Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У жовтні 2018 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 22 жовтня 2013 року банком та [PERSON] був укладений договір № 13500 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000 грн. на строк дії платіжної карти, зі сплатою за користування кредитом 24% річних. Позивач зобов'язання виконав належним чином та надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн., натомість [PERSON] свої зобов'язання не виконав. Станом на 19.06.2018 року він має заборгованість за кредитним договором у розмірі 22527,79 грн., у тому числі: загальна сума основної заборгованості - 11955,01 грн., загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 3601,83 грн., загальна сума за розрахунково-касовим обслуговуванням - 3,00 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 4426,16 грн., сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 1287,36 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 944,48 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 309,95 грн. За таких підстав позивач був вимушений звернутися до суду та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 22527,79 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн. Розгляд справи відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводився у порядку спрощеного позовного провадження. Клопотаннь про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що 22 жовтня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений договір № 13500 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. на строк дії платіжної карти, зі сплатою за користування кредитом 24% річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у порушення умов договору [PERSON] не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 13500 від 22.10.2013 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та [PERSON], встановив, що станом на 19.06.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 22527,79 грн., яка складається з загальної суми основної заборгованості - 11955,01 грн., загальної суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 3601,83 грн., загальної суми за розрахунково-касовим обслуговуванням - 3,00 грн., суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 4426,16 грн., суми втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 1287,36 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 944,48 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 309,95 грн. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, у відповідності з нормами ст. 625 ЦК України, позивачем нараховані також сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 4426,16 грн., сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 1287,36 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 944,48 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 309,95 грн. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року №14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зі свого боку відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обов'язків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач неналежно виконав своє зобов'язання за договором № 13500 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 22.10.2013 року та з нього підлягає стягненню заборгованість за цим договором у розмірі 22527,79 грн., оскільки це підтверджується письмовими матеріалами справи. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved