Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просив звільнити нерухоме майно з під арешту, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 26.05.14 року між ним та [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно якого забезпеченням зобов'язання за договором позики від 26.05.14 року є іпотека вищевказаної квартири. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 19.09.14 року накладено арешт на майно [PERSON] Вважає, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших осіб. Посилається на те, що має перед іншими переважне право на задоволення вимог із нерухомого майна, переданого в іпотеку. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення на позовну заяву, просив розглядати справу у його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Судом встановлено, що 26.05.14 року між [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно якого забезпеченням зобов'язання за договором позики від 26.05.14 року є іпотека квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 19.09.14 року накладено арешт на майно [PERSON], зокрема і на спірну квартиру, в межах виконавчого провадження відкритого згідно виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 12.03.14 року. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Відповідно до ч.1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, що не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено лише у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» набрало сили 19.12.13 року, а іпотечний договір на спірну квартиру укладено 26.05.14 року, суд вважає, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.09.14 року є законною, оскільки прийнята у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і підстави для звільнення спірної квартири з-під арешту відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed