Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 15 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 762. В обґрунтування позову зазначав, що 15 серпня 2015 року він уклав шлюб зі [PERSON], дітей від шлюбу вони не мають. До 05 серпня 2016 року вони проживали разом, вели спільне господарство. Після чого відповідач забрала свої особисті речі та залишила місце їхнього проживання. З цього часу подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, не спілкуються. Вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану він не має можливості, оскільки місце знаходження відповідача [PERSON] йому невідоме. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав аналогічні пояснення, просив суд позов задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем її проживання та відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 15 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 762. Дітей від шлюбу вони не мають. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з 05 серпня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, не спілкуються. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved