Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 23.12.2013 б/н відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1200 грн. зі сплатою 30 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодився на те, що заява на отримання кредиту разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку становить між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 04.09.2017 утворилася заборгованість у розмірі 16910,05 грн., яка складається з: 1108,09 грн. заборгованості за кредитом, 11920, 53 грн. заборгованості за відсотками, 2600 грн. пені і комісії, а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 781,43 грн. (процентна складова). Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку. У відзиві відповідач позов не визнав та оспорює суму кредитної заборгованості посилаючись на те, що умови і правила надання банківських послуг як позичальник не підписував, а процентну ставку за користуванням кредитом банком змінено в односторонньому порядку неправомірно. Також просив застосувати строки позовної давності в частині стягнення процентів, пені та штрафів, які пропущені банком без поважних причин. У відповіді на відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджувало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і Правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування. При цьому банк звернувся в межах строку позовної давності, оскільки останній платіж за вказаним договором було проведено 25.12.2014, а з позовом до суду банк звернувся 23.10.2017 - у межах трирічного строку позовної давності. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилався на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, погодив процентну ставку у розмірі 30%, а про подальше збільшення розміру процентної ставки письмово повідомлений не був. З'ясувавши зміст та підстави вимог і заперечень сторін, викладених ними в заявах по суті справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних пістав. Встановлено, що 23.12.2013 відповідач звернувся з письмовою анкетою-заявою (б/н) до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредиту в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5-6). Відповідно до пп.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з подальшою зміною його розміру відповідно до кредитної історії. Згідно з пп.1.1.7.3.1 умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів, видатків банку становить 50 років (а.с. 9-32). Згідно з випискою про здійснення операцій відповідач здійснив останню операцію по картці 25.12.2014, поповнивши картковий рахунок на суму 70 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 04.09.2017(а.с. 7-8) складала 16910,05 грн., у тому числі : 1108,09 грн. заборгованості за кредитом, 11920, 53 грн. заборгованості за відсотками, 2600 грн. пені і комісії, а також штрафів : 500 грн. (фіксована частина) та 781,43 грн. (процентна складова). Заперечуючи обгрунтованність такого розміру заборгованності, власного розрахунку відповідач не надав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Укладаючи кредитний договір сторони узгодили, що базова відсоткова ставка за користування кредитним коштами становить 2,5 % на місяць, тобто 30 % річних. Також сторони погодили сплату відповідачем пені та штрафів у відповідності до Тарифів обслуговування кредитних карт «Унівесальна» (а.с. 6) Дані обставини відповідачем не спростовані. Водночас, з наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивачем в односторонньому порядку збільшувалась відсоткова ставка за користування кредитним коштами, а саме: з 01.09.2014 до 34,80% річних, а з 01.04.2015 до 43,20 % річних. Докази письмової згоди відповідача на збільшення процентної ставки після спливу терміну дії картки позивачем не надано. Отже доводи відповідача щодо неправомірності зміни банком процентної ставки за користуванням кредитом, суд вважає слушними з огляду на умови та правила надання банківських послуг щодо права банка в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру, які у співвідношенні з положеннями ст.ст. 628, 1056-1 ЦК України, п.п.3, 114 правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 17.08.2002 №1155, дають підстави вважати, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Тому наданий ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості, обрахованої в межах терміну дії картки, тобто по 30.09.2016, у сумі 3959 грн. 46 коп. суд вважає обгрунтованим , а починаючи з 01.10.2016, обраховує виходячи з облікової ставки Національного банку України за формулою: [відсотки] = [Сума боргу] ? [Ставка НБУ] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів], а саме : - з 01.10.2016 по 27.10.2016 (ставка НБУ 15%, кількість днів - 27) =12,26 грн.; - з 28.10.2016 по 13.04.2017 (ставка НБУ 14%, кількість днів - 167) =71,40 грн.; - з 14.04.2017 по 25.05.2017 (ставка НБУ 13%, кількість днів - 42) =16,57 грн.; - з 26.05.2017 по 04.09.2017 (ставка НБУ 12,5%, кількість днів -102) = 38,70 грн., що у підсумку складає : 4098 грн. 39 коп. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності (загальної і спеціальної) суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст. 257 ЦК). Статтею 258 ЦК передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що примусове стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно з випискою по особовому рахунку (а.с. 45) відповідач здійснив останню операцію по картці 25.12.2014, поповнивши картковий рахунок на суму 70 грн. Починаючи з січня 2015 року умов кредитного договору зі сплати щомісячних платежів по тілу кредиту та процентів не виконував, що стало підставою для звернення банку до суду з позовом 27.10.2017. Отже, загальний строк позовної давності позивачем не пропущено, а заборгованість за пенею та комісією, яка згідно розрахунку банка нарахована за період з 31.07.2015 по 04.09.2017, підлягає стягненню за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, тобто починаючи з 27.10.2016, а саме в сумі 1100 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується таким. Умовами кредитування, які визначені у Тарифах банку, передбачено нарахування, крім пені, штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів у розмірі 500 грн.+5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15. Із зазначених підстав вимоги позивача про стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість, що виникла станом на 04.09.2017 : за кредитом - 1108 грн. 09 коп., за процентами - 4098 грн. 39 коп. і за пенею та комісією - 1100 грн., а разом 6306,48 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме на 37 %, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 592 грн. компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Outcome: partial