Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У квітні 2017 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, просить суд розірвати шлюбу між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що з відповідачем вже тривалий час не проживають разом та не введуть спільного господарства, крім того, відповідач відбуває покарання в Федеральній казенній установі виправній колонії №8 Астраханській області. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву із визнанням позовних вимог у повному обсязі та просить слухати справу без його участі (а.с. 47). Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 11.05.2006 укладено шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №218 (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 06.11.2010 (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відбуває покарання в Федеральній казенній установі виправній колонії №8 Астраханській області (а.с. 9, 10, 11). Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved