Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що народився та разом із батьками проживав до 1995 року в м.Нерюнгрі, Якутія (Саха) [PERSON] Федерації. Після розлучення батьків, він разом із мамою повернувся в Україну, а батько залишився проживати в Якутії. Батько не мав іншої сімї та сподівався після виходу на пенсію повернутися в Україну, тому придбав у 1996 році квартиру в м.Ковелі, якою фактично користувалась мати, купив автомобіль та гараж, які передав йому в користування. У першій половині 2015 року звязок із батьком раптово перервався. Такі зміни у стосунках він спочатку повязав із політичними подіями на Україні. Однак, згодом стало зрозуміло, що з батьком якісь негаразди. Дістатись до Якутії не було матеріальної можливості, адже вартість проїзду становила 40000 грн, тому розпочали пошуки через Інтернет мережу сусідів і знайомих батька. У липні 2016 року на сторінку в «Контактах» прийшло повідомлення про смерть батька, а 30 вересня 2016 року поштою надійшло свідоцтво про смерть. Лише після цього він отримав можливість звернутись до державних органів із заявою про прийняття спадщини, однак йому розяснили, що він пропустив встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини і може відновити свої права лише в судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач просить визначити йому додатковий строк для вчинення необхідних дій для прийняття спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку: Згідно матеріалів справи, позивач [PERSON], [INFO], був сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-СН № 493631, виданим 16.08.1989 року в м. Нерюнгрі Якутської АРСР. [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації, помер 25.06.2015 року в м. Серебряний Бор Нерюнгрінського району Республіки Саха (Якутія) РФ, про що зазначено у свідоцтві про смерть. Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.09.1996 року, [PERSON] набув за життя у власність квартиру по вул. Міцкевича, 1/29 в м. Ковелі. Також, згідно реєстраційного посвідчення серії ВНС № 009343 від був власником автомобіля ВАЗ-21053, реєстраційний номер [NUMBER]. Даним автомобілем користувався на території України на підставі довіреності позивач [PERSON] Таким чином, мають місце правовідносини спадкування з іноземним елементом, які регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон). У розділі Х Закону наведені колізійні норми щодо спадкування, тобто норми, які визначають, право якої держави застосовується до правовідносин. Зокрема, у статті 70 Закону зазначено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Відповідно до статті 71 Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Отже, правовідносини щодо спадкування майна громадянина [PERSON] Федерації [PERSON] регулюються законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватись тим, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON], який помер 23 червня 2015 року. Інших спадкоємців не встановлено, про що вказано у довідках [PERSON] державної нотаріальної контори та нотаріуса Нерюнгрінського нотаріального округу Республіки Саха (Якутія). Позивач не знав про смерть батька та обєктивно довідався про неї лише у вересні 2016 року, що підтверджено нотаріально завіреною заявою мешканки [INFO] В.В. Враховуючи викладені обставини та приймаючи до уваги строк, який позивач пропустив, суд вважає необхідним визначити позивачу додатковий строк для подачі в нотаріальну контору відповідної заяви терміном два місяці. Судові витрати у справі слід залишити за позивачем. На підставі ст. ст. 4, 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 1223, 1261, ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved