Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 10 жовтня 2009 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, а тому рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2013 року шлюб між ними розірвано. Позивач у позові зазначає, що з моменту розірвання шлюбу донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач за весь час ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Також відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідного для нормального самоусвідомлення доньки, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти та відпочинку. В зв`язку з чим створилися умови, які шкодять інтересам дитини. Окрім того, позивач вказує, що відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної та грошової посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Усі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно, дитина знаходиться повністю на її утриманні. Зазначені факти позивач розцінює, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджується відсутністю серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. За вказаних обставин, посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 141, 150, 157, 164 СК України, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків від 19 жовтня 2020 року на виконання ухвали судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без руху та клопотання про звільнення від сплати судового збору. 04 грудня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зокрема представник відповідача зазначив, що відповідач заперечує проти позову через його безпідставність та необґрунтованість. Мотивує його позицію тим, що після розірвання шлюбу спільна позивача та відповідача дитина - [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати разом із позивачем в м. Хмельницький. Остання не звернулась до суду щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Водночас на прохання відповідача позивач відмовилась надавати реквізити свого банківського рахунку з метою добровільної сплати відповідачем грошових коштів на утримання своєї доньки. Тому відповідач намагався передавати грошові кошти та подарунки через свою матір, оскільки позивач повністю обмежила спілкування доньки із батьком, а тому певні суми грошових коштів в рахунок аліментів відповідач надсилав для позивача поштовим переказом за відомою для нього адресою проживання позивача. Проте, позивач відмовлялась отримувати надіслані відповідачем грошові кошти та повертала їх для відповідача. Пізніше позивач змінила адресу свого проживання та відмовила на неодноразові прохання відповідача, висловлені через свою матір, повідомляти адресу свого місця проживання та реквізити свого банківського рахунку для перерахунку коштів для дитини. Відповідач вважає, що такі дії позивача не відповідають інтересам дитини, адже за положеннями Сімейного кодексу України грошові кошти (аліменти) надані іншим із батьків, який проживає окремо, є власністю дитини та мають використовуватись виключно на утримання дитини та в її інтересах, а той із батьків який проживає з дитиною не має права відмовлятись від аліментів. Окрім того, вказує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, позивач блокувала усі номери телефонів відповідача щоб з ним не спілкуватись та відповідно не надавала можливості спілкуватись із дитиною. Відповідач намагався з`ясувати місце проживання дитини, приїздив у м.Хмельницький та навідувався за відомою йому адресою місця проживання батьків позивача, проте матір позивача відмовилась повідомляти відповідачу адресу проживання його дочки. В свою чергу відповідач усно звертався до Служби у справах дітей Хмельницької міської ради з метою сприяння йому у побаченнях та спілкуванні з донькою, де йому запропонували надати офіційні звернення з цього приводу за своїм місцем проживання, тобто в м. Нетішин. В свою чергу в м. Нетішин, служба у справах дітей, рекомендували звертатись для вирішення питання його участі у вихованні дитини за місцем проживання дитини. Таким чином, за даних конкретних обставин, на переконання представника відповідача, відсутня винна та свідома поведінка [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні доньки, про умисне і свідоме нехтування ним обов`язками батька, оскільки не прийняття участі в утриманні, вихованні та спілкуванні із дитиною є наслідком дій самої позивача. На підставі наведеного, представник відповідача просить у позові [PERSON] відмовити. Будь-яких заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року вказану вище позовну залишено без руху. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 жовтня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі. 19 листопада 2020 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області підготовче провадження по вказаній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Додатково позивач зазначила, що відповідач дитину не бачить вже понад шість років, дитина з батьком не бажає спілкуватись, а тому є усі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо дочки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він бажає брати участь у житті дитини, виховувати її, однак позивач не дає йому таку можливість, оскільки виїхала в інше місто, змінила адресу проживання та йому відмовляється її повідомити, на телефонні дзвінки не відповідає. Вказав відповідач, що він намагався надавати для дитини кошти в різних розмірах виходячи зі свого матеріального становища перераховуючи їх для позивача, однак остання йому їх повертала та не бажала, щоб він мав будь-якого відношення до їх спільної дитини. Категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву, вважає, що він суперечить інтересам дитини, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідач [PERSON] в даний час намагається виправити ситуацію, яка склалася, а позивачем не надано належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. п. 2, 4 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 22 квітня 2013 року розірвано, що підтверджується копією рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (арк. спр.8) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницький Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO] (арк. спр. 9). Вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] , [INFO] , займається мама [PERSON] остання піклується про життя та здоров`я малолітньої [PERSON] . Зокрема з довідок-характеристик з навчальних закладів на дитину слідує, що біологічний батько вихованням дитини не переймається, навчанням не цікавиться, школу та гуртки не відвідував. Вихованням та навчанням [PERSON] займається матір, [PERSON] . З інформації наданої викладачем ДМШ№3, а саме класного керівника дитини, убачається, що з боку батьків здійснювався систематичний контроль за відвідуванням та успішністю у навчанні. Мама і вітчим постійно цікавляться досягненням дитини, оплату за навчання здійснювали вчасно (арк.спр.10,11,14,15,21). З довідки виданої Хмельницькою міською радою Управління з питань реєстрації відділу реєстрації місця проживання Б-03-35631 слідує, що [PERSON] та малолітні діти [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані разом, вели спільне господарство та перебували на утриманні [PERSON] в [ADDRESS] (арк. спр.18). Відповідно до письмової заяви засвідчену приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушка В.М., зареєстрованої в реєстрі за №680 слідує, що [PERSON] , батько малолітньої [PERSON] , [INFO] підтвердив, що після розлучення [INFO] з своєю бувшою дружиною [PERSON] , мамою [PERSON] , в утримані доньки участі ні грошовій, ні в натуральній формі не приймав. На аліменти бувша дружина не подавала, так як він зрозумів зі слів бувшої дружини годувальником в сім`ї був її другий чоловік [PERSON] і його донька була на його повному утриманні (арк. спр.19). Згідно довідки №9292/14.13-11 від 12 серпня 2019 року виданої Нетішинським міським відділом державної виконавчої служби будь-які виконавчі провадження, відкриті відносно [PERSON] на виконанні не перебувають (арк.спр16). Вищевказані обставини дійсно свідчать про винну поведінку [PERSON] щодо дитини, які мали місце до звернення позивача з позовом до суду, оскільки з матеріалів справи не вбачається та стороною відповідача не надано доказів того, що [PERSON] вчиняв активні дії щодо того, щоб брати участь у вихованні дитини. В подальшому, під час судового розгляду, відповідач просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки він бажає брати учать у житті дитини та бажає виконувати батьківські обов`язки. Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] до подання позову та в даний час свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Не містять і матеріали справи медичного висновку про алкоголізм чи наркоманію відповідача. Натомість, аналіз досліджених судом доказів в сукупності вказує на те, що відповідач бажає належним чином ставитись до виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 08 квітня 2021 року про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] , [INFO] та пояснення відповідача, який бажає виховувати та утримувати дитину, суд вважає за можливе, хоча винна поведінка відповідача і доведена позивачем у суді, але з урахуванням його особи, а також наведених обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, як крайнього заходу, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та надати йому термін для виправлення строком у один рік. При цьому, покласти на органи опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради та органи опіки та піклування Хмельницької міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed