Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (ПАТ «Укрінбанк») про дострокове розірвання договору та видачу банківського вкладу. Позов мотивовано тим, що 27.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено [PERSON] договір про розміщення банківського вкладу № 10-1345657. Відповідно до даного договору на імя позивача відкрито депозитний рахунок на строк з 27.04.2015 року по 03.07.2015 року на суму 7609,74 євро. На виконання умов договору, позивачем цього ж дня було передано відповідачу суму вкладу. Строк дії договору закінчився 03.07.2015 року, але позивач не вимагав повернення коштів, тому відповідач на підставі договору автоматично здійснив його пролонгацію на аналогічний строк. 15.09.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів, а також нарахованих відсотків за вказаним вкладом. Але відповіді на свою заяву позивач не отримав, так само як і коштів. В звязку з цим, позивач для захисту своїх інтересів звернувся до суду та просить стягнути з відповідача депозитний вклад та сплачений ним судовий збір. Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 квітня 2015 року позивач уклав з відповідачем [PERSON] договір про розміщення банківського вкладу № 10-1345657, згідно якої позивач розмістив в банку відповідача грошовий вклад на суму 7609,74 євро на строк з 27.04.2015 року по 03.07.2015 року, зі сплатою процентів за ставкою 9 % річних (а.с.7). Внесення позивачем грошового вкладу шляхом перерахування коштів на відповідний депозитний рахунок підтверджується матеріалами справи, а саме меморіальним ордером № 5006713 від 27.04.2015 року (а.с.8). Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Крім цього, згідно п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно вимог ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризмом, передбачених законом. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином, позивач виявив своє бажання розірвати договір, у звязку з чим вимоги позивача про розірвання договору банківського вкладу є законними і обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою стороною, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Таким чином, відповідач ПАТ «Укрінбанк» своєю відмовою у поверненні банківського вкладу порушив вимоги ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, які не допускають обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 1849,29 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved