Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Солом'янського районного суду м.Києва з відповідача стягуються аліменти на утримання дійте в розмірі 1500 грн., починаючи з грудня 2013 року. На підставі виконавчого листа державним виконавцем Подільського РВ ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, не сплачує аліменти, внаслідок чого станом на квітень 2018 року за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дітей у сумі 76500 грн. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працездатного віку, має працювати та отримує дохід, проте не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з грудня 2013 року по квітень 2018 року по сплаті аліментів на утримання дитини становить 23 265 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється погасити дану заборгованість. Просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 76 500 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 23 265 грн.; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи [PERSON] подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Вказала, що за рішенням суду був зменшений розмір аліментів до 1200 грн. щомісячно. Тому розмір заборгованості становить на квітень 61 200 грн. та пеня з грудня 2013 року по квітень 2018 року складає 19 314 грн. Також зазначила, що після розірвання шлюбу за домовленістю її мати подарувала квартиру відповідачу, а відповідач свою частину квартири у спільній сумісній власності - їй. За садовий будинок вона сплатила компенсацію. Тому необґрунтованим вважає посилання відповідача щодо дарування нерухомості у якості майбутніх платежів по аліментам. Позовна давність по аліментам не застосовується, тому необґрунтованою є заява про її застосування. Просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 61 200 грн., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 19314 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Не погоджуючись з позовом [PERSON] подав відзив на позов, пояснення по справі. Вказав, що позивачка не зверталась до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментам з 2013 року, тому пропустила строк позовної давності. З 2013 року він був звільнений, перебував на обліку в центрі зайнятості, а в 2016 році отримував мізерну платню на свою багатодітну сімю. Має на утриманні усиновлену дитину-інваліда, яка потребує постійного домашнього догляду. При розлученні він подарував позивачці трикімнатну квартиру для її проживання разом з дітьми, купив туди речі, техніку. Поступився їй садовим будинком. Через постійні перешкоди з боку позивачки він не бачив своє молодшої доньки [PERSON], [INFO], з 2009 року. Протягом всього часу він перебував в скрутному матеріальному становищі, оскільки поховав сестру, яка була тяжко хвора, часто возив свою хвору матір до лікарів, а згодом і витрати на її поховання також він поніс. Тому він весь час звертався до друзів за допомогою. Просив врахувати, що квартиру, яку подарувала йому мати позивачка, є кватирою його батька, а тому при розлученні він подарував свою квартиру, а йому - повернули його квартиру. Він ніколи не ухилявся від сплати аліментів, а позов є занадто формалізованим, нікчемним та вельми необґрунтованим, а поданий позов чинить тиск на всю його родину. У даний час він працевлаштувався та має змогу відновити перерахування аліментів, в даний час перерахував вже 19 630 грн. Натомість після звернення на роботу державний виконавців, він з 01 листопада знову шукатиме собі роботу. Просив прийняти справедливе рішення та відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 03 вересня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 28 липня 2008 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 червня 2010 року позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволено частково, та стягнено аліменти з дня набрання рішення законної сили - 1200 грн., тобто з 16 липня 2010 року. З поданих рішень вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність судової справи та не заперечував щодо стягнення аліментів у стягнених судом розмірах. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №2-3673, який перебуває на виконанні в Подільському районному відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві та відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 28 липня 2008 року по 01 вересня 2018 року, станом на 01 вересня 2018 року становить 137 338,71 грн. (152 438,71 грн. загальний розмір аліментів, сплачено за даний період 15100 грн. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати аліментів та спростування твердження позивача щодо наявної заборгованості, не подав відповідні документу виконавцю для перерахунку заборгованості. А його заперечення зводились лише щодо аналізу поведінки позивача. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. При розрахунку заборгованості, суд бере до уваги подану позивачем довідку державного виконавця, якою визначено розмір заборгованості [PERSON] за аліментами на утримання дітей станом на 01 вересня 2018 року - заборгованість складає 137 338,71грн. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов'язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов'язковому виконанню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, тому заборгованість із аліментів виникла з вини [PERSON] як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Не можуть братись до уваги посилання відповідача щодо його скрутного матеріального становища, оскільки ним з 2010 року нових позовів про зменшення розміру аліментів не подавалось. Подані ним докази не можуть підтверджувати скрутне матеріальне становище. Також суд не бере до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 20 СК України на дані вимоги позовна давність не поширюється. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме такий висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц. Перевіривши подані суду розрахунки по аліментам, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 19 314 грн. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими в цій частині. За ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Стягнення аліментів, в тому числі і заборгованості, проводиться в Подільському районному відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві в порядку виконавчого провадження відповідно до ст..74 Закону України «Про виконавче провадження». Тому в частині стягнення заборгованості по аліментам суд відмовляє, оскільки в такому випадку буде відбуватись подвійне стягнення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved