Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У жовтні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позов обґрунтований такими обставинами. 12.12.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 100000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.05.2019. Відповідачем було повернуто частину коштів за розписками, а саме: 29.03.2019 в розмірі 5000 доларів США, 14.05.2019 в розмірі 11000 доларів США та 03.08.2019 в розмірі 5000 доларів США, на загальну суму 21000 доларів США. Оскільки відповідач не повертає залишок отриманих в борг коштів, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з врахуванням штрафних санкцій визначених договором. Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в підготовче судове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 10.11.2020 заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Черепія Олега Руслановича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики - задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - земельні ділянки за кадастровими номерами: 3223187701:14:007:0147 площею 0,1 га; 3223187701:14:007:0148 площею 0,05 га; 3223187701:14:007:0149 площею 0,1 га; 3223187701:14:007:01051 площею 0,0728 га, що знаходяться в с. Старі Безрадичі, Обухівського району Київської області. 14.12.2020 ухвалою підготовчого судового засідання розгляд справи призначено по суті. Позивач подав заяву про розгляд справи без участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачем отримано позов з додатками та ухвалу про відкриття провадження 25.01.2021 особисто. Відзив на позов не надано. Клопотань про участь у розгляді справи не надійшло. Зважаючи на викладені обставини та враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи за наданими доказами. Дослідивши докази суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовіднсини. Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики, а саме 12 грудня 2018 року становить 2 771 000 грн. (100000 дол. США (сума позики)*27,71 (за 1 дол. США)= 2771000) і зобов`язався повернути їх до 01 травня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою, власноручно підписаною відповідачем. Відповідачем було повернуто частину коштів згідно розписки, а саме: 29.03.2019 року 5000 доларів CШA, 14.05.2019 11000 доларів США та 03.08.2019 5000 доларів США, тобто загальною сумою 581 910 грн. (21000 дол. США*27,71 (за 1 дол. США) = 581 910 грн.). Таким чином, несплачена сума за договором позики становить 2 771 000,00 грн.-581 910,00 грн. = 2 189 090,00 грн. Умовами п.3 Договору позики від 12.12.2018 передбачено, що у випадку прострочення внеску, позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми заборгованості, яка залишилась за кожний день прострочення. Відтак, оскільки заборгованість відповідача становить 2 189 090,00 грн., позивачем заявлено вимоги про стягнення 1% від простроченої суми, що становить 5 056 797,90 грн. Відтак позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 2 189 090,00 грн., штраф за прострочення виконання договору в сумі 5056797,90 грн., судові витрати. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач вказує, що не зважаючи на домовленість, досягнуту сторонами в договорі, відповідач не повертає залишок боргу, а навпаки уникає повернення коштів. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на положення частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його суму не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а в частині 2 вищевказаної статті ЦК України вказано, що підпис відповідачкою договору посвідчує передання їй позивачкою грошових коштів і містить вказівку на її зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частини 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк встановлений законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач своїх грошових зобов`язань у встановлений строк не виконав, що підтверджується наданими суду доказами. Відповідач не надав заперечень на позов. Відтак, заявлений позов про стягнення боргу за договором позики від 12 грудня 2018 року в розмірі 2 189 090,00 грн. підлягає задоволенню, шляхом стягнення з відповідача заявленого позивачем боргу. Щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5 056 797,90 грн., то суд відповідно до вимог ст. 551 ЦК України зменшує розмір до 2 189 090,00 грн. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 10930,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial