Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 13 липня 2002 року, право власності на земельну ділянку, площею 2,96 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради (до обєднання територіальних громад територія Котляревської сільської ради) Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після його смерті залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку за законом, через те, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку державний акт, був виданий вже після смерті [PERSON] Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, оскільки проживала з померлим на час його смерті, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча фактично батько мав право на ділянку і почав її оформлення за свого життя, але акт вже був оформлений після його смерті, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 13 липня 2002 року помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є земельна ділянка, площею 2,96 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована в межах Котляревської сільської ради (після добровільного обєднання територіальних громад територія Шевченківської сільської ради) Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. На час його смерті діяли положення ЦК України1963 року. Відповідно до ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ст. 560 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON], яка спільно проживала з померлим спадкодавцем та вступила в управління його майном. Вона відноситься до спадкоємців першої черги (ст. 529 ЦК України 1963 року). Інших спадкоємців цієї ж черги, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Крім того, позивачка подала до приватного нотаріуса Жовтневого нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Однак вподальшому, під час оформлення спадщини отримала від нотаріуса 24 квітня 2017 року розяснення про неможливість її нотаріального оформлення, оскільки не представила належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу на спадкову ділянку: фактично державний акт серії МК № 001369 на імя [PERSON] був виданий Жовтневою районної державною адміністрацією Миколаївської області 3 вересня 2004 року, тобто вже після його смерті. Як вбачається, оформлення права власності на ділянку [PERSON] почав за свого життя, однак не встиг отримати його і помер. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ у позасудовому порядку. Однак належність земельної ділянки підтверджується самим державним актом. Згідно з положеннями ст. 548 ЦК України 1963 року та ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В позасудовому порядку вирішити це питання позивач не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. В той же час дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що право на земельну ділянку, виділену для товарного сільськогосподарського виробництва, належало [PERSON] за його життя і дане майно входить до складу спадщини після його смерті, тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці за законом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved