Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 83 290.62 грн., індексацію заробітної плати у сумі 3 272.33 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що вона працювала на підприємстві відповідача з 02.12.1992 р. по 04.02.2014 р. 04.02.2014 року позивач була звільнена згідно п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. При проведенні звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітної платі у сумі 9887.43 грн. Судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.01.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 9 887.43 грн. Проте відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі через що вона просить стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 83 290.62 грн., індексацію заробітної плати у сумі 3 272.33 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан з 02.12.1992 року по 04.02.2014 року. 04.02.2014 року позивач була звільнена згідно п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, при звільненні позивача з нею не був проведений повний розрахунок, відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітної платі у сумі 9 887.43 грн. Судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.08.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто невиплачену заробітну плату у розмірі 67847.19 грн. Із довідки № 7382 від 06.04.2015 року, виданої Корабельним ВДВС Миколаївського МУЮ, вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачкою не погашена. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Виходячи із наведеного, суд вважає за необхідним стягнути з ПАТ МСЗ Океан на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 83 290.62 грн. Крім того, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення індексації заробітної плати у сумі 3 272.33 грн. Як визначено у ч.5 ст.95 КзпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 33 Закону України Про оплату праці у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2003р. № 1078. Згідно зі ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий доход громадян, одержаний ними в гривнях на території України, і який не має разового характеру. Аналогічне положення закріплене у п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2003 року № 1078. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 ЗУ Про оплату праці, якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про оплату праці додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбаченні чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п.п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року № 114/8713. Таким чином, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь яким строком. Стаття 237-1 КзпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Судовим розглядом встановлено, що внаслідок невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати їй була спричинена моральна шкода, яка виразилась у її душевних стражданнях та переживаннях. Розмір моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та добросовісності суд вважає необхідним визначити у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір у розмірі 870 грн. 62 коп.

Outcome: approved