Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла 09 квітня 2016 року. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], житлова площа-50,3 кв.м, загальна площа-80,2 кв.м. За даним фактом, Восьмою Харківською державною нотаріальною контору була заведена спадкова справа. Чоловік померлої - [PERSON] та її син - [PERSON] від права на прийняття спадщини відмовились, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Позивач, який був зареєстрований та постійно проживав із померлою до дня відкриття спадщини, у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, йому було відмовлено, в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на зазначену квартиру. У судове засідання позивач, його представник та представник відповідача не зявилися, надали заяву, в якій просили розглядати справу в їх відсутність позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1ст. 179 ЦПК України). Згідно договору купівлі-продажу від 07.05.2001, [PERSON] за життя отримала у власність квартиру № 37 в будинку № 9 корпус №2 по провулку Аптекарському в місті Харкові (житлова площа - 50,3 кв.м, загальна - 80,2 кв.м). 09 квітня 2016 року [PERSON] померла ( свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ № 539292, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкові Харківського міського управління юстиції). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на зазначену квартиру. Як убачається зі спадкової справи Восьмої Харківської державної нотаріальної контори № 02-14, чоловік померлої - [PERSON] та її син [PERSON] від права на прийняття спадщини відмовились. Отже позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом померлої. Із відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори № 5432/02-14 від 21.11.2016 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у нього відсутні належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності померлої [PERSON] на квартиру № 37, що знаходиться в місті Харкові по провулку Аптекарському, будинок № 9, корпус 2. Відповідно до ст. 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Положенням ЦК УРСР передбачено обовязок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу лише жилого будинку (ст. 227 ЦК УРСР) та не передбачає такого обовязку при купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно пункту 1 договору купівлі-продажу квартири від 07.05.2001, продавець (ООО «УРСП «Такт») передає у власність, а покупець ([PERSON]І.) приймає та зобовязується оплатити вартість квартири № 37 у будинку № 9, корпус №2, по провулку Аптекарському в м. Харкові. Пунктом 3 договору встановлена вартість квартири - 70000 грн. Пунктом 9 договору передбачено, що продавець гарантує передати квартиру покупцеві в день підписання цього договору за умови повного розрахунку з підприємством. В силу ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На виконання умов договору, продавець передав майно у власність покупця, що підтверджується актом прийому-передачі до договору купівлі продажу від 07.05.2001. Таким чином, у спадкодавця в порядку ст. 128, 224 ЦК УРСР виникло право власності на спірну квартиру з моменту її фактичної передачі останній на підставі акту прийому-передачі. У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ч.4 ст. 3 зазначеного закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстровці прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. З урахуванням того, що на той час державна реєстрація права власності на квартири не передбачалася, тому право власності спадкодавця на спірну квартиру визнається дійсним відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкуванням вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року передбачає: часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири № 37 в будинку № 9 корпус 2 по провулку Аптекарському в м. Харкові. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкуванні за законом, спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Із свідоцтва про народження позивача вбачається, що він народився 27 березня 1995 року, його мати [PERSON]. Батько позивача - [PERSON], [INFO], та брат позивача - [PERSON], [INFO], від права на прийняття спадщини відмовились, що підтверджується їхніми заявами, поданими до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, [PERSON], яка померла 09 квітня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 ЦК України в редакції 1963 року передбачено: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав в нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані в цій статті дії необхідно здійснити впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. Восьмою харківською державною нотаріальною конторою надано довідку, що після смерті [PERSON], померлої 09 квітня 2016 року, що постійно була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], до Восьмою харківської державної нотаріальної контори звернувся 04 жовтня 2016 року із заявою № 1904 про фактичне прийняття спадщини [PERSON], син спадкодавця, який постійно проживав за зазначеною адресою, інших заяв до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Так як позивач постійно проживав та був зареєстрований в квартирі разом зі спадкодавцем, він прийняв спадщину фактично. Спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] корпус 2 перейшла до її спадкоємця, [PERSON], в день смерті спадкодавця [PERSON] 09 квітня 2016 року. Позивач звернувся до державного нотаріуса Восьмої Харківської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 09 квітня 2016 року матері [PERSON] 21 листопада 2016 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 09 квітня 2016 року матері [PERSON], що постійно проживала в [INFO], - відмовлено, у звязку з відсутністю необхідних для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом документів через те, що договір купівлі - продажу на вищевказану квартиру нотаріально не посвідчений. З довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 04 листопада 2016 року вбачається, що право власності на квартиру № 37, що знаходиться в місті Харкові по провулку Аптекарському, будинок № 9, корпус № 2 ні за ким не зареєстровано. Цей факт підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.11.2016 за № 73520677. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру № 37 у житловому будинку № 9 корпус №2 провулок Аптекарський м. Харків від 21.01.2016, власник майна - [PERSON]. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справи, оцінивши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачами доведено факт неможливості отримати від нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому іншого, окрім судового, способу захисту своїх інтересів, вони не мають, і приходить висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved