Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2011 року. Будинок придбаний за кошти від реалізації належної йому на праві власності квартири. У будинку декілька років мешкала співмешканка позивача [PERSON]. Після придбання будинку відношення відповідачки до [PERSON] різко погіршилось, створювались нестерпні умови проживання, її дії були направленні з метою вижити з будинку позивача. На теперішній час позивач зі своїм сином [PERSON] проживають у дочки позивача. Рішенням суду від 22.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідачка, її мати [PERSON], та син [PERSON] продовжують проживати у вказаному будинку, на вимоги звільнення помешкання не реагують. Враховуючи викладене позивач був вимушений звернутись до суду та просить виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив виселити [PERSON] з належного йому на праві власності будинку, зобов'язати ВГіРФО Іллічівського РВ Маріупольського МУ МУМВС України зняти відповідачки з реєстраційного обліку, стягнути з [PERSON] 2000,00грн. в рахунок завданої моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00грн. та судовий збір в розмірі 247,60грн. 08.10.2014 року до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити справу розглянути за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. 08.10.2014 року до судового засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. 08.10.2014 року до судового засідання не з'явилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та день слухання справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Суд, вислухавши представників позивача, , свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.3ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Згідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Із положень ст.391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном. Відповідно до ст.109 ЖК України якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення без надання жилого приміщення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, суб'єктивних прав інших осіб. Таке виселення може настати у разі: 1) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; 2)використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням; 3)систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; 4)незаконного зайняття жилого приміщення; 5)визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2011 року на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 22.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідок Іллічівського РВ ММУ ГУ ДМС України в Донецькій області від 23.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS]. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.02.2012 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовити, роз'яснено [PERSON], що за фактом спричинення тілесних ушкоджень легкого ступеню він може звернутись до суду в приватному порядку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивач доводиться йому дідом. Влітку 2012 року прийшов з ним до будинку, однак відповідачка з матір'ю їх не пустила, кидалась на них, речі не віддавали, казали що будинок їх. З другого разу впустили до будинку тільки діда, його речі знаходились у гаражі. По приїзду додому побачили, що речі негодні. Незважаючи на встановлені норми закону позивач фактично позбавлений законного права користування квартирою, яка належить їй на праві приватної власності. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідачки з будинку [ADDRESS], оскільки остання займає таке житлове приміщення без законних на те підстав та визнання її такою, що втратила право користування будинком. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд вважає, що позивачу було заподіяно моральну шкоду діями відповідача, які проявляються у користуванні майном позивача без його згоди, перешкоджання у здійсненні його права власності на нерухоме майно, невиконанні законних вимог власника про повернення йому майна, у зв'язку з чим він зазнав душевних страждань, втратив звичний спосіб свого життя, не надання відповідачем будь-яких належних доказів в заперечення позовних вимог, однак в той же час суму відшкодування в розмірі 2000,00грн. суд вважає завищеним, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 500,00грн. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, складають 3000,00грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованою у відшкодування судових витрат суму в розмірі 3000,00грн., яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial