Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У жовтні 2018 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON], яка народилась [INFO] р., [PERSON], який народився [INFO] р., [PERSON], який народився [INFO] р., та [PERSON], який народився [INFO] р., такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що він є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстровані також його дочка - [PERSON], зять - [PERSON], онук - [PERSON], які там не проживають більше двох років, оскільки переїхали жити до Російської Федерації, та зять - [PERSON], який також там не проживає більше двох років, місцезнаходження якого йому невідомо. Від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заяв про визнання позову або відзиви не надходили. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 9). Адреса вказаного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], яка є дочкою [PERSON], [PERSON], який є зятем [PERSON], [PERSON], який є онуком [PERSON], та [PERSON], який є зятем [PERSON] (а. с. 10, 11). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім'ї власника цього житла - [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], не проживають більше двох років (а. с. 11). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а. с. 12). У висновку від 14.01.2019 р. № 02-16/77 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, як органу опіки та піклування, про доцільність визнання [PERSON], який народився [INFO] р., таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зазначено, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS], яке є зареєстрованим місцем проживання його онука - [PERSON], який народився [INFO] р. [PERSON] фактично проживає разом з батьками - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] перешкоджає [PERSON] отримувати субсидію на оплату комунальних послуг. [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини пояснив, що його дочка [PERSON] разом зі своїм чоловіком - [PERSON] та сином [PERSON] проживають у Російській Федерації близько 12 років, є громадянами Російської Федерації, не мають наміру проживати за місцем реєстрації в Україні та не заперечують щодо зняття їх сина - [PERSON] з реєстрації місця проживає за адресою: [ADDRESS] Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області дійшов до висновку про доцільність визнання [PERSON], який народився [INFO] р., таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], відсутні з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як члени сім'ї власника житла за адресою: [ADDRESS], які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved