Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Ніконджитбудсервіс», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Миколаївській області, спеціалізованого державного підприємства «Укрспец'юст» про стягнення коштів. В обґрунтування позову позивачка вказувала на те, що 29 вересня 2005 року СДП «Укрспец'юст» на підставі заявки ВПВР УДВС ГУЮ в Миколаївській області в рамках виконавчого провадження про стягнення з боржника - ТОВ «Ніконджитбудсервіс» проведено прилюдні торги з примусової реалізації арештованого нерухомого майна, що належало боржникові на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03.07.2001 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення від 23.06.2001 року №468 та зареєстрованого Миколаївським МБТІ за реєстровим №303 від 03.07.2001 року. Відповідно до виданих протоколів торгів №5150131/1435 від 29.09.2005 року позивачку визнано переможцем торгів з примусової реалізації нерухомого майна боржника, розташованого в будинку [ADDRESS], а саме блок [NUMBER]-[NUMBER] - лот №1434 та блок [NUMBER]-[NUMBER] - лот №1435. На виконання умов торгів, позивачкою до початку торгів було сплачено гарантійний внесок для участі в прилюдних торгах згідно договору №5150131 від 12.09.2005 року: за лот 1434 згідно квитанції № ПН 25СS від 23.09.2005 року 213 грн. 15 коп.; за лот 1435 згідно квитанції № ПН 29 CS від 23.09.2005 року 212 грн. 90 коп.. Після того як її було визнано переможцем, у встановлені умовами проведення прилюдних торгів строки, нею було сплачено решту суми, за яку вона придбала вказані вище лоти: за лот 1434 згідно квитанції № ПН 282CS від 03.10.2005 року 8286 грн. 85 коп.; за лот 1435 згідно квитанції № ПН 283CS від 03.10.2005 року 10287 грн. 10 коп.. Таким чином, умови торгів вона виконала в повному обсязі та у встановлені строки та оплатила вартість придбаного майна в загальній сумі 19000 грн., які були перераховані одержувачу СДП «Укрспец'юст». Після повної сплати вартості реалізованого майна їй були видані акти про проведення прилюдних торгів від 26.10.2005 року, які стали підставою для видачі відповідним органом свідоцтва про право власності. Проте, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.20011 року, а в подальшому і рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27.09.2011 року, прилюдні торги, протоколи та Акти про проведення прилюдних торгів від 29.09.2005 року з продажу частин приміщення, в тому числі блоків [NUMBER]-[NUMBER] та [NUMBER]-[NUMBER], розташованих в будинку [ADDRESS] визнано недійсними. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд на підставі положень ч.1 ст.216 ЦК України, ст.1212 ЦК України стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь сплачених нею 19000 грн. грошових коштів. В подальшому, позивачка уточнила підстави заявленого позову та збільшила свої вимоги, пред'явивши позов, який було прийнято судом до провадження, також до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного управління державної казначейської служби України в Миколаївській області, Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Міністерства юстиції України. В ньому позивачка вказувала на те, що прилюдні торги були визнані недійсними, в тому числі, у зв'язку з численними порушеннями вимог закону державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при здійснені ним виконавчого провадження, та як наслідок, вона була позбавлена придбаного нею на торгах нерухомого майна, і до теперішнього часу їй не повернуто сплачені нею кошти. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування шкоди заподіяної незаконними діями службової особи державної виконавчої служби на свою користь 19000 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а всього грошові кошти в сумі 74011 грн. та зобов'язати Міністерство юстиції України, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнути ці кошти за виконавчим документом. Згідно наявного у справі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 22.08.2012 року зареєстровано припинення юридичної особи-спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України у зв'язку з визнанням підприємства банкрутом. Ухвалою суду від 19 травня 2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] в частині вимог до СДП «Укрспец'юст» було закрито на підставі п.7 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. У справу вступив прокурор. В подальшому до участі у справі, в якості співвідповідача судом було залучено Державну казначейську службу України. В судових засіданнях представник позивачки підтримав позов. Просив про його задоволення. Представники відповідачів заперечували проти позову. Представник Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Міністерства юстиції України вказувала на те, що вимоги позивачки є безпідставними, та посилалася на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Представник ТОВ «Ніконджитбудсервіс» вказувала на те, що ТОВ «Ніконджитбудсервіс» не заперечує, що відшкодування позивачці коштів має бути проведено за рахунок Державного бюджету України. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області та Державної казначейської служби України вказував на те, що немає правових підстав для відшкодування шкоди позивачці, оскільки такому має обов'язково передувати відповідне рішення суду, яким визнано дії службових осіб органу державної влади неправомірними. Прокурор вказувала на те, що вимоги позивачки є обґрунтованими в частині відшкодування шкоди за рахунок коштів Державного бюджету з урахуванням індексу інфляції. Від відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшли заперечення на позов, в яких відповідач вказував на те, що позов він не визнає, оскільки вважає його безпідставним, а також посилався на сплив строку позовної давності на пред'явлення даного позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів цивільної справи вбачається, що при здійсненні виконавчих дій при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження підрозділом примусового виконання рішень ВДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області були проведені прилюдні торги з продажу нерухомого майна приміщень гуртожитку по [ADDRESS]. Відповідно до виданих протоколів торгів №5150131/1435 від 29.09.2005 року позивачку визнано переможцем торгів з примусової реалізації нерухомого майна боржника, розташованого в будинку [ADDRESS], а саме блок [NUMBER]-[NUMBER] - лот №1434 та блок [NUMBER]-[NUMBER] - лот №1435. На виконання умов торгів, позивачкою до початку торгів було сплачено гарантійний внесок для участі в прилюдних торгах згідно договору №5150131 від 12.09.2005 року: за лот 1434 згідно квитанції № ПН 25СS від 23.09.2005 року 213 грн. 15 коп.; за лот 1435 згідно квитанції № ПН 29 CS від 23.09.2005 року 212 грн. 90 коп.. Після того як її було визнано переможцем, у встановлені умовами проведення прилюдних торгів строки, нею було сплачено решту суми, за яку вона придбала вказані вище лоти: за лот 1434 згідно квитанції № ПН 282CS від 03.10.2005 року 8286 грн. 85 коп.; за лот 1435 згідно квитанції № ПН 283CS від 03.10.2005 року 10287 грн. 10 коп.. Всього за придбане позивачкою на торгах нерухоме майно було сплачено 19000 грн.. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2011 року було постановлено визнати недійсними прилюдні торги з продажу частин приміщення гуртожитку, розташованого по [ADDRESS], які відбулися 29.09.2005 року. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27.09.2011 року постановлено визнати недійсними протоколи прилюдних торгів та Акти проведення прилюдних торгів з продажу частин гуртожитку по [ADDRESS], які відбулися 29 вересня 2005 року., а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва в частині визнання прилюдних торгів недійсними залишено без змін. За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, інтереси та права юридичних осіб у спосіб визначений законом. Перелік способів захисту права, передбачений ст. 16 ЦК не є вичерпним, а тому суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 2 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року). Виходячи з наведеного, органом, який здійснює функції держави у правовідносинах, за захистом порушених прав у яких позивачка звернулась до суду, є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів і через який у держави, як учасника цивільних відносин, виникають права та обов'язки. Відповідно до Положення про державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду (п. 4 Положення). Як встановлено було рішеннями Ленінського районного суду м. Миколаєва та апеляційного суду Миколаївської області від 30 травня 2011 року та 27.09.2011 року відповідно, при здійсненні виконавчих дій та передачі майна на реалізацію державний виконавець допустив численні порушення та діяв всупереч встановленим нормам діючого законодавства України, внаслідок чого реалізація з прилюдних торгів окремими об'єктами кімнат гуртожитку, а також приміщень загального користування, зокрема, коридорів, підвалів, де проходять комунікації, тощо, була здійснена ним (неправомірно) всупереч вимогам закону. Тобто, з вказаних рішень судів вбачається, що прилюдні торги, протоколи та Акти про проведення прилюдних торгів від 29.09.2005 року з продажу частин приміщення, а саме блоків [NUMBER]-[NUMBER] та [NUMBER]-[NUMBER], розташованих в будинку [ADDRESS], було визнано недійсними, в тому числі, внаслідок грубих порушень службовими особами підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області вимог чинного законодавства в ході виконавчого провадження. Вищевказані судові рішення набрали законної сили, є преюдиційними, а тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що незаконними діями службової особи органу державної влади, позивачці було завдано шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до вимог цивільного законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 19000 грн. Що ж стосується вимог позивачки про стягнення коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на дані правовідносини сторін не поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Позовні вимоги про покладення обов'язку зі стягнення коштів також не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства. Що стосується тверджень відповідачів про пропуск позивачкою строку позовної давності, то вони є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи поштовим конвертом, з якого слідує, що позов було подано до суду [PERSON] 27 вересня 2014 року, тобто в межах трирічного строку. За такого, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial