Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON]. пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 11 лютого 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька [PERSON], [INFO], проте з грудня 2013 року відповідач коштів на її утримання не надає, ухиляється від цього обов'язку, хоча вона не працює у зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років, змушена проживати в орендованому житлі та ще утримувати дитину, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання до досягнення дитиною 3-х років в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з грудня 2013 року. У судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, зазначивши, що відповідач має реальну можливість сплачувати щомісяця на її та дитини утримання близько 3000,00 грн. та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині обов'язку утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, заперечуючи проти визначено у позові розміру аліментів тим, що наразі ніде не працює, на роботу влаштуватися за спеціальністю не може, доходи від підприємницької діяльності не отримує, сплачує регулярно за рішенням суду аліменти на дитину у розмірі близько 800,00 грн., не допускаючи заборгованості, надає за можливості додаткового кошти позивачу, купує продукти харчування, іграшки, речі для дитини, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини не більше 600,00 грн. на місяць. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, також і в разі розірвання шлюбу, що передбачено ч.ч. 4, 6 ст. 84 СК України. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №59, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.3). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, долученим до матеріалів справи в копії (а.с.4). Позивач з дитиною проживає окремо від відповідача у орендованій квартирі, що вбачається з договору оренди від 13 квітня 2014 року (а.с.20-22) та визнано відповідачем у судовому засіданні, а відтак, за правилами ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Також судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ІП «Ізідейт Днєпр» до 20 травня 2014 року, про що свідчить повідомлення про розірвання трудового договору (а.с.25), проте зараз не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, де отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 130,00 грн., про що до матеріалів справи долучена довідка управління від 28 жовтня 2014 року №5236(а.с.56, 55). Інших доходів позивач не має. Відповідач є приватним підприємцем (РНОКПП ФОП [NUMBER]) за видами діяльності згідно з КВЕД: обробка даних, консультування з питань інформатизації, комп'ютерне програмування, інша діяльність у сфері інформатизації, проте у 2014 році за даними податкових декларацій за період з І-ІІІ квартали господарська діяльність не велась і доходи не отримувались (а.с.58-63). Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. За рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014 року, що не оскаржувалось та набрало законної сили, з [PERSON]. на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], присуджено стягувати аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2013 року (а.с.57). Вказане рішення відповідачем виконується без допущення заборгованості, про що свідчать розписки позивача про отримання коштів, квитанції про грошові перекази за період з січня 2014 року по вересень 2014 року включно (а.с.64-67) та визнано позивачем у судовому засіданні. Встановивши наведені обставини, суд одночасно зважає на положення ч. 2 ст. 84 та ч. 2 ст. 85 СК України, які є спеціальними до виниклих між сторонами за цим позовом правовідносин, та відповідно до закону в даному випадку право на утримання не залежить від того, чи працює особа, та від її матеріального стану. При ухваленні рішення для суду є визначальним те, що дитина не досягла трьох років, дитина мешкає разом із матір'ю, та матір дитини нею опікується. Вирішуючи спір про розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з положень ч.1 ст.80 СК України, які передбачають можливість присудження за рішенням суду аліментів одному з подружжя як у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя, так і (або) у твердій грошовій сумі, та враховує відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, що виключає можливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) та зумовлює встановлення їх у твердій грошовій сумі. При цьому, суд приймає до уваги стан здоров'я платника аліментів, який є працездатною особою з фаховою освітою, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність у нього інших осіб на утриманні, окрім дитини [PERSON] та дружини, матеріальний стан позивача, яка не працює у зв'язку з доглядом за дитиною і отримує соціальну допомогу, стан здоров'я позивача та дитини, яка протягом 2014 року неодноразово проходила амбулаторне та стаціонарне лікування, про що свідчать виписки із медичної картки (а.с.23, 24, 54), та інші обставини, які мають значення для справи, зокрема, розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу, що з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 1301,00 грн., а відтак, на переконання суду, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO], в розмірі 650,00 грн. на місяць, що буде справедливим та співмірним. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що ним в міру надаються кошти на утримання дитини та інші витрати, купуються речі та продукти харчування дитині, як підставу для відмови у позові, оскільки такі виплати проводяться не на користь позивача, а на утримання дитини і підлягають цільовому використанню на нагальні потреби дитини в харчуванні, лікуванні, одязі, тоді як аліменти на утримання дружини мають своєю ціллю забезпечення жінки через відсутність у нею можливості одержувати власні доходи на особисті потреби, зокрема, з ведення господарства, за зайнятістю доглядом за дитиною після народження і до досягнення нею трьох років. Одночасно розв?язуючи решту позовних вимог, суд виходить з того, що за правилами ч. 1 ст. 79 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, який за датою штампу вхідної кореспонденції позивачем пред'явлено 16 жовтня 2014 року, та доказів наявності підстав для присудження аліментів за минулий час у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 79 СК України, зокрема, обставин вжиття заходів до отримання аліментів на своє утримання і ухилення відповідачем від цього обов'язку, позивачем, згідно з покладеним не неї ст. ст. 10, 60 ЦПК України обов'язком доказування, не надано, у зв'язку з чим в задоволенні позову про стягнення аліментів за період з грудня 2013 року по 15 жовтня2014 року належить відмовити. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial