Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

у жовтні 2016 р. позивач звернулася із позовними вимогами, з урахуванням уточнених вимог від 13.10.2017 (т. 1 а.с.9-10), просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м, допоміжною площею 32,4 кв.м., верандою площею 20,7 кв.м., 1-а житловою кімнатою площею 14,7 кв.м., 2-а житловою кімнатою площею 19,9 кв.м., кухнею площею 11,7 кв.м., прибудовою площею 26,4 кв.м., сараєм площею 21,8 кв.м., погребом площею 13,7 кв.м., убиральнею площею 1,0 кв.м., земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:75:091:0027 площею 0,10 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме, будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:75:091:0027 за вказаною адресою. Правовстановлюючих документів на майно у позивача не має. За життя, а саме, 23.05.2006 дядько склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу. При зверненні до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого, інших спадкоємців нема, в установлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалою судді Зайця Т.О. відкрито провадження по справі (т. 1 а.с. 20). 07.12.2016, 08.12.2016 представник відповідача подав заперечення, зазначив, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Позовними вимогами не обґрунтовано підстав неможливості звернення позивача із заявою до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна, відсутні докази щодо оформлення належним чином права власності на спадкове майно спадкодавцем. Позовні вимоги є необґрунтованими, відсутні підстави для їх задоволення (т. 1 а.с. 25, 33). Розпорядженням керівника апарату від 30.01.2017 у зв`язку із закінченням терміну повноваженням судді Зайця Т.О., по справі призначено повторний автоматизований розподіл справи (т. 1 а.с. 120). Ухвалою суду від 06.02.2017 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В. (т. 1 а.с. 122). Ухвалою суду від 13.10.2017 відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову (т. 2 а.с. 40). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2018 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2017 залишено без змін (т. 2 а.с. 62-63). Позивач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зв`явився, повідомлявся належним чином, просив проводити розгляд справи у їх відсутність (т. 1 а.с. 25, 33). Треті особи, представники третіх осіб у попередньому судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (т. 1 а.с. 5). За життя [PERSON] склав заповіт від 23.05.2006, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок та земельну ділянку під [ADDRESS] та належні речі домашнього вжитку заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф., зареєстрований в реєстрі за №3875 (т. 1 а.с. 6-7). 28.01.2015 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за яким є [PERSON] (т. 1 а.с. 57). З матеріалів спадкової справи (т. 1 а.с. 49-114) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] , [PERSON] - двоюрідний брат померлого (т. 1 а.с. 52, 53). За життя [PERSON] проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 19.01.1989 по день смерті (т. 1 а.с. 58). Відповідно до довідки форми №3 від 30.01.2015, за адресою [ADDRESS] зареєстрованих осіб не має (а.с. 71). До складу спадкового майна належить: житловий будинок по [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25.08.1988, земельна ділянка за вказаною адресою, кадастровий номер 8000000000:75:091:0027 площею 0,10 га, що належала померлому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 24.12.2012 (а.с. 84-89). Державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори постановою від 08.09.2016 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (т. 1 а.с. 8). Стаття 1216 ЦК України визначає поняття спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7). Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У пункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 N 24-753/0/4-13, зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи приписи ст.ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у спірних спадкових правовідносин повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов`язки. Позивач, звертаючись у жовтні 2016 р. до суду з позовними вимогами, зазначила відповідачем Київську міську раду та вказала про відсутність інших спадкоємців. Під час розгляду справи та дослідження матеріалів спадкової справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернувся двоюрідний брат померлого - [PERSON] . Уточнюючи позовні вимоги у жовтні 2017 р., позивач на дану обставину уваги не звернула та зазначила відповідачем знову Київську міську раду. Клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідача спадкоємця, який прийняв спадщину, позивачем не заявлялось. Київська міська рада не є учасником правовідносин, що виникли, вона не порушує та не оспорює прав позивача, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у Київської міської ради не виникнуть права чи обов`язки. Позивачем під час судового розгляду не доведено, що вона має обґрунтовані підстави стверджувати про порушення її прав відповідачем. Позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги до Київської міської ради про визнання права власності є такими, що не підлягають задоволенню. Відмова у задоволенні даних позовних вимог не позбавляє позивача можливості реалізації права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed