Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

у квітні 2018 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 2002 по 2010 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох неповнолітніх дітей, на яких відповідач згідно рішення суду сплачує аліменти у розмірі 385,80 грн. щомісячно на кожну дитину. Натомість позивач вважає вказану суму мізерною та недостатньою для належного утримання дітей, що не відповідає законодавчо визначеному мінімальному розміру аліментів для дітей 15-ти та 10-ти років, який з 01.12.2017 року становить 930 грн. У звязку з наведеним позивач просить стягнути ? витрачених коштів за послуги лікаря стоматолога у розмірі 3000,00 грн., змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] з твердої грошової суми 385,80 грн. щомісячно на кожного на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, пояснивши, що вона звернулася до суду в інтересах дітей, потреби яких збільшилися, оскільки вони підросли та коштів, які сплачує за рішенням суду відповідач 385 грн на одну дитину, недостатньо для забезпечення дітей харчуванням, лікуванням, одягом та розвитку їх творчих здібностей. Також вважає, що діти повинні отримували аліменти не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини певного віку та аліменти бажає отримувати в частці від доходу відповідача, що буде певною гарантією постійного збільшення суми аліментів та вона не буде змушена кожного разу звертатися до суду з позовом, відповідач інколи дає кошти дітям на придбання речей, але їх недостатньо, оскільки тільки на брекет - системи для доньки [PERSON] вона витратила по 6 тис грн. за одну систему, а ще потрібні кошти на проїзд та оплату послуг. Відповідач проти задоволення позову частково заперечував та вважав що він має сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки отримує нестабільний дохід хоча і працює офіційно юрисконсультом та адвокатом, є самозайнятою особою, та ще має ще двох дітей в іншому шлюбі та непрацездатних батьків, в добровільному порядку допомагає доньці [PERSON] та сину [PERSON] придбає одяг та дає кошти, має намір і бажання в подальшому виконувати свій батьківський обовязок, але позивач перешкоджає в цьому, не дозволяє дітям спілкуватися з ним. Уважав що витрати на лікування доньки в приватній стоматологічній клініці, яке проведене позивачем без його згоди, необґрунтовані та недоведені, він також потребує лікування, але стаціонарно лікуватися не має можливості, амбулаторне лікування коштує 1,5 тис. грн. на 10 днів. Також зазначає, що позивач повинна була звернутися до нього для досудового врегулювання спору та донька [PERSON] мала право сама звернутися з позовом, син [PERSON] не зареєстрований з матірю, а тому [PERSON] неналежний позивач. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить копія рішення Машівського районного суду від 07.10.2010 р. (а.с.5), позивач та відповідач мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.10,11). Рішенням Машівського районного суду від 12 червня 2014 року встановлений рішенням Машівського районного суду від 06.07.2010 р. розмір аліментів збільшено та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] на утриманя доньки [PERSON] та сина [PERSON] аліменти в розмірі по 385, 80 грн. на кожного шомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до дня досягнення повноліття дитиною (а.с.6,7). Згідно довідки Машівської селищної ради № 967 від 28.03.2018 р. позивач зареєстрована [INFO] та разом з нею зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Відповідно до акту від 30.03.2018 р., складеного за участі депутата селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON]І,, [PERSON] у присутності власника будинку [PERSON], під час обстеження було встановлено, що [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] без реєстрації за адресою смт Машівка, вул Незалежності,133, кв.43 (а.с.13). Як убачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів №142 та №150 від 19.12.2017 р. та 24.12.2017 р., була здійснена проплата [PERSON] за отримання стоматологічних послуг всього на суму 6000, 00 грн. (а.с.14). Згідно з довідкою Машівської центральної районної лікарні від 12.06.2018 року [PERSON] потребує ортодонтного лікування (а.с.45). Згідно довідки керівника ансамблю ФОП [PERSON] від 30.03.2018 р., [PERSON] навчається в студії зразкового ансамблю народного танцю «Відродження» та оплата за навчання складає 150 грн (а.с.15). Як убачається зі списку дітей, які направлялися на оздоровлення до позаміського дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Салют» на 3 зміну (а.с.89-91), [PERSON] з 17.07. по 06.08.2017 року відпочивала у вказаному оздоровчому таборі та батьківська доплата склала 421,47 грн (а.с.54-57). З наданого виписного епікризу стаціонарного хворого №2838 убачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Машівської ЦРЛ з 24.11.2016 року по 09.12.2016 року з діагнозом: гостра правобічна пневмонія та йому призначено лікування: емсеф, йогурт, інспірон, інгаляції з муколваном, но-шпа, тавегін, фромілід. Копії чеків, наданих позивачем (а.с.87-88) свідчать про придбання вказаних ліків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). За змістом статті 160 СК України, яка кореспондується зі статтею 29 ЦК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матірю [PERSON] - позивачем по справі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184\~СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у\~ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі за № 143 цс 13. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів донька сторін [PERSON] потребує ортодонтного лікування та коштів на оплату занять у танцювальному гуртку, син [PERSON] хворіє, а також діти потребують коштів на харчування та придбання одягу в більшому розмірі в силу віку, а тому аліменти в сумі 385,80 грн на даний час є недостатньою сумою для забезпечення щоденних потреб дитини. Крім того, право вибору способу стягнення аліментів належить саме стягувачу аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені\~ст. 182 СК України. Так, за відомостями виконавчого комітету Карлівської міської ради №06-21/772 від 27.04.2018 р. відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.31) та в шлюбі з [PERSON] також має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.152,153). [PERSON] є ученицею 4 класу Карлівської [PERSON] ступенів №1 Карлівської районної ради та згідно довідки Карлівської ЗОШ від 15.8.2018 року (а.с.108), за період 2017-2018 року [PERSON] було сплачено за харчування 931,24 грн. [PERSON] відвідує ясельну групу ДНЗ №6 «Чебурашка» м.Карлівка та оплата за його утримання у вказаному закладі складає 194,40 грн в місяць (а.с.109,110). За довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с.102) [PERSON] станом на 15.08.2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 10540,08 грн. 21.08.2018 року [PERSON] був проконсультований лікарем-неврологом лікувально-діагностичного центру «Медіон» м.Полтава та йому було встановлено діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта ускладнений протрузіями мхд, вузлами Шморля, деформуючим спондильозом із вторинним корінцевим синдромом (а.с.103-106), що також стверджується довідкою, виданою Карлівською центральною районною лікарнею (а.с.154). Згідно з довідкою Полтавського обласного державного центру експертиз рослин від 03.08.2018 року (а.с.107) [PERSON] працює на посаді провідного фахівця-юрисконсульта вказаного підприємства і його посадовий оклад становить 3207,00 грн (а.с.107). У Державному земельному кадастрі відсутні відомості про наявність у власності відповідача земельних ділянок, що стверджується повідомленням Державного кадастрового реєстратора № РВ 5301073362018 (а.с.206). Також з наданих відповідачем копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1904, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, сформованого 23.10.2017 року та платіжних доручень про сплату щорічного внеску, єдиного соціального внеску (а.с.114-122, 150,151) убачається, що [PERSON] 17.10.2017 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та здійснює таку діяльність. За розрахунком доходів та витрат, наданого відповідачем, він отримує щомісячно дохід в сумі 12000,00 грн та несе витрати в розмірі 10700 грн (а.с.207). Водночас відповідач у розрахунку доходів та витрат за місяць вказав суми, які він сплачує раз на рік 1762,00 грн на оплату річного внеску адвоката, затрати на лікування хронічного захворювання хребта раз на три місяці в сумі 3320,00 грн, хоча надав тільки один чек на придбання антигіпертензивного препарату, доказів щодо лікарського призначення не надавши, а тому суд вважає витрати в сумі 4082,00 грн необґрунтованими. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Отже, з урахуванням встановлених вище обставин справи, суд вважає за необхідне змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON],з твердої грошової суми 385,80 грн на частку від заробітку в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та позов в цій частині задовольнити. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей, обов'язок по утриманню яких покладений також і на відповідача, та захистом прав останнього, який має на утриманні двох дітей в іншому шлюбі, працює та має дохід від адвокатської діяльності як самозайнята особа, хворіє. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. Щодо стягнення з відповідача ? суми витрачених коштів за послуги лікаря-стоматолога витрачені на лікування [PERSON], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги, оскільки за квитанцією про оплату стоматологічних послуг платником вказана донька позивача та відповідача [PERSON], яка таких вимог не заявляла. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial