Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.2005 року відповідач отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умов укладеного договору відповідачка належним чином не виконала, у звязку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 29.12.2016 року становить 50\~083, 48 грн. Просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає, що позивач не обґрунтував свої позовні вимоги, просить суд застосувати строк позовної давності та в позові відмовити. Крім того, представник позивача 11.10.2017 року звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. Також представник відповідача 05.03.2018 року звернувся до суду з поясненнями на обґрунтування безпідставності та незаконності позовних вимог банку та пропуску позовної давності, в яких посилається на: безпідставність та необґрунтованість позову в частині одночасного стягнення пені та штрафу, які є одним видом цивільно-правової відповідальності; неправильний та незрозумілий розрахунок нарахування пені та відсотків; застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, так як спірний кредитний договір укладений ще 27.09.2005 року тобто майже за 12 років до предявлення позову по справі в суд, заборгованість по тілу кредиту стосується лише першої кредитної картки №4149605305757031, яка була видана 14.10.2005 року на період до жовтня 2012 року, в той час коли позов датований 27.03.2017 року, тобто поданий більше як через 4 роки; позивач просить стягнути суму боргу, яка складається з відсотків, пені та штрафів, однак для того щоб вказані були боргом, необхідно щоб спочатку банк зарахував їх собі в доходи і сплатив з даних сум необхідні податкові платежі. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази суд встановив слідуюче. \~ \~ \~ \~Як вбачається із анкети-заяви відповідачки від 27.09.2005 року, вона ознайомилася та погодився із умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Виразила свою згоду, що ця заява з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Остання отримала кредит у розмірі 5\~000,00 грн.. \~ \~ \~ \~В подальшому відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] від 21.03.2017 року (картрахунок 4149605305757031 від 14.10.2005 року) девять разів в період часу з 2005 року по 2015 рік було здійснено зміну кредитного ліміту, востаннє кредитний ліміт було змінено 14.07.2015 року, та такий становить 25\~000,00 грн.. \~ \~ \~ \~Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачці згідно кредитного договору б/н від 27.09.2005 року, було надано кредитні картки №№4149605305757031, 4149605380789842, 5211537428146091, 5167982300403497, 4149625803862208, остання з яких має термін дії до останнього дня травня 2018 року. \~ \~ \~ \~Так як\~відповідачка належним\~чином не\~виконувала взяті\~на себе\~зобов`язання,\~то станом\~на 29.12.2016\~року її\~заборгованість \~за кредитним\~договором становить 50\~083, 48 грн.,з яких: -14 205, 69 грн. тіло кредиту; -15 820, 01 грн. нараховано відсотків; -17 196, 66 грн. нараховано пені; -500, 00 грн. штраф (фіксована частина); -2 361, 12 грн. штраф (процентна складова). З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка з часу укладення вищевказаного договору, систематично користувалася кредитними коштами, знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Востаннє відповідачкою було здійснено поповнення карткового рахунку в порядку погашення заборгованості за спірним договором у розмірі 500,00 грн. 18.10.2016 року. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до положення ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з вимогами ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка згідно зі ст.360-7\~ЦПК України є обов'язковою для судів. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, а в стягненні штрафу слід відмовити за необґрунтованістю. Суд критично оцінюються доводи представника відповідача щодо застосування у даній справі строку позовної давності, так як такі спростовуються дослідженими матеріалами справи, зокрема відповідно до розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів відповідачка 18.10.2016 року в порядку погашення заборгованості по спірному договору внесла на картковий рахунок грошові кошти в сумі 500,00 грн. \~ \~ \~ \~З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що відповідачка не виконує покладених на неї зобовязань за договором № б/н від 27.09.2005 року, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, але частково, так як чинним законодавством України не передбачено одночасне стягнення пені та штрафу за порушення зобовязання. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~600,00 грн..

Outcome: approved