Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У жовтні 2019 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 13.11.2017 року між Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (далі за тестом - КП «МТТУ») та відповідачкою було укладено договір №225 на професійно-технічне навчання професії водій трамваю. Згідно договору позивач зобов`язаний здійснити професійну підготовку відповідачки професії водій трамваю за їх рахунок, а відповідачка зобов`язана після закінчення навчання відпрацювати на посаді водія трамваю 3 роки. Згідно наказу №880 від 08.11.22017 року [PERSON] була прийнята учнем на курси підготовки водіїв трамваю. Відповідно до п.4.1 Договору у разі відрахування «Слухача курсів» з ініціативи «Підприємства» або за його особистою заявою, він зобов`язаний відшкодувати «Підприємству» одноразово одним платежем в день відрахування суму, яка витрачена на навчання, відповідно до кошторису витрат на професійно-технічне навчання, у розмірі пропорційному часу навчання. 02.04.2018 року відповідачка подала до КП «МТТУ» заяву про відрахування її з курсів підготовки професії водія трамвая за власним бажанням, згодна відшкодувати витрати понесені на її навчання згідно договору №225 від 13.11.2017 року в сумі 35467,22 грн., просила укласти з нею договір реструктуризації по виплаті витрат та наказом від 02.04.2018 року №278 [PERSON] була відрахована з курсів. Відповідачка, понесені витрати на її навчання не відшкодувала, договір про реструктуризацію не виконує. 29.10.2018 року на адресу відповідачки було направлено листа з вимогою про сплату заборгованості щодо понесених позивачем витрат, однак [PERSON] не відреагувала. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачки на користь КП «МТТУ» збитки за договором на професійно-технічне навчання професії водія у сумі 35467,22 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн. Представник позивача Іванникова А.Г., яка діє на підставі довіреності від 08.01.2020 року, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи, у разі неявки відповідач не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Заяв про можливість розгляду справи у її відсутність, відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 17.02.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу №880 від 08.11.2017 року, виданого начальником КП «МТТУ», [PERSON] зараховано з відривом від виробництва до навчальної групи №14 курсового профтехнавчання професії «Водій трамвая» 3 класу на підставі заяви [PERSON] від 01.11.2017 року. 13.11.2017 року між КП «МТТУ» та [PERSON] укладено договір №225 на професійно-технічне навчання професії водій трамвая. Згідно п.4.1 Договору у разі відрахування «Слухача курсів» з ініціативи «Підприємства» або за його особистою заявою, він зобов`язаний відшкодувати «Підприємству» одноразово одним платежем в день відрахування суму, яка витрачена на навчання, відповідно до кошторису витрат на професійно-технічне навчання, у розмірі пропорційному часу навчання. 02.04.2018 року [PERSON] надала заяву на ім`я начальника КП «МТТУ» про відрахування її з курсів підготовки професії водій трамваю 3 класу за власним бажанням, вона згодна та зобов`язується відшкодувати витрати, понесені на її навчання згідно з договором №225 від 13.11.2017 року в сумі 35467,22 грн., просила укласти з нею договір реструктуризації на 18 місяців. Наказом №278 від 02.04.2018 року начальника КП «МТТУ» учня групи №14 [PERSON] відраховано з курсів підготовки професії «Водій трамвая» за власним бажанням. Відповідно до розрахунку фактичних витрат на професійно-технічне навчання професії «Водій трамвая» 3 класу, час навчання - з 13.11.2017 року по 02.04.2018 року, розмір фактичних витрат, витрачених на навчання [PERSON] , учня групи №14, складає 35467,22 грн. З даним розрахунком під підпис ознайомлена відповідачка. 05.04.2018 року між КП «МТТУ» та [PERSON] укладено договір №166 про відшкодування витрат на професійно-технічне навчання по договору №225 від 13.11.2017 року. З графіком щомісячного погашення вказаних витрат відповідачка ознайомлена особисто під підпис. 29.10.2018 року за №1-10/1529 від 25.10.2018 року позивачем на адресу відповідачки було направлено вимогу про сплату заборгованості за понесені витрати на професійно-технічне навчання, на який відповідачка не відреагувала. Частина 1 ст.509 ЦК України наголошує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Пункт 4 ч.1 ст.611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.614 ЦК). Згідно зі ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] умови договору №225 не виконала та не відшкодувала витрати, які були понесені на її навчання, тому позов Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» про стягнення матеріальних збитків є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved