Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. Свої вимоги банк мотивував тим, що 13 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № KIM0GA0000054п. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 135000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 березня 2018 року. Станом на 25 березня 2013 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені становить 3153428 доларів 53 центи США, що за курсом Національного банку України на 25 березня 2013 року становить 25195893 гривні 98 копійок, з яких: - 136984 долари 57 центів США - заборгованість за кредитом; - 63405 доларів 34 центи США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2427 доларів 32 центи США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 2800418 доларів 24 центи - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 31 долар 29 центів США - штраф (фіксована частина); - 150161 долар 77 центів США - штраф (процентна складова). Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 13 березня 2008 року договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS]. Просить суд: - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. 23 квітня 2013 року на адресу суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 17 квітня 2013 року, з якої вбачається, що [PERSON] помер. 13 червня 2013 року на запит суду надійшла спадкова справа [PERSON] № 244, з якої вбачається, що спадкоємцями останнього є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року [PERSON] залучено до участі в справі як особу, яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] У вересні 2013 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, з якої вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд: - звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. У судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 163). Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 157). Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання 28 березня 2014 року до суду подано не було. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KIM0GA0000054п (а.с. 19-23). Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 135000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 березня 2018 року. ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 37). Відповідно до п. 5.1. кредитного договору у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 5.2. договору за кожний день прострочки. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за умовами укладеного договору не виконує. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків, пені обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 25 березня 2013 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені становить 3153428 доларів 53 центи США, що за курсом Національного банку України на 25 березня 2013 року становить 25195893 гривні 98 копійок, з яких: - 136984 долари 57 центів США - заборгованість за кредитом; - 63405 доларів 34 центи США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2427 доларів 32 центи США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 2800418 доларів 24 центи США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 31 долар 29 центів США - штраф (фіксована частина); - 150161 долар 77 центів США - штраф (процентна складова). Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 25 березня 2013 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 7-12). Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Позивачем нарахована пеня в розмірі 2800418 доларів 24 центи США. Нарахована сума пені значно перевищує розмір основного зобов'язання за кредитним договором (136984 долари 57 центів США - заборгованість за кредитом, 63405 доларів 34 центи США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2427 доларів 32 центи США - заборгованість по комісії за користування кредитом), які складають 202817 доларів 23 центи США. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (пені) до суми основної заборгованості з 2800418 доларів 24 центи США до 202817 доларів 23 центів США. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 13 березня 2008 року договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-29). 23 квітня 2013 року на адресу суду надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 17 квітня 2013 року, з якої вбачається, що [PERSON] помер (а.с. 49). З наданої на запит суду спадкової справи [PERSON] № 244 вбачається, що спадкоємцями останнього є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 85-94). Зазначене підтверджується заявами останніх від 27 лютого 2009 року про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Таким чином, законом передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Інші вимоги позивача (отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки) законом не передбачені, тому задоволенню не підлягають. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Суд відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вважає за необхідне зазначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). З урахуванням цих вимог, початкова ціна предметів іпотеки підлягає встановленню на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки під час проведення виконавчих дій при виконанні рішення суду. З огляду на наведене, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає частковому задоволенню. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд виселити [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. З довідки форми № 3 від 08 травня 2013 року № 613 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 75). Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У матеріалах справи міститься письмова вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 лютого 2013 року № 30.1.0.0/2-970, адресована [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо добровільного звільнення квартири (а.с. 14-15). Також, суду наданий реєстр відправки листів з повідомленням (а.с. 16-18). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі отримували зазначену вимогу. Крім того, позивач просить виселити [PERSON] та [PERSON], проте доказів на підтвердження направлення [PERSON] письмової вимоги про звільнення квартири суду не надано. Таким чином, вимога про виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial