Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрована і проживає в [ADDRESS], є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, на протязі тривалого часу належним чином не сплачує плату за спожиті послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з листопада 2005 року по грудень 2014 року в сумі 5860,22 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована і проживає в [ADDRESS] та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем як виконавцем цих послуг. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач у вересні 2013 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Херсона від 05.01.2014 відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний у вересні 2013 року зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та почався заново з поданням у квітні 2015 року відповідного позову після відмови у прийняті заяви про видачу судового наказу. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги має відраховуватись з вересня 2010 року (три роки з вересня 2013 року - звернення до суду із заявою про видачу судового наказу) по грудень 2014 року (згідно розрахунку відповідача). Визначаючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість позивача за вказаний період складає 2722,05 грн. Відповідно до наданих в судовому засіданні квитанцій про оплату послуг централізованого опалення відповідач оплатила в січні та лютому 2015 року послуги за листопад 2014 року в розмірі 421,54 грн. та за грудень 2014 року в розмірі 554,62 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 1745,89 грн. (2722,05 - (421,54 + 554,62)). Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial