Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] , померлої [INFO] на користь [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач вказав, що [INFO] померла [PERSON] , яка була мачухою позивача. У шлюбі вона проживала з батьком позивача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, позивач є власником 5/12 частки квартири. Йому було відомо, що у 2005 році [PERSON] було складено заповіт на належну їй іншу частку квартири на користь його доньки [PERSON] . Після смерті [PERSON] 21.10.2016 року позивач звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори, де дізнався, що у спадковій справі №331/2016 знаходиться інший заповіт від 23.05.2014 року, виданий на ім`я [PERSON] . Заповіт був виданий на належну померлій [PERSON] другу половину квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] жодного разу не повідомляла про те, що вона уклала новий заповіт. В державній нотаріальній конторі позивачу показали заповіт і на його думку підпис [PERSON] на заповіті не є підписом спадкодавця. Вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі [PERSON] , оскільки напис і підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця, що свідчить про підробку підпису в заповіті. Позивач вказує, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що цей заповіт не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. Ухвалою суду від 03.05.2017 року було відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с.17). Ухвалою суду від 03.05.2017 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено Другій Полтавській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] до набрання чинності рішенням суду по цивільній справі (т. 1 а.с.18). Ухвалою суду від 30.06.2017 року витребувано у Другої Полтавської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи з оформлення спадщини після померлої [INFO] [PERSON] на підставі заповіту від 23.05.2014 року на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 22.08.2017 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса. 19.02.2018 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта №16666 від 20.12.2017 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 20.02.2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 03.05.2018 року зупинено провадження у справі до вирішення питання щодо відводу головуючого судді у справі. Ухвалою суду від 04.05.2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 15.05.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.07.2018 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса. Ухвалою суду від 02.11.2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 14.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 19.12.2018 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта №18386 від 11.12.2018 року про неможливість надання висновку експерта. Ухвалою суду від 26.02.2019 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса. 29.08.2019 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 6548 від 30.07.2019 року. Ухвалою суду від 29.08.2019 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Світалка В.П. позов підтримав, просив задовольнити. Вказав, що заповіт не відповідає волевиявленню [PERSON] , її могли ввести в оману, іншими засобами спонукати до укладення заповіту. Заповіт не відповідає інтересам дитини, бо попередній був складений на її користь. Представник відповідача - адвокат Дяченко М.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказала, що у неповнолітньої немає права на спадщину, її права не порушені. Право на заповіт - це право передбачене законом, кожна особа має право скласти і 10 заповітів на своє майно. Підстави позову суперечливі - це і омана, і підробка підпису, і невідповідність внутрішній волі. Докази для задоволення позову відсутні. Проведена експертиза встановила безпідставність позовних вимог. Представник третьої особи - Другої Полтавської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути у його відсутність, при вирішенні спору прокладається на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (т.1 а.с.54 - свідоцтво про смерть). Згідно заповіту від 23.05.2014 року, який посвідчений державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. 23.05.2014 року за реєстром №1-220, [PERSON] все своє майно, які буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй за законом на день її смерті, заповіла [PERSON] (відповідачу по даній справі) (т.1 а.с.53). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (т.1 а.с.52- зворот) та [PERSON] (т.1 а.с.57). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2015 року, спадкоємцем зазначеного у цьому заповіті майна [PERSON] , 1946 року народження, який помер [INFO] є його син [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 5/12 часток квартири [ADDRESS] 10 (т.1 а.с.7). Як зазначає позивач, після смерті [PERSON] він звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори, де дізнався, що у спадковій справі №331/2016 знаходиться інший заповіт від 23.05.2014 року, виданий на ім`я [PERSON] . Заповіт був виданий на належну померлій [PERSON] другу половину квартири [ADDRESS] . Посилаючись на норми ст.ст.203,1234,1247,215, позивач просить визнати оспорюваний заповіт недійсним. Відповідно до ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень ст.204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Відповідно до ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1ст. 1234 Цивільного кодексу України). Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України). Згідно положень ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Загальні вимоги до форми заповіту викладені у статті 1247 Цивільного кодексу України. Зокрема, він складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [INFO] померла [PERSON] . 23.05.2014 року [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і все те, на що вона на день смерті буде мати право. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. 23.05.2014 року за реєстром №1-220. За клопотанням сторони позивача судом була призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта №6548 від 30.07.2019 року, підпис від імені [PERSON] у заповіті від 23.05.2014 року від імені [PERSON] , розташований в рядку «ПІДПИС» ліворуч від рукописного запису «[PERSON] », - виконаний [PERSON] . Рукописні записи «Заповіт на моє прохання записано нотаріусом з моїх слів прочитано уголос, підписаний особисто» та «[PERSON] » у заповіті від 23.05.2014 року від імені [PERSON] , - виконані[PERSON] під впливом природних збиваючих факторів (як відносно постійних, так і тимчасових), серед яких могли бути вікові зміни, хворобливий стан, незручна поза тощо (т.2 а.с.136-156). В судовому засіданні встановлено, що форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам, встановленим ст.1247 ЦК України, тобто спірний заповіт підписаний заповідачем, посвідчений державним нотаріусом. Заповіт також містить відмітки про те, що зміст ст.ст.1235,1241,1307ЦК України заповідачеві нотаріусом роз`яснено, відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В свою чергу спадкоємцем за заповітом може будь-яка особа (ч.2 ст.1244 ЦК України). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ст.1257 ЦК України). У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.97 №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Отже, враховуючи, що висновок судово-почеркознавчої експерта містить чіткі та однозначні висновки, суд вважає, що оспорюваний заповіт був підписаний померлою. Інші твердження позивача та представника позивача - адвоката Світалка В.П. щодо невідповідності заповіту волевиявленню [PERSON] , введення її в оману, спонукання до укладення заповіту іншими засобами, не знайшли свого підтвердження ані в матеріалах справи, ані у висновку експерта, а також не були підкріплені жодними доказами, окрім власних переконань позивача та його представника. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed