Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 28.07.2010 року він придбав у відповідача 46/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. Однак, договору купівлі-продажу 46/100 часток земельної ділянки, на якій розташований придбаний позивачем житловий будинок, між сторонами укладено не було. А тому земельна ділянка належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на землю від 22.12.2005 року серії [NUMBER]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої підтримав заявлені вимоги, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Управління держземагенства м. Миколаєва в судове засідання не з'явився, про час і дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2005 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, площею 1000 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. 22.12.2005 року відповідач на зазначену земельну ділянку вже на своє ім'я отримав державний акт на право приватної власності на землю від 22.12.2005 року серії [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010500101139. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.04.2009 року за відповідачем було визнано право власності на самочинно забудовані: двоповерховий житловий будинок літ. «Б» та двоповерховий житловий будинок літ. «В», які розташовані по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на 1/1 частку домоволодіння [ADDRESS] підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ММБТІ від 17.06.2009 року. 28.07.2010 року відповідач продав позивачу 46/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. В цілому домоволодіння складається з двох житлових будинків: житловий будинок камінь літ. «Б» і житловий будинок камінь літ. «В» та до них прилягають огорожі № 1-4, 7-10. Відповідно до договору купівлі-продажу, у користування позивача відійшов житловий будинок літ. «В», огорожі № 7,8,9. Договору купівлі-продажу 46/100 часток земельної ділянки, на якій розташований придбаний мною житловий будинок, між сторонами укладено не було. Тому земельна ділянка з моменту її приватизації та до наступного часу, площею 1000 кв.м., належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на землю від 22.12.2005 року серії [NUMBER]. Однак, з моменту придбання будинку і до теперішнього часу, 46/100 частками даної земельної ділянки користується лише позивач по справі. Відповідач ніяких претензій стосовно вказаних часток земельної ділянки до позивача не має. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається з підстав не заборонених законом, в тому числі за правочином. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 373 ЦК України, земля є об'єктом права власності і право власності на неї набувається і здійснюється згідно закону. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно ст. 120 ЗК України у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, які перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності земельної ділянки, на якій розташовані ці об'єкти. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування або розпорядженням своїм майном, а згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі п.п. «г» п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 за N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», «… З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17)».

Outcome: approved