Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 20 серпня 1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] Дар?ю, [INFO], які знаходяться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо він неї з дітьми, не бере стабільної участі у витратах необхідних для виховання дітей, хоча має такий обовязок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 всіх видів заробітку до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у поданій через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду 08 листопада 2016 року заяву про розгляд справи у його відсутності, визнавши позов у повному обсязі, вказавши, що працює на посаді оперуповноваженого Управління захисту економіки в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції України, отримує стабільний заробіток. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 серпня 1999 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №241, про що свідчить свідоцтво про одруження, долучене до матеріалів справи в копії (а.с.3). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] Дар?ї Володимирівни, [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, долученими до матеріалів справи в копії (а.с. 2, 3). Діти проживають разом із матірю, про що суду надана довідка КП «Жилсервіс-5» ДМР від 1 вересня 2016 року №1955 (а.с. 22) та перебувають на утриманні матері, що визнано відповідачем у поданій заяві. Позивач працює молодшою медичною сестрою-прибиральницею відділення променевої терапії в КЗ «Клінічний онкологічний диспансер» ДОР, що підтверджується трудовою книжкою в копії (а.с. 21), та інших доходів від трудової або підприємницької діяльності не отримує. Відповідач працює на посаді оперуповноваженого Управління захисту економіки в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції України, де отримує заробітну плату та інших доходів не має. Інших осіб на утриманні відповідач не має, про що зазначив у поданій суду 08 листопада 2016 року заяві. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з дітьми не проживає, регулярного утримання їм не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання 2 неповнолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітніх дітей, які потребують піклування, утримання, мешкають разом із матірю (позивачем), перебувають на її утриманні, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, працює в Управлінні захисту економіки в Дніпропетровській області ДЗЕ Національної поліції України, має сталий заробіток, інших дітей та осіб на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, визнання позову відповідачем в повному обсязі, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття кожного з дітей, але не менше ніж сума, що складається з сум по 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів на двох дітей, суд виходить з того, що аліменти є тим утриманням, суть якого має саме регулярний характер, з тим, щоб за рахунок стабільності таких виплат мало місце планування бюджету з цільовим використанням за для забезпечення життєдіяльності, здоровя та розвитку дітей, у звязку з чим розмір такого утримання не може залежати виключно від волі та розсуду того з батьків, який проживає окремо від дітей. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved