Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним, право власності на земельну ділянку площею 0,051 гектарів, розташованої на території [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER], наданої для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON]; визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,0604 гектарів, розташованої на території [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER], наданої для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON]. Вказуючи на те, що [INFO] року померла його матір [PERSON]. [INFO] року після смерті [PERSON] 16-ою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа та внесена до Спадкового реєстру за № 671/2010. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті матері, входять вищевказані земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 12.01.2005 року №432-21-IV та договору дарування. Проте 15.02.2017 року постановою державного нотаріуса 16-ої Київської державної нотаріальної контори № 472/02-31 через відсутність оригіналів документів на земельні ділянки у реєстрації спадкування на них, йому було відмовлено, а тому він з змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності позов підтримали повністю, просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.99). Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, (а.с.74) на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблений актовий запис № 14441, що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 10 серпня 2010 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.9). Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського району, [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON] (а.с.8). Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14 травня 2007 року, зареєстровано за № 010732600170, кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка площею 0,0604 га, для ведення садівництва, розташованої на території [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 10). Право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-8000366242016 від 10.10.2016 року (а.с. 10). Згідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15 червня 2005 року, зареєстровано за № 010532600353, кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка площею 0, 051 га, для ведення садівництва, розташованої на території [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с. 14-15). Право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-8000366252016 від 10.10.2016 року (а.с. 14). Своєю заявою про прийняття спадщини посвідченою шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою №1305 від 31 серпня 2010 року [PERSON] прийняв спадщину після померлої [INFO] року матері [PERSON] (а.с. 77). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є, відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Однак позивачу постановою від 15.02.2017 року, № 472/02-31, шістнадцята Київська державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на вказані земельні ділянки, у зв'язку з тим що не має правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно (а.с.19). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України (що діяв на момент винекнення права спадкодавця на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як роз'яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, підтверджено зібраними по справі доказами факт належності спірних земельних ділянок [PERSON], на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 12.01.2005 року № 432-21-IV та Договору дарування, яка прийняла та оформила спадщину на своє ім'я, але за життя оригінали відповідних документів були втрачені, позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини у зв'язку з відмовою нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Позивач не просив покладати судові витрати на відповідача.

Outcome: approved