Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, та просила надати дозвіл її неповнолітній доньці [PERSON] , [INFO] , на тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років у її супроводі та у супроводі інших осіб, уповноважених нею, без згоди та супроводу батька- [PERSON] , а також надати дозвіл на отримання та виготовлення проїзних документів для тимчасових виїздів за межі України її неповнолітньої доньки . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказувала, що з 02.09.2000 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 17.04.2012 року рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва. Від цього шлюбу мають дитину- доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від них, на утриманні доньки за рішенням суду стягуються аліменти, ніякої участі у вихованні дитини не бере, не турбується про її здоров`я, фізичний та психічний стан, духовний розвиток. Її батько (дідусь дівчинки) проживає в курортному містечку АРК Крим, дитина протягом декількох років виїжджала туди на море, однак у зв`язку з окупацією Криму вона не може вивезти дитину до Криму без дозволу батька. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їх неповнолітньої доньки за кордон для її відпочинку та оздоровлення. За рекомендаціями лікарів дитині необхідне періодичне перебування на морі. Також вона вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та позитивно позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку її як особистості. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач такий дозвіл оформляти відмовився, вона вимушена звернутися до суду, та просила позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надати дозвіл на тимчасові виїзди її неповнолітньої дитини за межі України до досягнення донькою шістнадцятирічного віку без згоди її батька. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки він не хоче, щоб дівчинка їхали до свого дідуся в Крим, бо той не буде здійснювати належного контролю за нею. А сама позивачка ніколи до нього не зверталася з проханням про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Після оголошеної перерви в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, просила винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2000 року, який був розірваний 17.04.2012 року рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва. Від даного шлюбу мають дитину- доньку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КЖЕП-24 № 1556 від 16.04.2015р. Батько дитини проживає окремо від них. Дитині лікарями рекомендовано санаторно-курортне лікування, загартовування, перебування дитини в морській кліматичній зоні. Мати дівчинки має намір вивозити дитину для лікування та профілактики захворювань за кордон, в тому числі до Криму, який є частиною України, проте тимчасово окупованою Російською Федерацією, на території якого поширюється особливий правовий режим перетину кордону. Через відсутність нотаріально посвідченої згоди батька дитини на виготовлення проїзних документів та на виїзд неповнолітньої доньки за кордон такої можливості вона не має. Відповідно до Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 року Крим є частиною України, тимчасово окупованою Російською Федерацією. Частиною 1 статті 4 вказаного закону передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину кордону окупованої території. Цей режим регулюється Законом України Про прикордонний контроль. Що стосується перетину дитини кордону тимчасово окупованої території, то про це зазначає ч.б ст.23 вказаного закону, в якій визначено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон громадян України, які не досягай 16 років, здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням вимог ст.313 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України`від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України,затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згадок? обох батьків та в їх супроводі. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Частиною 2 ст. 150 СК України зазначається що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З урахуванням зібраних у справі доказів, враховуючи інтереси дитини, забезпечуючи реалізацію прав дитини, визначених Декларацією прав дитини, враховуючи те, що дитині необхідно лікування та профілактика захворювань, у т.ч. відвідування морських узбереж, що потребує виїздів дитини за кордон, враховуючи складнощі в отриманні дозволу батька на виїзд за межі території України, що змушує позивача звертатись до суду за наданням вказаного дозволу, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі території України [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею шістнадцятирічного віку у супроводі матері [PERSON] або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька- [PERSON] . Суд вважає, що саме таке рішення захищатиме права дитини, сприятиме розширенню світогляду, фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved