Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що 08 травня 2011 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів і рішенням Камінь-Каширського районного суду від 01 жовтня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Діти перебувають на її повному утриманні, відповідач добровільно надавати їм матеріальну допомогу відмовляється. [PERSON] офіційно ніде не працює, але регулярно виїздить за межі України та працює по найму на будівництві, де отримує значні кошти, а тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також понесені нею судові витрати. У запереченні на позов відповідач [PERSON] зазначає, що позов визнає частково і не заперечує щоб з нього стягували аліменти на утримання дітей у розмірі по 400 грн., а сплачувати їх у розмірі, в якому просить позивачка не має можливості, оскільки ніде не працює, на сезонні роботи не виїздить, проживає з батьками, яким допомагає по господарству і фактично сам перебуває на їх утриманні. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав і просила їх задовольнити, окрім того пояснила, що доглядає за дітьми і не працює, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення останньою 3-річного віку у розмірі 1000 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що проживає з батьками, не працює, оскільки у сільській місцевості немає роботи, на заробітки не виїжджає, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей лише у розмірі по 400 гривень на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЕГ № 223795 та серії І-ЕГ № 223794, виданими повторно 30 вересня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 4, 5). Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 01 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 13 жовтня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-8). Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Наведені норми закону дають підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю, що підтверджується довідкою Полицівської сільської ради Камінь-Каширського району № 1010 від 15.10.2015 року (а.с. 6) і чого відповідач у судовому засіданні не заперечив. Між сторонами немає домовленості про розмір і порядок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] декілька разів на місяць за згодою позивачки, забираючи на нетривалий час дітей по місцю свого проживання, доглядає за ними та забезпечує харчуванням, чого [PERSON] у судовому засіданні не заперечила. В той же час в достатньому обсязі матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей відповідач не надає. За таких обставин, суд приходить до висновку що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, який не працює, разом з тим є працездатним, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, інших утриманців немає, також суд бере до уваги відсутність даних про незадовільний стан здоровя дітей та їх матеріальне становище, і те, що обов'язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, та вважає за доцільне та необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 450 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На думку суду [PERSON] спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі і вони забезпечать необхідні потреби його двох неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] не надала суду доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у більшому розмірі, зокрема у розмірі 700 гривень на кожну дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з наданими договором про надання правової допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордера № 15/12 від 20 жовтня 2015 року і розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу, що полягала у підготовці адвокатом [PERSON] позовної заяви (а.с. 9-11), позивачкою понесені витрати на правову допомогу у розмірі 241 грн. 20 коп. Враховуючи обсяг наданої правової допомоги та беручи до уваги граничний розмір компенсації витрат на таку допомогу, і те, що позовні вимоги задоволено частково (на 64,3%), суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 155 грн. 09 коп. понесених останньою судових витрат по оплаті правової допомоги. Окрім того, у відповідності до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та враховуючи, що позивачка [PERSON] при подачі позову звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір у мінімальному розмірі, що становить 487 грн. 20 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Outcome: partial