Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що за договором позики передала відповідачці грошову суму у розмірі 1000,00 грн., про що остання склала розписку із зазначенням дати повернення боргу - 26 лютого 2014 року. Однак, [PERSON] до теперішнього часу суму боргу не повернула, своє зобов'язання не виконує, у зв'язку із чим у позивачки виникли проблеми у родині, адже єдиним її доходом є пенсія за віком, інших джерел до існування вона не має. Крім того, відповідачка запевнила її, що поверне борг через тиждень, а гроші їй потрібні на операцію для онуки, тому позивачка була змушена витрачати свій особистий час на зустрічі з [PERSON], яка кожен раз обіцяла повернути гроші на наступний день. У теперішній час відповідачка на телефонні дзвінки не відповідає. Через таку поведінку відповідачки [PERSON] втратила довіру до людей, відчуває образу та страх, втратила сон та спокій,в результаті чого потрапила до лікарні, де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 03 по 14 березня 2014 року. Вважала, що дії відповідачки завдали їй моральну шкоду, яку вона оцінила у 500,00 грн., які просила стягнути з відповідачки, а також стягнути суму боргу розмірі 1000,00 грн. та судові витрати. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 26 лютого 2014 року [PERSON] взяла у [PERSON] 1000,00 грн. у борг та зобов'язалась повернути цю грошову суму до 10 листопада 2014 року, що підтверджується власноруч складеною відповідачкою розпискою. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов. Визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із виписки № 423 із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] з 03 по 14 березня 2014 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні комунальної установи «міська лікарня № 5 м. Маріуполя» із діагнозом малий ішемічний інсульт у вертебробазілярному басейні із порушеннями зору, вестибулоатаксія, внаслідок церебрального атеросклерозу ІІ ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., патологія церебральних магістральних судин. Вирішуючи вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди, суд керується ст. 23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зі змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 9 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу понесених позивачем страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка внаслідок ухилення відповідачки від повернення суми боргу, яка є суттєвою для її бюджету, зазнала моральних страждань, знаходилась на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні, а тому, виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, суд вважає беззаперечним факт душевних страждань, які зазнала [PERSON] Таким чином, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди на підставі п. 2 ст. 23 ЦК України. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд бере до уваги обсяг понесених позивачкою страждань та вважає адекватною компенсацією моральної шкоди, завданої [PERSON], у розмірі 500,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Встановлено, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., який і підлягає стягненню з відповідачки [PERSON]

Outcome: approved