Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (далі - Квартира). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірна Квартира належить їй на праві власності. Відповідач не є членом її сім`ї, в Квартирі фактично ніколи не проживала, не знайома ні їй, ні попередньому власнику житла, однак на даний час прописана в ньому і добровільно не бажає зняти себе з реєстрації, чим порушує її права та перешкоджає вільному розпорядженню майном. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, про дату слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов відповідачка не скористалась, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2019 [PERSON] є власником Квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2019. Відповідно до Інформаційної довідок з Центру надання адміністративних послуг відділу ведення реєстру територіальної громади Новоград-Волинської міської ради від 23 та 26.09.2019 у Квартирі з 29.08.2001 зареєстрована [PERSON] за договором №86 від 27.08.2001. Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради сьомого скликання Седлецького Р. А. від 21.10.2019, складеного за участю свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що у Квартирі[PERSON] не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Припинення права власності особи на житло припиняє його право на користування цим житлом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Квартиру позивачка придбала у [PERSON] , [PERSON] - відповідач по справі, не є членом сім`ї позивача та фактично у Квартирі ніколи не проживала, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власниці, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, законними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved