Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з серпня 2010 року по лютий 2015 року, від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] ([INFO]), який проживає разом з позивачем. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з метою отримання від останнього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, однак відповідач проігнорував такі звернення. Позивач у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання з'явились, позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні, крім того відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких зокрема зазначив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що [PERSON] не є його рідним сином, хоча, як вбачається із заперечень, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.05.2012 року вказаний факт свого підтвердження не знайшов. Третя особа у справі надіслала на адресу суду лист у якому просила суд розглянути справу без участі їх представника з максимальним врахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.08.2010 року, згідно рішення Деснянського районного суду м.Києва від 12.02.2015 року вказаний шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] ([INFO]), про що свідчить свідоцтво про народження від 06.01.2011 року, відповідно до якого батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.05.2012 року відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: ВРАЦС Деснянського РУЮ у м.Києві, Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м.Києві про виключення з актового запису відомостей про його батьківство щодо [PERSON] Крім того, вказаним рішенням від 10.05.2012 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] Доказів про оскарження вказаного рішення суду не надано, крім того, відповідач у письмових поясненнях від 15.03.2016 року особисто вказує, що сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] з підстав виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10.05.2012 року. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем, вказаний факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України №724 від 25.08.2010 року) встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України в супроводі матері, оскільки жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували такі поведінку суду не надано, в той же час така позиція відповідача шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку та оздоровленню. Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. З огляду на викладене,

Outcome: approved