Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2013 року, від якого вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім»ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стає їхня донька, що погано впливає на її психічний стан, та кожен раз спричиняє їм з позивачкою душевні страждання. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинені. Вважає, що розірвання шлюбу є необхідним, оскільки почуття любові та поваги між ними втрачені, тому просить суд його розірвати. Одночасно просить суд визначити місце проживання їхньої доньки [PERSON] разом із нею, оскільки вона любить свою доньку, спроможна забезпечити її всім необхідним. Має нормований робочий день. Заробітну плату отримує своєчасно. Дитина відвідує школу, облікована в медичних установах. Вона постійно слідкує за станом її здоров'я, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою психологічний контакт, прив'язаність. Вважає проживання дитини саме з матір'ю, є для останньої більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Разом з тим, враховуючи ту обставину що відповідач не працює, останнім часом не надавав зароблені кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини, у неї є підстави вважати, що він і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала Відповідач [PERSON], належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа - Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради - проти позову не заперечувала. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст..ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довід ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст..ст. 57-59 ЦПК України. Відповідач не скористався своїм правом брати участь у судовому засіданні та наданням своїх заперечень проти позову, в разі наявності таких. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, однією із позовних вимог просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зазначаючи, що саме розірвання шлюбу буде відповідати інтересам як самого подружжя так і інтересам їхньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, актовий запис №12. Від даного шлюбу сторони малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Почуття любові та взаємоповаги між сторонами втрачено. Шлюбні стосунки між ними остаточно припинені. Спільне господарство вони не ведуть, бюджету не мають, проживають окремо. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про небажання сторін збереження своєї сім»ї, а їхній шлюб носить лише формальний характер. За таких обставин, примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати. [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 2008 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області і, як батько дитини, відповідно до вимог Закону, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В своєму позові позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу). З урахуванням зазначеного, суд вважає обґрунтованою дану вимогу та вважає за необхідне задовольнити її в повному обсязі. Як вже було встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі 02 серпня 2013 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 2008 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Після фактичного припинення шлюбних відносин, дитина мешкає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Мати займається вихованням, розвитком та оздоровленням дитини. За вказаною адресою: [ADDRESS], позивачкою створені усі необхідні умови для розвитку та виховання дитини, що підтверджується актом про обстеження умов проживання складеного спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 10 лютого 2016 року. Під час відвідування вказаними посадовими особами оселі позивачки та дитини було встановлено, що умови проживання у квартирі добрі, дитина [PERSON] любить матір, добре з нею ладнає. В даній квартирі створені всі умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ч. 3 ст. 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонічного розвитку своєї особистості потребує любов та розуміння. Малолітня дитина не повинна, за виключенням особливих умов, бути розлученою зі своєю матір'ю. Малолітні діти потребують за все жіночого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд). Суд, при вирішенні питання визначення місця проживання дитини, повинен визначати такі умови для її життя, щоб вони не могли негативно вплинути на її психічний стан, та стан здоров'я. Необхідно визначити особисті якості батьків як вихователів, пояснення (показання) свідків або осіб, які є наближеними до родини (в тому числі і медичних працівників), та, звичайно, дуже важливим є з'ясування поведінки батьків та ставлення до дітей до виникнення спору. Суд повинен враховувати умови виховання дітей (житлові, матеріальне забезпечення, харчування, навчання). Суттєвим фактором при вирішенні таких спорів є прив'язаність дітей до одного з батьків. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради №5-38-53 від 18 лютого 2016 року, вважає за доцільним встановлення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Оцінюючи дослідженні судом у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визначення місця проживання доньки з нею також є обґрунтованими, такими, що знайшли своє об'єктивне підтвердження в судовому засіданні а тому повинні бути задоволенні в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved