Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою з 03 травня 2012 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського МУЮ в Одеській області, актовий запис №17. Від шлюбу спільних дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів подружжя. Шлюбні відносини фактично припинились у вересні 2012 року, після чого відповідачка виїхала у невідомому напрямку та місце її проживання не відоме. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, додатково зазначивши, що позивач має намір укласти шлюб з іншою жінкою, яка на сьогодні чекає дитину від позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, через оголошення у пресі, а саме через оголошення у газетах «Одеські вісті» №123(4688) від 08.11.2014 року, «Урядовий кур'єр» №208 (5337) від 08.11.2014 року, відповідно до вимог ст. ст.74,75 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського МУЮ в Одеській області, актовий запис №17. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з 2012 року, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже позивач категорично налаштований на розірванні шлюбу, на примирення не згодний, має намір укласти шлюб з іншою жінкою, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивача [PERSON] На підставі ст.ст.105 ч.3, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved