Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Матляка О.М. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що з вересня 2018 року позивач та відповідач не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. При цьому, в позові вказувалось про те, що кожен з подружжя живе своїм особистим життям. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника - адвоката Матляка О.М., позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 03 травня 2014 року, сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис - 410. Шлюб укладено між сторонами вперше. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положення ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача [PERSON] , що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.133ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з огляду на норми ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved