Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У квітні 2014 року позивачі звернулись до суду із указаним позовом до Чернівецького управління публічного акціонерного товариства «ЕЛЕКТРО» про оплату праці простою не з вини працівника. Позовні вимоги мотивували тим, що вони тривалий час працювали на різних посадах у вказаному товаристві. У звязку з відсутністю роботи, 15 липня 2013 року їх було скорочено із займаних посад. Зазначають, що в період 2009 - 2012 років на виробництві, не з вини працівників були простої, які не оплачені керівництвом ПАТ «ЕЛЕКТРО». У зв'язку з цим, просили суд зобов'язати керівництво ПАТ «ЕЛЕКТРО» оплатити час простою не з вини працівників не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду, за період з 2009року по 2012 рік. Під час прийняття справи до свого провадження, ухвалою Садгірського районного суду від 23.03.2015 року судом було враховано, що Чернівецьке управління ПАТ «ЕЛЕКТРО» є філією ПАТ «ЕЛЕКТРО» без права юридичної особи, у звязку з чим залучено у справу ПАТ «ЕЛЕКТРО». В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, надавши суду аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач ПАТ «ЕЛЕКТРО» в судові засідання не зявлявся з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою про особисте вручення, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що в ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО» він працював виконробом, в період 2009 - 2012 років на виробництві не з вини працівників були простої, які не оплачені керівництвом ПАТ «ЕЛЕКТРО». Будь-яких наказів адміністрація ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО»: про скорочений робочий тиждень, про надання відпусток без збереження зарплати йому не оголошувала, на підпис як бригадиру не надавала, на профкомі ці питання не обговорювала. У зв'язку з цим просив суд зобов'язати керівництво ПАТ «ЕЛЕКТРО» оплатити час простою не з вини працівників не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду, за період з 2009року по 2012 рік. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що в ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО» він працював бригадиром, в період 2009 - 2012 років на виробництві не з вини працівників були простої, які не оплачені керівництвом ПАТ «ЕЛЕКТРО». Будь-яких наказів адміністрація ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО»: про скорочений робочий тиждень, про надання відпусток без збереження зарплати йому не оголошувала, на підпис як бригадиру не надавала, він був членом профкому з 2011 по 2013 рік, жодного засідання профкому не було, ніякі питання не обговорювалися. У зв'язку з цим просив суд зобов'язати керівництво ПАТ «ЕЛЕКТРО» оплатити час простою не з вини працівників не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду, за період з 2009року по 2012 рік. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, в період із 2009 року по 2012 рік, позивачі працювали в ПАТ «Електро» на різних посадах та їм нараховувалась заробітна плата відповідно до посадового окладу. Згідно ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 97 КЗпП України вказує, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Як вбачається із листа Чернівецького управління ПАТ «Електро» № 37 від 28.03.2014 року заробітна плата працівникам нараховувалась відповідно за коефіцієнтом трудового вкладу згідно тарифних ставок та присвоєного розряду, а також за посадовими окладами. Так, працівнику [PERSON] було присвоєно 3 розряд, [PERSON], [PERSON] 5 розряд, [PERSON], [PERSON] 4 розряд, [PERSON] 2, 3 та пізніше 4 розряд, [PERSON] 5 та 6 розряд. Працівник [PERSON] працював виконробом з посадовим окладом 1200 гривень, а [PERSON] працював водієм на різних автомобілях та його оплата праці здійснювалась у вказаний період часу по різному. (а.с.9) Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. В судовому засіданні встановлено, що в період із 2009 року по 2012 рік на виробництві, не з вини працівників, були простої, що зумовлені тимчасовими зупинками у роботі підприємства. В 2009 році до 5.07.2010 року на підприємстві ЧУ ЗАТ «Електро» колективний договір був відсутній взагалі. З 5.07.2010 року ЧУ ЗАТ «Електро» було зареєстровано колективний договір, яким не передбачено порядку надання відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. Проте п. 9 Колективного договору ЧУ ЗАТ «Електро», який схвалений загальними зборами трудового колективу 21.06.2010 року та зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення Садгірської районної ради у м.Чернівці 09.07.2010 року, передбачено обовязок адміністрації підприємства узгоджувати з профкомом будь-які зміни тривалості робочого дня, режиму праці, запровадження нових режимів роботи на підприємстві, в окремих підрозділах, для категорій або окремих працівників, повідомляти працівників про такі зміни за два місяці до їх запровадження. Судом встановлено, що адміністрацією підприємства ЧУ ЗАТ «Електро» не узгоджувалось з профкомом питання надання працівникам відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати профкомом та не повідомлялося працівників про такі зміни за два місяці до їх запровадження. Згідно з висновками почеркознавчої експертизи Чернівецького НДЕКЦ № 2322-К від 15.12.2015 року підпис від імені [PERSON] в наказі ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО» № 35 «Про роботу в управлінні» від 1 липня 2010 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON], щодо наказів № 68,16 ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО», то експертом не представилося можливим надати категоричний висновок. При цьому в матеріалах справи є два накази № 16, в яких різні підписи [PERSON]А.(а.а.113-114) Із наказів № 6 від 2 лютого 2009 року, № 33 від 25.05.2010, № 68 від 29.10.2009 року ЧФ ПАТ «ЕЛЕКТРО» вбачається, що підпис [PERSON] не має взагалі. Крім цього, відпустки за власний рахунок, згідно з чинним законодавством, тобто відпустки без збереження заробітної плати це відпустки, що надаються за згодою сторін трудового договору (працівника й адміністрації) за сімейними обставинами та з інших причин. Така відпустка передбачена ст. 26 Закону від 15.11.96 р. №504/96-ВР «Про відпустки», і її тривалість не може перевищувати 15 календарних днів на рік. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, відповідач ПАТ «Електро» будучи належним чином з дотриманням вимог ст.ст.74, 76 ЦПК України завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи не виконав вимог щодо обов'язку та порядку надання доказів, представники Чернівецького управління ПАТ «Електро» [PERSON] та [PERSON] також були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, будь-яких доказів в своє заперечення не надали. Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Згідно ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Стаття 113 КЗпП України вказує, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За період простою в роботі підприємства, позивачам, які являлись в той період часу його працівниками, заробітна плата виплачувалась не в повному обсязі, що підтверджується копіями довідок про нарахування і виплату зарплати. Як видно із вказаних довідок, в різні місяці, починаючи з 2009 року та закінчуючи 2012 роком, позивачам виплачували заробітну плату в розмірі нижчому від двох третин тарифної ставки встановленого конкретному працівнику, що, безумовно, порушило їхні трудові права повязані із оплатою праці. (а.с.10-18). За таких умов, заборгованість відповідача по заробітній платі в період простою, відповідно до розрахунків позивачів, які судом були досліджені, перевірені та підтверджено їх правильність, становить: - [PERSON] 18 579,00 гривень; - [PERSON] 19 910,63 гривень; - [PERSON] 21 818,99 гривень; - [PERSON] 20 502,29 гривень; - [PERSON] 18 840, 78 гривень; - [PERSON] П 21 452, 70 гривень; - [PERSON] 17 433, 66 гривень; - [PERSON] 17 279, 06 гривень; - [PERSON] 11 674, 48 гривень. Стаття 21 ЗУ «Про оплату праці» вказує, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Виходячи з викладеного, проаналізувавши зазначені норми законодавства, встановивши достовірність обставин викладених у позові, беручи до уваги права працівників та обовязки роботодавця суд, вважає за можливе та необхідне позов задовольнити та зобовязати відповідача оплатити позивачам час простою не нижче від двох третин тарифних ставок встановлених працівникам за період із 2009 рік по 2012 рік. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір необхідно стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: approved