Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У квітні 2017р. [PERSON] звернувся до суду із уточненим в подальшому позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], посилаючись на те, що 16 червня 2016 року між ним та ФОП [PERSON], було укладено договір №017 про придбання продукції. Відповідно до умов зазначеного договору ФОП [PERSON] зобовязувався прийняти замовлення на виготовлення металопластикової продукції (вікна, двері) з профілю та за технологією фірми «REHAU», відповідно до специфікації, на умовах здійснення покупцем передоплати у розмірі 25000,00 грн. (тобто в повному обсязі), не пізніше 20 липня 2016року. Позивач зазначав, що він умови договору виконав в повному обсязі, а саме сплатив відповідну грошову суму у момент укладання договору, а саме 16 червня 2016 року, однак на сьогоднішній день, ФОП [PERSON] умови договору не виконав, від повернення грошової суми відмовляється. На його, [PERSON] листи стосовно повернення йому грошової суми в розмірі 25000,00 гривень, яку він виплатив відповідачу за послуги, які останній не надав, не реагує. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором купівлі-продажу у розмірі 25000,00грн., неустойку за несвоєчасно поставлену продукцію у розмірі 2500,00грн., компенсацію інфляційних витрат у розмірі 2542,00грн., та судові витрати. Представник позивача, діючий на підставі договору від 27 березня 2017року у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав до суду заяву(а.с.12,49). Відповідач у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с.46). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16\~\~розділом четвертим книги першої, главою сорок восьмою розділу першого та главою сімдесят першою розділом третім книги п'ятою\~\~Цивільного кодексу\~\~України. Судом\~\~встановлено, що 16 червня 2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], було укладено договір №017 про придбання продукції (а.с.8). Згідно п.1.1 зазначеного договору продавець приймає заказ на заготовлення металопластикової продукції (вікна, двері) з профілю та по технології фірми «REHAU», відповідно до специфікації, на умовах та в строки викладені у договорі. Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість договору дорівнює 25000,00 гривень. Відповідно п. 4.1. договору покупець здійснює передплату в момент оформлення заказу в розмірі 25000,00 гривень, (тобто в повному обсязі). Встановлено, що [PERSON] умови договору виконав в повному обсязі, що підтверджується копією накладної № 123 від 16 червня 2016 року, а саме сплатив відповідну грошову суму у момент укладання договору, а саме 16 червня 2016 року (а.с.9) Згідно з п. 5.2 договору, продавець зобов'язаний виготовити вищевказану продукцію у встановлений договором строк. Згідно п. 6.1 договору продавець зобов'язаний виготовити вищевказану продукцію не пізніше 20 липня 2016 року. Однак на сьогоднішній день, ФОП [PERSON] умови договору не виконав, від повернення грошової суми відмовляється, на листи [PERSON] стосовно повернення грошової суми в розмірі 25000 гривень, яку він сплатив за послуги, які останній не надав, не реагує (а.с.10,11). Встановлено, що в матеріалах справи знаходиться розписка відповідача, відповідно до якої, останній зобовязувався повернути позивачу борг за договором від 16 червня 2016 року до 15 жовтня 2016 року, проте на час звернення позивача до суду, кошти відповідачем не були повернуті, про що вказує факт наявності оригіналу розписки у кредитора(а.с.11). Відповідно до п. 7.1 договору за несвоєчасну доставку продукції, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі 0, 1 % в день від суми не встановленої продукції, однак не більше 10 % від суми Договору. Суд приймає розрахунок позивача, згідно якого, враховуючи, що відповідач порушує умови договору з 21 липня 2016 року по день подання позову 30 березня 2017 p. що складає 243 календарних тобто сума грошових коштів, яка підлягає поверненню ФОП [PERSON] позивачу з урахуванням неустойки буде становити 25000,00грн. + (25 000 х 10%) = 27 500 гривень. Зазначена сума, з урахуванням індексу інфляції, буде становити: за 2016 рік: (27500,00 х 107,0) : 100 = 29 425 грн.. За 2016 рік. 29425,00 - 27 500 = 1 925 грн. інфляційних витрат За 2017 рік: (29425,00 x 102.1): 100 = 30042,00 грн. 30042,00грн. 29425,00 грн. = 617 грн. інфляційних витрат за 2017рік. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, Відповідач порушуючи умови Договору та норми Цивільного права в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе обов'язків. Будь-яких доказів належного виконання відповідачем своїх зобовязань, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. У судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач має право відповідно до умов договору на стягнення штрафну санкцію, у розмірі 10 % від вартості продукції, яка зазначена в п.7.1 договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у загальному розмірі 30042,00грн. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення грошових коштів та судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~\~ Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду, та підлягає до стягнення з відповідача (а.с.20).\~\~\~\~ \~\~ На підставі ст.ст.11, 15, 16, 509, 525, 546, 627, 629 ЦК України,

Outcome: approved