проте дуже дратувався криком дитини. Наразі вона говорить сину, що батько у відрядженні і сама телефонувала відповідачу і давала сину слухавку, щоб вони поговорили, але відповідач не захотів розмовляти. Батьки відповідача також не цікавляться онуком. Відповідач пропонував їй відмовитися від аліментів, не бажав реєструвати у себе дитину. В судовому порядку зменшив розмір аліментів до 1/6 частини. Батько не знає, як виглядає його син, у нього навіть фотокартки немає. Вважає, що доля дитини не повинна залежати від людини, яка не цікавиться ним взагалі і ігнорує. Просила позов задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала. Зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків від самого народження дитини і в інтересах дитини просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що вони з позивачкою бажали дитину та готувалися виховувати її самостійно без сторонньої допомоги. Він побачив сина перший та забрав додому, проте його мати виявилась безпомічною. Приїхала на допомогу його теща та фактично відібрала сина у нього, постійно розповідала, що потрібно робити. Його фактично не підпускали до дитини. Були тільки вимоги про памперси та пелюшки, а потім гроші. Звернулась до нього про стягнення аліментів. Пояснив, що позивачка та її мати чинили перешкоди у спілкуванні з сином, а він навмисно не звертався до ВДВС та не наполягав на зустрічах з сином, щоб його не травмувати. Вважає, що йому потрібно принаймні 10 зустрічей з сином, щоб той звик до нього,а тому він вирішив почекати поки син піде до школи. Крім того, зазначив, що він ще має час до повноліття сина, щоб налагодити з ним стосунки та познайомитися, проте вважає, що його не потрібно позбавляти батьківських прав, оскільки якщо щось станеться з позивачкою «під трамвай попаде, наприклад», то у дитини буде хоч батько. Вважає, що позивачка погано виховує його сина. Фотокартку сина він не просив , оскільки вона сина йому не замінить. Доказів чинення перешкод у спілкуванні з дитиною позивачкою він не має. Просив в задоволенні позу відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що дійсно спілкування відповідача з сином є мінімальне і він свідомо не звертається до виконавчої служби, щоб не травмувати сина. Відповідач не бажає зустрічатися з сином в присутності матері і вважає позов передчасним, оскільки дитина маленька і відповідач ще має можливість налагодити стосунки. Представник третьої особи до суду не з»явився, просить розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Сторони уклали шлюб 16.08.2008 року у Відділу реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві. В шлюбі [INFO] народився син [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Шлюб між сторонами розірвано рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 22.09.2014 року за позовом [PERSON] Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.11.2012 року встановлено, що місце проживання малолітнього [PERSON] визначено з матір»ю [PERSON] та суд прийшов до висновку про необхідність зустрічей сина з батьком в присутності матері, враховуючи його малолітній вік, потреби і те, що батька дитина не знає. [PERSON] встановлено порядок спілкування з сином. В судовому засіданні сторони підтвердили, що зазначене вище рішення суду відповідач не виконував жодного разу, з виконавчим листом про примусове виконання не звертався. [PERSON] навчається в ЩДС «Кияночка», що підтверджується відповідною довідкою закладу. Батько [PERSON] жодного разу до садочку не з»являвся. Активну участь у житті дитини бере його мати, бабуся,дідусь та хрещений батько. [PERSON] працює менеджером ПрАТ «Київстар» з окладом 13400 грн. та характеризується позитивно за місцем роботи. Дитина зареєстрована за місцем реєстрації матері [ADDRESS] та проживає з нею. За висновком Органу опіки та піклування Солом»янської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.07.2015 року - є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON]. За висновком психологічного обстеження дитини міського центру дитини служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації [PERSON] має високий рівень емоційної прихильності до матері,з якою хлопчик поділяє свої потреби та інтереси, відчуває підтримку. Через пасивну участь [PERSON] у вихованні,розвитку та житті сина, у [PERSON] відсутнє формування образу батька, тому діагнозоване нейтральне ставлення до нього. Відповідачем надано суду довідки про сплату ним аліментів за виконавчим листом за місцем роботи по серпень 2015 року та медичні довідки про те, що він не має ознак наркологічних захворювань та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Подана відповідачем характеристика з місця роботи ПрАТ «Київстар» датована 24.01.2012 року, що є не актуальним при характеристиці на час розгляду справи, проте суд приймає до уваги його місце роботи і пояснення щодо звільнення. На підставі зазначених вище доказів суд прийшов до висновку, що жодної участі у вихованні своєї дитини відповідач не приймав, пояснюючи це різними суб»активними причинами та не надав суду належного та допустимого доказу на підтвердження своїх пояснень щодо чинення позивачкою перешкоди у спілкуванні з сином. При цьому пояснюючи, що він неодноразово намагався телефонувати позивачці але та не бере слухавку, відповідач не надав доказів телефонних дзвінків, хоча мав таку змогу з огляду на те, що працював у компанії «Київстар»,клопотання про витребування таких доказів не заявляв. Натомість позивачкою надано роздруківку її телефонних дзвінків на номер відповідача, що останнім не спростовано. На підтвердження пояснень позивачки про потребу у допомозі після пологів, остання надала суду довідки КМКЛ №1 про те, що вона [INFO] народила доношеного хлопчика. Пологи патологічні. Дистрес плоду,вакуумна дистракція,стан при народженні дитини середньої важкості. Діагноз дитини кефалогематома лівої тім»яної кістки, крововилив в склеру. З огляду на медичні показники суд приходить до висновку, що зазначене підтверджує пояснення позивачки про те, що дитина перші місяці була збуджена і багато плакала, вони носили сина на руках по черзі і вона потребувала допомоги. Суд вважає пояснення відповідача про те, що позивачка виявилась безпомічною матір»ю надто цинічними та безпідставними, оскільки на нього як на батька також покладається обов»язок щодо адекватного нагляду на новонародженою дитиною. Суд також критично відноситься до пояснень відповідача про те, що він самоусунувся він догляду за новонародженою дитиною, оскільки теща йому робила зауваження, оскільки суд не вважає зазначену причиною поважною та об»активною. Суд розцінює звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення порядку спілкування з дитиною формальним, оскільки відповідач не намагався зустрітися з сином та провести з ним час, ніколи не вітав чина з святами, днем народження, не телефонував, при цьому пояснивши в судовому засіданні, що вітання в один рік все одно нічого не дадуть. Не виявив того прагнення виховувати сина, про яке заявляв у суді при розгляді зазначеної вище справи. Відповідач зменшив розмір аліментів на сина, при цьому маючи борг по аліментам та неодноразово звертався з заявами про перевірку цільового витрачання грошей [PERSON] не зазначаючи жодних підстав для сумніву . Відповідач звільнився з роботи 10.08.2015 року та наразі не працевлаштований. Свідки [PERSON] - мати позивачки, [PERSON] - її брат та [PERSON] - її тітка, в судовому засіданні пояснили, що відповідач самоусунувся від виховання свого сина, при цьому [PERSON] сама йому телефонувала і просила спілкуватися з сином та марно. Мати позивачки пояснила, що після народження онука, маленький багато плакав та кричав, на що відповідач заявив, щоб дружина забирала його та їхала до мами та вигнав на 10 день. Не дав дільничому лікарю оглянути хлопчика. Забороняв дружині годувати дитину вночі, вважаючи, що дитина повинна спати. При цьому відповідач не бажає слухати, що говорить лікар і мати дитини, має своє власне бачення. На прохання доньки жити разом сказав, що не бачить майбутнього разом і сином ніколи не цікавився, хлопчик його ніколи не бачив. При цьому зазначаючи, що дочекається поки дитині виповниться 5 років і він почне спілкування, на 5-річчя сина [INFO] також не відвідав його. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини,її фізичний, духовний та моральний розвиток. За вимогами ч.ч.1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати ї до самостійного життя та праці. За ч.1 ст. 18 Конвенції ООН Про права дитини держави-сторони докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Оцінюючи у сукупності зібрані у судовому засіданні докази суд прийшов до висновку про ухилення відповідачем від виконання своїх обов»язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON]. Факт ухилення від виконання своїх батьківських обов»язків не заперечував і відповідач, при цьому намагаючись пояснити причини, як то малий вік дитини, небажання стресу для дитини або його бажання зустрічатися з сином без матері. Суд відноситься до таких пояснень критично, оскільки вони є суб»єктивними і стосуються виключно інтересів відповідача, а не дитини. Відповідач не навів жодного прикладу або доказу виявлення турботи щодо сина протягом останніх 5 років. Пояснення відповідача про те, що позбавлення його батьківських прав є занадто серйозним заходом щодо нього, оскільки дитина ще маленька і він має час для спілкування у майбутньому суд вважає такими, що не спростовують встановленого факту усунення від виховання, а лише пояснюють неналежне відношення батька до своїх обов»язків. Крім того, відповідач не позбавлений права відновити свої права в майбутньому за бажанням. Враховуючи вищевикладене та передусім інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], який має право зростати в умовах турботи та піклування, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved