Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якій просила звільнити її - [PERSON] від подальшої сплати кредиту на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», процентів за користування кредитом та штрафних санкцій. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що у 2013 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав їй кредит на суму 6 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну кредитну картку № 5168755319615775 зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Кредитним лімітом вона не користувалася, тому проценти їй не нараховувалися. На кредитній картці знаходилися грошові кошти в сумі 6\~000,00 грн., які вона не знімала. 13 червня 2015 року, біля 17-00 годин, коли вона перебувала на роботі, у неї було викрадено невідомою особою кредитну картку Приватбанку № 5168755319615775 з якої було знято 6\~000,00 гривен з різних банкоматів, про що свідчить копія виписки по карті за 13.06.2015 року. При цьому, секретний пін-код від своєї картки, або інші секретні данні вона нікому не повідомляла. Грошові кошти були зняті незаконно з її картки під час її перебування на роботі, звідки вона не могла відлучитися до наступного дня. Вважає відповідача винним в пропажі її грошових коштів з картки. При виявленні крадіжки кредитної картки вона негайно звернулася із письмовою заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідачем за її заявою було проведено внутрішнє розслідування та особу, яка незаконно викрала грошові кошти з її кредитної картки нібито так і не встановлено. За результатами розслідування від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» їй на мобільний телефон надійшло CMC повідомлення з рекомендацією її звернення до правоохоронних органів за фактом шахрайства. За даним фактом вона звернулася до Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із письмовою заявою про вчинення злочину. За фактом злочину було відкрито кримінальне провадження з метою встановлення особи, яка викрала в неї зазначену кредитну картку та заволоділа кредитними грошовими коштами. Але, Відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано на вимогу слідчого, який проводив досудове розслідування, важливих доказів, а саме - запису камер відео спостереження банкоматів Приватбанку, де були злочинним шляхом викрадені грошові кошти з її кредитної картки, задля встановлення злочинця та повернення її вкрадених коштів. У зв'язку з чим, слідчий не зміг встановити злочинця з вини ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та кримінальне провадження було закрито. Далі 08.12.2015 р. прокуратурою Красногвардійського району м. Дніпропетровська вказане рішення було скасовано та матеріали направлено до СВ Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для організації подальшого досудового розслідування. До теперішнього часу Відповідач навмисно ухиляється від надання доказів та так і не надав матеріали до слідчого відділу. Злочинець не був встановлений з вини ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Разом з цим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» продовжує нараховувати їй проценти, регулярні платежі та змушує її виплачувати кредитні кошти в сумі 6\~000,00 грн., якими вона фактично не користувалася. На день подачі позову до суду нею вже сплачено на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 2 565,00 грн., в погашення кредиту, яким вона не користувалася. Вважає, що причиною крадіжки грошей з кредитної картки є неналежне забезпечення безпеки платежів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» тому, що відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розробка технологій забезпечення безпеки платежів покладено на платіжну організацію відповідної платіжної системи, в даному випадку на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Важливим моментом є також те, що Постановою Правління Національного банку України № 620 від 10.12.2004 р. «Про затвердження Правил Національної системи масових електронних платежів» передбачено створення страхового фонду Національної системи масових електронних платежів, який утворений і діє. Метою створення зазначеного фонду було покриття втрат масової системи електронних платежів в тому числі і від крадіжок. З викладеного видно, що її гроші знаходяться під надійним захистом, а в разі їх викрадення, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» їй неодмінно поверне гроші. Але, всупереч даним правовим нормам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» продовжує нараховувати їй проценти та платежі для погашення кредиту, яким вона фактично не користувалася. А у разі несплати чергового платежу. Відповідач їй нараховує пеню та інші штрафи. Таким чином, вважає, що відповідач не надавши до Слідчих органів жодної інформації та доказу, навмисно позбавив її можливості захистити її конституційні, цивільні права, та її права як споживача. Відповідач своїми діями та бездіяльністю створив перешкоди для встановлення винної особи, яка викрала грошові кошти, у зв'язку з чим їй були спричинені матеріальні збитки. При цьому, посилалася на ст.ст. 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з вказаним з позовом до відповідача. У судовому засіданні позивача підтримала позовні вимоги і просила задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позові. Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та це не оспорюється сторонами, що у 2013 році між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 5168755319615775 у розмірі 6 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. На виконання вказаного договору позивачу був відкритий кредитний рахунок у національній валюті України. Банк оформив та видав позивачу платіжну кредитну картку і ПІН-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача із використанням платіжної картки. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що вона на протязі всього періоду а саме з 2013 року по 13 червня 2015 року не користувалася вказаною карткою, грошові кошти не знімала. 13 червня 2015 року біля 17.00 год. невідомою особою було таємно викрадено вказану кредитну картку і того ж вечора з її картки було знято кредитні кошти у сумі 6 000,00 грн. Судом встановлено, що дійсно 13.06.2015 року з кредитної картки № 5168755319615775, виданої на імя [PERSON] було здійснено зняття грошових коштів, у розмірі: 60,00 грн. та 200,00 грн. з банкомату ПАТ КБ «Приватбанку» розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, б.42, та у розмірі 5\~000,00 грн. та 500,00 грн. з банкомату ПАТ КБ «Приватбанку» розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, б.18, що підтверджується листом ПАТ КБ «Приватбанк» № 150618/109 від 18.06.2015 року (а.с. 6). В судовому засіданні представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано роздруківку фотографії осіб за 13.06.2015 року під час зняття грошових коштів з картки 5168755319615775, з камери фото-фіксації банкомата, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, б. 18, а також надано довідку від 07.09.2016 року в якій зазначено, що інших матеріалів відеозапису або фото фіксації з камер відео спостереження за 13.06.2015 року, під час зняття грошових коштів з картки 5168755319615775, виданої на імя [PERSON], в базі Банку немає (а.с. 40,44). Як зазначає позивач, при виявленні крадіжки кредитної картки, вона відразу ж з письмовою заявою звернулася до Банку, однак на підтвердження цих обставин не надає суду належних доказів. Факт звернення до банку з заявою про втрату картки не заперечувався представником відповідача, однак, з даною заявою позивач звернулася вже після того, як грошові кошти були зняті з карткового рахунку. Пізніше, 14 червня 2015 року про вчинене кримінальне правопорушення позивач подала заяву до органів міліції, відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесенні до ЄРДР за ч. 1\~ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015040680001483\~від 14.06.2015 року (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно витягу з кримінального провадження № 12015040680001483, 13.06.2015 року приблизно о 17.00 год. невідома особа, знаходячись в піл їзді № 3 будинку №9 по вул. Кавалерійська в м. Дніпропетровську, таємно, шляхом вільного доступу викрала чуже майно, що належить [PERSON], а саме: мобільний телефон «Нокіа» та гаманець в якому знаходилися дві картки «Приватбанку» (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~ст.\~628,\~629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими для виконання сторонами. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено та це визнається сторонами, що між ними було укладено договір та позивачу було видано кредитну картку. Під час укладення договору та отримання позивачем кредитної картки позивач надала свою згоду на те, що її заява на видачу кредитної картки разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона зобовязалася виконувати Умови та правила надання банківських послуг. Так, Умовами та Правилами надання банківських послуг, передбачено: 1.1.1.10. Банківський рахунок клієнта\~це поточний рахунок, який автоматично відкривається кожному клієнту ПравтБанка, якай пройшов процедуру ідентифікації. 1.1.1.55. Кредитна картка - платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом. 1.1.1.76 Платіжна картка (картка)\~електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку платикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касах банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Залежно від умов, за якими відбуваються розрахунки з використанням платіжної картки, можуть використовуватися дебетова, кредитна схеми обслуговування карток. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом. 1.1.1.100. Засоби доступу - набір засобів, що видаються/визначаються Банком для ідентифікації та автентичності Клієнта через віддалені канали обслуговування. До засобів доступу до системи Internet-banking Приват24 належать ідентифікатор (логін) користувача, постійний пароль, одноразові (динамічні) паролі. До засобів доступу до послуги MobileBankin\~номер мобільного телефону та персональний номер (нік), до Контактного Центру Банку, цілодобової служби «консьєрж-сервіс» - контрольна інформація клієнта, у пристроях самообслуговування\~Картка і ПІН та/або одноразовий (динамічний) пароль. 1.1.1.130. Фінансовий телефон клієнта\~це номер мобільного телефону, який вказаний і підтверджений клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується клієнтом при активації продукції, за допомогою Pos-терміналу співробітника (у відділенні банку), в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням psn-коду карти і sms-повідомлення, а також в Приват24 ( при зміні логіна користувача). 1.1.1.122. PIN-код - персональний ідентифікаційний номер (ПІН) код, відомий лише власнику картки, необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки. 1.1.1.131. Втрата електронного платіжного засобу (платіжної картки)\~неможливість здійснення держателем контролю (володіння) електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Обовязки клієнта: 1.1.2.1.13. Інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефоном 3700. 1.1.2.1.21. Негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення Картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунку. 1.1.2.1.38 Для виключення несанкціонованого використання послуг MobileBankin та Internet-banking зобовязується не залишати свій телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового телефону клієнта або для підключення до Internet-banking, без догляду. Відповідальність сторін: 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Прват24, паролі (ніку) MobileBankin або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. 1.1.5.14 Клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBankin, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. 1.1.5.30. Банк не несе відповідальності перед Власником Картки за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, Стікеру PayPass третім особам. Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Відповідно до підпункту 6 пункту 4 розділу 1 Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що платіжна операція - це дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунку, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківськими рахунками. Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді. За пунктами 5,6 розділу ІІ Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі.\~\~Договір укладається в письмовій формі. Пунктами 2,6 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року визначено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Як стверджує позивач, 13.06.2015 року коли вона перебувала на роботі, в неї було викрадено її мобільний телефон та кредитну картку. Позивач в судовому засіданні визнала, що це сталося внаслідок її необережності та неналежного догляду за своїми речами. Позивачем суду не надано доказів, що після того, як вона дізналася про втрату картки, та мобільного телефону, номер якого був вказаний у договорі як контактний (фінансовий), вона негайно повідомила банк про це. За загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що саме позивачем були порушені умови договору та Умови та правила надання банківських послуг Приватбанком, згідно яких клієнт зобовязався негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону. Зазначені умови договору позивач не виконала, негайно не повідомила банк про втрату карти та мобільного фінансового телефону. У відповідності до вимог пункту 1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС-повідомлені, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Прват24, паролі (ніку) MobileBankin або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. Згідно п.14.12 ст. 14 Закону Країни «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно п. 14.16 ст. 14 Закону Країни «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. В судовому засіданні було встановлено, що позивач з заявою про втрату картки повідомила після того, як грошові кошти були зняті, а тому ризик збитків несе саме позивач. Належних доказів, які б підтверджували факт звернення позивачем до банку негайно після виявлення втрати платіжної картки та до моменту зняття грошових коштів з картки, позивачем суду не надано. Відповідно до п. 9 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В судовому засіданні встановлено, що зняття коштів відбулося з картки позивача [PERSON] шляхом фізичного предявлення платіжної картки № 5168755319615775 та введенні пін-коду з банкоматів міста Дніпропетровська, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами, а саме фотокарткою з камери відео спостереження встановленою на банкоматі. Тобто, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та пояснення самого позивача, свідчать про те, що позивач своїми діями та бездіяльністю, порушила покладені на неї обовязки, що призвело до втрати платіжної картки та пінкоду, та іншої інформації, яке дає змогу ініціювати платіжну операцію. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа. Враховував, що кредитні кошти за які були наявні на кредитній картці були одержані позичальником, під час проведення операції зі зняття спірних грошових коштів із карткового рахунку позичальника зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код, суд вважає, що саме позичальник зобовязаний повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними. При цьому суд, аналізуючи надані сторонами докази, вважає, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання взятих на себе зобовязань, а саме: своїми діями та бездіяльністю допустила втрату кредитної картки, та негайно не повідомила банк про втрату цієї картки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-122цс12, наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором овердрафту та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань. Посилання позивача [PERSON] на наявність кримінального провадження щодо скоєння невідомими особами злочину за ознаками ч. 1\~ст. 185 КК України\~(по факту крадіжки картки Приватбанку) є безпідставними та не приймаються судом до уваги, оскільки даний факт за відсутності особи, яка визнана винною у вчиненні даного злочину, не має правового значення для вирішення даного спору. За змістом\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В обґрунтування своїх позовних вимог та на підтвердження вказаних у позові обставин. позивачем не надано суду належних та допустимих доказів. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є неогрунтованими та недоведеними, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати по справі підлягають віднесенню на позивача. На підставі ст.ст. 526, 626-629, 614,1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 6, 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», та

Outcome: dismissed