Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У жовтні 2020 позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати аліментів. Позовна заява обґрунтована наступними обставинами. Позивач та відповідач з 24.09.2005 перебували у шлюбі. В шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що відповідач жодної участі в утриманні доньки не приймає, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним розвитком та навчанням, не спілкується з донькою та не виявляє інтересу до її життя. В Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області в провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження №35151096 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1405/12 від 19.09.2012, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини сукупного доходу, але не менше 2 000,00 грн., щомісячно, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.01.2008 і до досягнення повноліття. Відповідно до розрахунку наданого державним виконавцем заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.09.2020 становить 35 003,83 грн. У зв`язку із несплатою аліментів відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення сплати аліментів, а саме: пеню -285, 75 грн.; 3% річних - 857,25 грн.; інфляційне збільшення - 344,63 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24.09.2005. В шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №5050 (а.с. 13). Шлюб між сторонами було розірвано 21.11.2007, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 14). В Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ?янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області в провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження №35151096 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1405/12 від 19.09.2012, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини сукупного доходу, але не менше 2 000,00 грн., щомісячно, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.01.2008 і до досягнення повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 07.09.2020 за № 35151096, наданого державним виконавцем, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.09.2020 складає 35 003,83 грн. (а.с. 17). Позивач вказує, що відповідач жодної участі в утриманні доньки не приймає, не цікавиться її здоров`ям, фізичним, духовним розвитком та навчанням, не спілкується з донькою та не виявляє інтересу до її життя. У зв`язку із несплатою аліментів, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення сплати аліментів, а саме: пеню -285, 75 грн.; 3% річних - 857,25 грн.; інфляційне збільшення - 344,63 грн., які підтверджуються розрахунком наданим до матеріалів справи (а.с. 7-10). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, його майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі N 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18) (Постанова N 14-37цс18, 572/1762/15-ц). Вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 857,25 грн. та інфляційного збільшення в розмірі 344,63 грн. на суму заборгованості зі сплати аліментів є необґрунтованими з огляду на наступне. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони уклали договір, але в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими. Отже, грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відносини, що виникли між сторонами є сімейними та регулюються виключно сімейним законодавством. Таким чином, ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 СК України, а тому у задоволенні зазначених вимог позивача слід відмовити. Відтак, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 285, 75 грн. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. На підставі ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, представником позивача [PERSON] адвокатом Мельник Ілоною Вікторівною до матеріалів справи додано лише копію ордеру та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 20,21). Водночас до суду не надано доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, розрахунку вартості наданих послуг та квитанції про сплату вищевказаних послуг позивачем. Таким чином суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: partial