Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У жовтні 2018\~р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 12\~000,00\~грн., посилаючись на те, що 04.03.2018\~р. [PERSON] взяв у нього у борг грошові кошти у розмірі 12\~000,00\~грн., які зобов'язався повернути до 20.04.2018\~р., однак не повернув. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 04.03.2018\~р. [PERSON] позичив у борг у [PERSON] суму 12\~000,00\~грн., які зобов'язався повернути до 20.04.2018\~р.\~(а.\~с.\~9). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 04.03.2018\~р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 12\~000,00\~грн., при цьому другий зобов'язався повернути ці грошові кошти першому до 20.04.2018\~р. Доказів, які б вказували на повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 12\~000,00\~грн. [PERSON] не подав. За таких обставин Суд вважає, що цих грошових коштів повернуто не було. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80\~грн. При цьому Суд відмовляє [PERSON] у стягненні на його користь з [PERSON] 5\~000,00\~грн. у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом [PERSON], оскільки ним не надано доказів сплати цих коштів. Суд відхиляє надану у якості такого доказу довідку, видану адвокатом [PERSON] (а.\~с.\~21), оскільки вона не є розрахунковим документом у відповідності до законодавства України.

Outcome: approved