Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] у шлюбі з [PERSON] перебувала з 6 січня 2015 року. Оскільки сторони проживали разом, відповідно за згодою позивачки відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні та постійно у ньому проживав до січня 2016 року. 25 серпня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Тепер [PERSON] проживає за іншою адресою, однак відмовляється знятись з реєстрації у спірному житлі, створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житлом, а тому відсутні підстави для отримання субсидії, інших пільг для сплати комунальних послуг. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. [PERSON] суду пояснила, що тепер шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Відповідач у спірному житлі не проживає, однак мав ключі від житла. Після розірвання шлюбу змінила замки на дверях до квартири, а тому [PERSON] доступу до квартири не має. Бажає продати квартиру, однак цього не може зробити, оскільки у ній зареєстровано місце проживання відповідача. Також [PERSON] має невиконані кредитні зобовязання, а тому з приводу цього постійно телефонують, погрожують забрати квартиру. [PERSON] відмовляється добровільно зняти з реєстрації місце проживання у спірному житлі. У період шлюбу склались неприязні відносини, тому розійшлись, не можуть проживати разом. [PERSON] погрожував, виганяв з квартири. Відповідач залишив житло, повідомивши, що їде на роботу. Йому сказала, що не можуть разом жити, а тому йому необхідно залишити житло. Спочатку субсидію не призначали, однак пізніше надали документи, що відповідач не проживає у квартирі та після цього призначили субсидію. Тепер з відповідачем не спілкуються. У вівторок [PERSON] у неї уточнював про суд. Коли вирішувалось судом питання про розірвання шлюбу, відповідач приходив до квартири, забирав речі. Після цього знову приходив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав, однак надіслав заяву згідно якої заперечує проти позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Долинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області у судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти позову. Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка та її представник не заперечують проти винесення заочного рішення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою позивачки. Спірна квартира є власністю позивачки. [PERSON] зловживав спиртними напоями. Після реєстрації між сторонами шлюбу, відповідач став агресивним, приводив у житло своїх товаришів. [PERSON] у квартирі позивачки не проживає більше року. Протягом цього строку деколи приходив разом зі своїми товаришами. Тепер перебуває на роботі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є невісткою сторін. Подробиць з приводу цієї справи не знає. Знає, що сторони розірвали шлюб. Сторони не проживають у звязку із постійними суперечками, а також у звязку з тим, що відповідач зловживає алкоголем. У письмових поясненнях свідок [PERSON] зазначає, що його батько [PERSON] протягом останніх півтора роки у спірному житлі не проживає. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 4, виданого 3 листопада 2009 року бюро по приватизації державного житлового фонду при виконавчому комітеті Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). У спірному житловому приміщенні зареєстрований крім позивачки [PERSON], іншого співвласника [PERSON], відповідач [PERSON] (а. с. 9). Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 6 січня 2015 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 2. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За своєю правовою природою право члена сімї власника житла користуватися цим житлом є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає у тому, що воно встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника житлового приміщення. Разом із тим законодавець у ч. 2 ст. 405 ЦК України визначив, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Саме вищезазначені правила підлягають застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин. При розгляді справ про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням потрібно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Отже, у справах про визнання члена сімї (колишнього члена сімї) власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідно встановити крім строку відсутності особи у житловому приміщенні, зокрема й причини такої відсутності, а також чи немає якоїсь домовленості між такою особою та власником житла з приводу користування житлом. Суд у цій справі встановив, що сторони разом проживали у зареєстрованому шлюбі, що тепер розірвано. Тобто [PERSON] є колишнім членом сімї позивачки [PERSON] Між сторонами склались та тривають неприязні відносини. Після розірвання шлюбу відповідач мав ключі від спірного житла, неодноразово до нього приходив. Залишивши житло, [PERSON] повідомив, що їде на роботу. [PERSON] у свою чергу повідомила, що жити разом не можуть, а також у подальшому змінила замки на вхідних дверях до квартири з метою, щоб відповідач більше не приходив та не користувався квартирою. Отже, у цій справі суд установив, що позивачка [PERSON] умисно чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житлом, а відповідно у звязку із цим існує неможливість користуватися ним, що є підставою для відмови у позові. Крім цього, позивачка та [PERSON] у своїх поясненнях та заявах зазначають, що відповідач залишивши квартиру поїхав на роботу, тобто не проживає у квартирі також у звязку із цим. Також потрібно зазначити, що після постановлення рішення про розірвання шлюбу, тобто після 25 серпня 2016 року, [PERSON] неодноразово приходив до квартири, тобто користувався нею, а тому відсутні підстави вважати, що більше одного року не проживає у спірному житлі. Доводи позивачки з приводу того, що у звязку із реєстрацією місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не може продати це житло, є необґрунтованими, оскільки суперечать правилам про купівлю-продаж (ст. ст. 655-697 ЦК України). З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення цього позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed