Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.09.2013 було задоволено вимоги ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому заочне рішення було скасоване та розглянуто в загальному порядку. 09.02.2015 Заводський районний суд м. Миколаєва, за наслідками розгляду вищезазначеної справи про стягнення з [PERSON] на користь банку суми боргу за кредитним договором, в задоволені позову відмовив в повному обсязі. Зазначає, що в звязку з неправомірними діями банку щодо стягнення неіснуючої заборгованості вона була змушена захищати свої порушені права, інтереси та нести матеріальні збитки на загальну суму 7585,9 грн., які складаються з: оплати правової допомоги адвоката [PERSON] за підготовку заяви про перегляд заочного рішення в сумі 500 грн.; оплата судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 114,70 грн.; оплата послуг адвоката [PERSON] в сумі 400 грн.; оплата послуг адвоката [PERSON] в сумі 4800 грн.; оплата послуг експерта в сумі 1771,2 грн. Крім того, своїми протиправними діями банк спричинив позивачу маральну шкоду, яка виразилась в нанесені позивачу психологічної травми та психологічного розладу який до сих пір не пройшов. Довгий час прийшлось переносити тяжкі моральні страждання. Розмір моральної шкоди оцінює в 15000 грн. На підставі ст.22, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК України просила стягнути понесені їй матеріальні збитки в розмірі 7585,9 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Позивач в судове засіданні не з'явився, надавши суду письмову заяву за якою просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважаючи їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2013 року, позовну заяву ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з останньої заборгованість у розмірі 243108,01 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року, в задоволені позовної заяви ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Як вбачається, з наданих суду квитанцій та актів виконаних робіт, позивачем було сплачено: послуги адвоката [PERSON] за підготовку заяви про перегляд заочного рішення в сумі 500 грн.; судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 114,70 грн.; послуги адвоката [PERSON] за участь в судовому засіданні 20.03.2014 в сумі 400 грн.; послуги адвоката [PERSON] в сумі 4800 грн.; вартість експертизи по справі №487/4805/13-ц. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно п.2 та п.4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України\~сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України одним з питань яке вирішує суд при ухваленні рішення є питання як розподілити між сторонами судові витрати. Сукупний аналіз ч. 1 ст. 88 та п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України дає підстави вважати, що розподіл судових витрат здійснює суд під час постановлення судового рішення за результатом розгляду справи. Порядок відшкодування сторонами судових витрат відображається в рішенні суду та залежить від того, на користь якої сторони по справі воно ухвалено. Однак, якщо судом питання про судові витрати не вирішено, сторона по справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України вправі звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як збитки. Така ж позиція висловлена і в абз.3 п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Позивач не врахував що понесені судові витрати не є матеріальною шкодою, а виходячи з вимог процесуального закону, питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивач повинен звернутися з даним клопотанням до суду, в провадженні якого перебувала цивільна справа, де позивач зазнав майнових втрат. Відповідно до наданих довідок, позивач зазнала моральної шкоди та моральних страждань, яка суттєво вплинула на стан здоров'я та оцінена позивачем в розмірі 15000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За приписами ч. 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак жодних доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру позивач суду не надав. Остаточне судове рішення за результатом розгляду справи за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято в користь [PERSON] А тому, вимогу про відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставною. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст.16, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст.\~3,\~4,\~10,11,\~27\~ч. 2,\~60,\~79-89 ЦПК України,

Outcome: dismissed