Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] в особі представника звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що 09.11.2015 [PERSON] отрмав від [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти (позику) в розмірі 469000 грн та зобов`язався їх повернути 11.11.2015 року, про що складено розписку 09.11.2015. Однак, у зазначений строк позика не була повернута. Після тривалих переговорів відповідач додатково письмово підтвердив свої прострочені зобов`язання за вказаною розпискою та зобов`язався частково повернути кошти з метою повернення боргу позивачем перед іншими особами у 2016 році. Однак і цього не зробив. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у наступному розмірі 881722,81 грн, з якої сума позики - 469000,00 грн, відсотки - 201920,74 грн, 3% річних - 37661,34 грн, збитки від інфляції - 173140,73 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2018 року у справі відкрито провадження та призначено до судового засідання. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 436 від 01.07.2020 здійснено повторний атоматизований розподіл справи у звязку із звільненням з посади судді Голсоіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І. В липні 2020 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики надішла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установлному законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату та час слухання справи належним чином. Окрім того, повідомлені через оголошення в мережі Інтернет. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, неявкою повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання відповідачів без повідомлення причин, суд у відповідності з ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що 09.11.2015 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 469000 грн та зобов`язався їх повернути 11.11.2015 року, про що позичальником було складено письмову розписку, яка за своїм правовим статусом є договором позики. У встановлений строк Відповідачем не було повернуто позику, внаслідок чого утворилась заборгованість. Після тривалих переговорів відповідач додатково письмово підтвердив свої прострочені зобов`язання за вказаною розпискою та зобов`язався частково повернути кошти з метою повернення боргу позивачем перед іншими особами у 2016 році. Станом на день розгляду справи відповідач грошові кошти не повернув, а відтак, права позивача підлягають захисту судовим рішенням. Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18.09.2013 року по справі № 6063цс13, від 11.11.2015 року по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору/, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей цього ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач має сплатити на користь позивача відсотки в розмірі облікової ставки національного Банку України з моменту за весь час користування, а саме з 09.11.2015 по 25.10.2018 - дата складання позовної заяви. Аналогічна правова позиція викладене у справі Верховного Суду України № 6-1412цс16 від 07.09.2016. Згідно наданих позивачем розрахунків, розмір нарахованих та несплачених відсотків за позикою в розмірі облікової ставки Національного Банку України становить 225171,57 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 12.11.2015 (дата прострочки) по 25.10.2018 (1078 днів) 3% річних: 469000,00 грн х 3% : 365 х 1078 днів : 365 = 41554,68 грн; за період з 12.11.2015 (дата прострочки) по 25.10.2018 збитки від інфляції (сукупний індекс інфляції з листопада 2015 по вересень 2018 становить 138,542) (469000,00 грн х 138,542/100) - 469000,00 грн = 180760,35 грн Станом на 25.10.2018 відповідач винен позивачу кошти в сумі 961486,60 грн, з яких 469000,00 грн - сума позики, 225171,57 грн - відсотки в розмірі облікової ставки Національного Банку України, 41554,68 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, 180760,35 грн - збитки від інфляції згідно зі ст. 625 ЦК України. Враховуючи відсутність доказів про те, що станом на день розгляду справи у суді відповідачі виконали умови укладеного з позивачем договору позики та договру поруки, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак і про їх задоволення. ЯК вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № [NUMBER] , а тому він звільнений від судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9614,86 грн.

Outcome: approved