Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 18.07.1999 перебувала з відповідачем у шлюбі. В період шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON]. 12.02.2003 шлюб між сторонами розірвано та рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 13.09.2006 стягнуто із [PERSON] на утримання дочки аліменти. Дитина проживає з матір'ю і перебуває на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не сплачує аліменти. На даний час дитина не має до батька ніяких почуттів, оскільки останні роки його не бачила та не спілкувалася. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON]. В ході судового розгляду представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - орган опіки та піклування Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, представник Таргонська А.К. в судовому засіданні надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO] та заяву самої [PERSON], в якій вона просить позбавити батьківських прав відповідача. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. 12.02.2003 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лугинського районного управління юстиції Житомирської області від 12.02.2003. Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 13.09.2006 стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини його заробітку, але відповідач проживаючи на території Російської Федерації постійно ухиляється від сплати аліментів. Згідно висновку органу опіки та піклування Лугинської РДА Житомирської області від 23.05.2017 № 5-17/421 вбачається, що останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, в якій не заперечує на позбавлення його батьківських прав та дає згоду на можливе подальше усиновлення його дочки [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Водночас пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі-СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. [PERSON] підтвердив про небажання займатися вихованням своєї дитини, а саме: відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дочки. Доказів, щодо спростування таких обставин відповідачем не надано і в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на викладене, вислухавши учасників судового розгляду, оцінивши надані ними докази, враховуючи вік дитини та її інтереси, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї дитини, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дитини, з метою забезпечення їй належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved