Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 28 січня 2015 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , громадянином України, було укладено шлюб, про що виконавчим органом Новгородської селищної ради було складено актовий запис № 4. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності. Конфлікти між сторонами розпочалися ще під час вагітності позивачки, тоді ж сторони фактично припинили шлюбні відносини. Після народження дитини ситуація тільки погіршилася. З того часу позивачка проживає окремо, не пов`язана спільним побутом із відповідачем і майже не спілкується з ним. Дитина з народження проживає з позивачкою Відповідач створив сім`ю з іншою жінкою. Позивачка переконана, що за таких обставин збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і інтересам відповідача, оскільки має місце формальне збереження фактично неіснуючого шлюбу. Спори про поділ майна при розірванні шлюбу між сторонами відсутні. Позивачка вважає за можливе залишити їй прізвище « [PERSON] ». Крім того, позивачка вимушена просити суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з нею, оскільки відповідач, який ніколи не проявляв до дитини батьківської турботи і навіть не був присутній на виписці дитини з пологового будинку без поважних на те причин, періодично нагадує позивачці, що рівний з нею у батьківських правах і якщо захоче, то дитина житиме з ним, а не зі своєю матір`ю. З урахуванням того, що відповідач ніколи не брав участі у вихованні дитини, не здійснював за нею догляд, а дитина батька не знає, позивачка вважає, що саме вона може забезпечити якнайкращі умови для проживання [PERSON] . Представник позивача адвокат Рибалка О.С. до судового засідання не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила. Позивачка [PERSON] , до судового засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належно про місце та час розгляду справи. Представник третьої особа - Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області до судового засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у заяву зазначив, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Приймаючи до уваги, що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.\~ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з ч.2ст.\~104\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина перша статті 105 СК України, вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109\~СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ст.\~113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~ст.115\~СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09 жовтня 2020 року, виданого повторно Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) вбачається, що позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано 28 січня 2015 року Виконавчим органом Новгородської селищної ради м. Торецька Донецької області, актовий запис № 4 (а.с. 5). Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 07 червня 2019 року, актовий запис №6 (а.с.6) Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності. Конфлікти між сторонами розпочалися під час вагітності позивачки, тоді ж сторони фактично припинили шлюбні відносини. Після народження дитини ситуація тільки погіршилася. З того часу позивачка проживає окремо, не пов`язана спільним побутом із відповідачем і майже не спілкується з ним. Дитина з народження проживає з позивачкою. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу\~одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач немає наміру зберігати шлюб з відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованим і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.33\~Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. Згідно ст.141\~СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ч.1ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. За вимогами ч.3ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, у зв`язку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13ЦПК України\~щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси дитини та інші обставини справи, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Позивачка не ставить питання про відновлення дошлюбного прізвища, навпаки просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved