Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив постановити рішення, на підставі якого встановити, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (Жовтневий район) належав на праві приватної власності [PERSON] та визнати за ним право власності на1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м, з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення № 13 виконавчого комітету Червонобаварської районної Ради депутатів трудящих міста Харкова від 05 травня 1953 року його батькові, [PERSON], була виділена для індивідуального будівництва в безстрокове користування земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , (зараз [ADDRESS]) загальною площею 500 кв.м. 14 липня 1953 року між виконкомом Червонобаварської районної ради, начальником комунального відділу виконкому - житловим управлінням комунхозу виконкому Червонобаварської районної Ради міста Харкова та батьком позивача був узгоджений договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою на підставі рішення виконавчого комітету Червонобаварської районної Ради міста Харкова від 05 травня 1953 року № 13, згідно Указу Президії Верховної Ради від 26 серпня 1948 року. Згідно п. 1 вказаного договору житлове управління комунхозу відводить забудовнику ділянку комунальної землі на підставі рішення виконкому площею 500 кв.м по [ADDRESS] , ( зараз [ADDRESS]). Згідно п. 2 вказаного договору вказана ділянка відводиться забудовнику в безстрокове користування. До договору від 14.07.1953 року доданий план земельної ділянки, що був узгоджений з начальником відділу забудови, районним архітектором та головним архітектором міста Харкова. Вказаний договір був зареєстрований в Червонобаварському райжитлоуправілінні за № [NUMBER] від 27 липня 1953 року. 27 липня 1953 року договір був посвідчений державним нотаріусом П'ятої міської нотаріальної контори Червонобаварського району міста Харкова під реєстровим № [NUMBER]. 13 жовтня 1964 року земельна ділянка за вказаною адресою була зареєстрована в Харківському міському бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 6500, кв. 360. На час будівництва [PERSON], був у шлюбі з матір'ю позивача - [PERSON], який був зареєстрований 13 січня 1952 року. Батьки позивача побудували житловий будинок «літ» А-1 з прибудовою та з надвірними будівлями за зазначеною адресою на виділеній під цю забудову земельній ділянці. Але право приватної власності на вказаний об'єкт нерухомості за життя не оформили. Харківським міським бюро технічної інвентаризації за замовленням батька неодноразово проводилися технічні інвентаризації житлового будинку та надвірних будівель, що підтверджується зведеним оціночним актом на домоволодіння від 24.12.1980 року, технічними документами, складеними техніками БТІ 22.07.1954 року, 12.02.1962 року та 22.12.1980 року. У [PERSON] та [PERSON] було два сина: позивач у справі - [PERSON], [INFO], та відповідач - [PERSON], [INFO]. Батьки здійснювали господарський клопіт за будинком та надвірними будівлями, вносили місцеві податки і збори з будівель і земельну ренту, платежі обов'язкового страхування. Вони постійно проживали та були прописані до дня їхньої смерті в будинку, що підтверджується записами в будинковій книзі та довідками ділянки № 22 комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району міста Харкова №№ 131, 132 від 18.03.2014 року. Батьком позивача були укладені договори з відповідними органами на газо- та водопостачання, про надання послуг електрозв'язку, які збереглися до теперішнього часу. [INFO] померла мати - [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були її чоловік та два сини, сторони у справі, які спадщину прийняли фактично, оскільки вступивши в управління та володіння спадковим майном, постійно мешкаючи та будучи прописаним в будинку, здійснюючи за ним господарський клопіт. [INFO] помер батько сторін - [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були його сини: [PERSON] та - [PERSON] За життя 21 вересня 2011 року батько склав заповіт, яким усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, він заповідав своїм синам: [PERSON] та [PERSON]. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори , реєстровий номер 4-601. Кожний зі спадкоємців за заповіту після смерті [PERSON] успадкував по 1/2 частині батьківського житлового будинку з надвірними будівлями. Позивач зазначає, що він прийняв спадщину після смерті батька оскільки звернувся з відповідною заявою до 5 ХДНК. Відповіддю державного нотаріуса П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 11.04.2014 року № 1179/02-14 позивачу було відмовлено в оформленні права на спадщину на будинок у зв'язку з тим, що право власності на ім'я батька не зареєстроване. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. [INFO] відповідач у справі [PERSON] помер. У листопаді 2014 року до суду з зустрічним позовом звернулась правонаступник після смерті [PERSON] - його дружина [PERSON], яка просила постановити рішення, на підставі якого встановити, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (Жовтневий район) належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 5/8 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв.м, житловою площею 40,4 кв.м з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON], померлого [INFO], який прийняв спадщину: в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на ? частину, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 3/8 частини. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], який був відповідачем по цивільній справі № 639/3619/14-ц за позовом [PERSON], та який звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом. Далі позивач по зустрічному позову послалася на обставини, які викладені у рішенні вище. У березні 2015 року позивач за основним позовом [PERSON] не змінюючи підстави позову уточнив свої вимоги та просив постановити рішення, на підставі якого встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені вище. В подальшому позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала та зменшила позовні вимоги за зустрічний позовом, просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], який прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], у вигляді 1/6 частини, та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], у вигляді 2/6 частини. Представник позивача за основним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення зміненого зустрічного позову не заперечував. Представник 3-тьої особи Харківської міської ради в судовому засіданні проти задоволення як основного так і зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що право власності на спірний будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому воно не може являтися спадковим майном і за ним не може бути визнано право власності в порядку спадкування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення № 13 виконавчого комітету Червонобаварської районної Ради депутатів трудящих міста Харкова від 05 травня 1953 року [PERSON] була виділена для індивідуального будівництва в безстрокове користування земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], загальною площею 500 кв.м. ( т. 1 а.с. 18) 14 липня 1953 року між виконкомом Червонобаварської районної ради, начальником комунального відділу виконкому- житловим управлінням комунхозу виконкому Червонобаварської районної Ради міста Харкова та [PERSON] був узгоджений договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою на підставі рішення виконавчого комітету Червонобаварської районної Ради міста Харкова від 05 травня 1953 року № 13, згідно Указу Президії Верховної Ради від 26 серпня 1948 року. ( т.1 а.с. 16-17) Згідно п. 1 вказаного договору житлове управління комунхозу відводить забудовнику ділянку комунальної землі на підставі рішення виконкому площею 500 кв.м по [ADDRESS]. Згідно п. 2 вказаного договору вказана ділянка відводиться забудовнику в безстрокове користування. До договору від 14.07.1953 року доданий план земельної ділянки, що був узгоджений з начальником відділу забудови, районним архітектором та головним архітектором міста Харкова. (т.1 а.с. 19-20) Вказаний договір був зареєстрований в Червонозаводському райжитлоуправілінні за № [NUMBER] від 27 липня 1953 року. 27 липня 1953 року договір був посвідчений державним нотаріусом П'ятої міської нотаріальної контори Червонобаварського району міста Харкова під реєстровим № [NUMBER]. 13 жовтня 1964 року земельна ділянка за вказаною адресою була зареєстрована в Харківському міському бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 6500, кв. 360. На час будівництва [PERSON] був у шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований 13 січня 1952 року у Червонобаварському ЗАЦС міста Харкова, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER]. (т.1 а.с. 48) Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] у шлюбі побудували житловий будинок «літ» А-1 з прибудовою та з надвірними будівлями за зазначеною адресою на виділеній під цю забудову земельній ділянці. З копії домової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 27 лютого 1957 року постійно мешкали та були зареєстровані по [ADDRESS]. (т.1 а.с. 22-32) Харківським міським бюро технічної інвентаризації за замовленням [PERSON] неодноразово проводилися технічні інвентаризації житлового будинку та надвірних будівель, що підтверджується зведеним оціночним актом на домоволодіння від 24.12.1980 року, технічними документами від 22.07.1954 року, 12.02.1962 року та від 22.12.1980 року. (т.1 а.с. 34-40) Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих від 09.10.1968 року вул. Пригородна в Жовтневому районі перейменована у вул. Петра Набойченко. (т.1 а.с. 50-51) Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 404 ( z1538-12 ) від 09.08.2012 року, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно технічному паспорту всі побудови на земельній ділянці [ADDRESS] були зведені до 1985 року. ( т.1 а.с. 41-46) Отже, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (Жовтневий район) не є самовільно побудованими, оскільки побудовані подружжям [PERSON] на підставі дозволу виконавчого комітету на земельній ділянці, яка була виділена в безстрокове користування для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями. Крім того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що родина [PERSON] у строк, вказаний у договорі побудували житловий будинок з надвірними будівлями. З 27 лютого 1957 року та по день смерті постійно проживали та були прописані в будинку, вносили місцеві податки і збори з будівель і земельну ренту, платежі обов'язкового страхування, здійснювали господарський клопіт за будинком та надвірними будівлями. [PERSON] та [PERSON] як власники володіли, користувалися та розпоряджалися своїм майном на власний розсуд. Дані обставини підтверджуються договорами про газо-, водопостачання, технічною документацією, записами в домовій книзі. ( т.1 а.с. 22-32;41-46; 56-60) У ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України зазначено, що майно, яке знаходиться у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України загальна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю. Отже, суд вважає, що вимоги позивачів, як за основним, так і по зустрічному позову про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. [INFO] померла [PERSON]. ( а.с. 13) Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS]. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. У ч. 1 ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві загальної сумісної власності спадкується на загальних підставах, а ч. 1 ст. 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом являються рівними. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були її чоловік - [PERSON], та сини - [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с. 11, 48, 68) Згідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно мешкав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, визначеного статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від спадку. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України [PERSON] прийняв спадщину після смерті його матері, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. ( т.1 а.с. 104) Позивач за основним позовом [PERSON] просить суд встановити факт постійного сумісного проживання його разом зі спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO]. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення у судовому порядку, крім тих, що зазначені у ч. 1 цієї статті, й інших фактів, від яких залежать виникнення, зміна та припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення. Встановлення даних фактів необхідно для оформлення спадкових прав. Як вбачається з акту складеного ділянкою №22 КП «Жилкомсервіс» у присутності свідків, [PERSON] проживає по [ADDRESS] з 1986 року по теперішній час. ( т.1 а.с. 229) З характеристики складеної ст. ДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області убачається, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з сім*єю та характеризується позитивно. ( т.1 а.с. 230) В судовому засіданні відповідач за основним позовом [PERSON] визнала факт проживання [PERSON] за вищевказаною адресою на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] в даній частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Тому суд вважає, що після смерті [PERSON] її чоловік та сини успадкували кожний по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. [PERSON] після смерті дружини стало належати 4/6 частини вищезазначеного будинку, а [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині кожному. [INFO] помер [PERSON]. ( т. 1 а.с.12) За життя, 21 вересня 2011 року [PERSON] склав заповіт, яким усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, він заповідав своїм синам: [PERSON] та [PERSON] Заповіт був посвідчений державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори , реєстровий номер 4-601. ( т. 1 а.с. 49) Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Як убачається зі спадкової справи № 771/2013, яка була заведена після смерті [INFO] [PERSON], з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] ( т. 1 а.с. 115-116) Однак, у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності спадкодавця на будинок не зареєстровано. ( т. 1 а.с. 146) Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Враховуючи викладене, суд не бачить правових підстав для відмови у задоволені вимог в частині визнання за [PERSON] та [PERSON], за кожним окремо, права власності у порядку спадкування за законом на 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] на праві власності в порядку спадкування, після смерті їх батьків, належить по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] кожному. [INFO] помер [PERSON] ( т.1 а.с. 74) Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] залишилося два спадкоємця за законом: його дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] Як вбачається зі спадкової справи №400/2014, яка була зведена після смерті [INFO] [PERSON], до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про відмову від спадщини після смерті батька на користь матері [PERSON], звернулася [PERSON] Також в матеріалах спадкової справи є копія паспорту на ім'я [PERSON] - дружини спадкодавця, з відміткою про прописку за адресою [ADDRESS] з 19.05.1971 року по теперішній час, що є фактом прийняття спадщини згідно ст. 1268 ЦК України. (т.1 а.с. 147-163) Частина 1 ст. 1273 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Отже, єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] є його дружина, позивач по зустрічному позову [PERSON] На підставі викладеного суд не знаходить правових підстав для відмови у задоволені зустрічного позову [PERSON] в частині визнання за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], який прийняв спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], у вигляді 1/6 частини, та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], у вигляді 2/6 частини. На підставі викладеного та

Outcome: approved