Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У квітні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Позивач зазначила, що 19 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 35138/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно п. 1. Договору-заяви, Позивач 19 листопада 2013 вніс, а Відповідач прийняв грошові кошти в сумі 8583,00 доларів США в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 8583,00 доларів США на строк від з 19 листопада 2013 року до 24 листопада 2014 року. Згідно п.2. Договору-заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку дії Договору Відповідач нараховує та виплачує Позивачу проценти за ставкою 9,50 % річних. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про отримання суми вкладу, але їй було відмовлено. Посилаючись на ст.ст. 1060, 1074 ЦК України та ст.ст. 317, 321 того ж Кодексу, позивач просила : Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON], 1971 р.н., ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] суму вкладу та нарахованих процентів в розмірі 4879,68 доларів США, 3% річних в розмірі 34,09 доларів США та пені в розмірі 34,09 доларів США, а всього 4947,86 доларів США, що станом на 10 квітня 2015 року згідно офіційного курсу НБУ складає 116 274,71 грн. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позов, провести заочний розгляд справи без її участі на підставі наданих суду доказів. Відповідач на виклик суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав. Ухвалою суду від 22 липня 2015 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Договору-заяви № 35138/370-13 від 19 листопада 2013 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 8583,00 доларів США на строк з 19.11.2013 року по 24.11.2014 року. Пунктом 2 Договору-заяви передбачено, що процентна ставка за користування депозитом складає 9,50% річних. Відповідно до п.3 зазначеного Договору-заяви вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на Вклад протягом строку зазначеного визначеного п.1 цього Договору-заяви в порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.2 Основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. Згідно п. 5 Договору-заяви при достроковому розірванні Договору за ініціативою Клієнта протягом строку, визначеному в п. 1.1. цього Договору, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу за ставкою 1,00% річних відповідно до п.5.3. Основних умов. Отже Договором чітко визначені та узгоджені сторонами умови повернення повної суми вкладу та нарахованих процентів. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором та вніс грошові кошти у сумі 8583,00 доларів США. Позивач, який є інвалідом І групи через онкохворобу, особисто та через представників, звертався з заявами до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти. Проте відповідач грошові кошти за договором-заявою № 35138/370-13 від 19 листопада 2013 року не повернув. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» 19 листопада 2013 року було укладено договір-заяву № 35138/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. Сума вкладу згідно Договору складала 8583,00 доларів США. Відповідно до п.1 Договору строк банківського вкладу закінчився 24 листопада 2014 року. Пунктом 2 Договору встановлено проценти за час користування вкладом за ставкою 9,50% річних. Однак, сума вкладу, а також нараховані проценти по закінченню строку дії договору позивачу повністю повернуті не були. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Позивач, який є інвалідом І групи через онкохворобу (а.с. 10) особисто та через представників, звертався із заявами до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти. Заяви отримані Відповідачем 21.11.2014 року, 03.12.2014 року, 04.03.2015 року, 18.03.2015 року, 03.04.2015 року. (а.с. 17-23, 26-27) Оскільки відповідач не повернув позивачу за умовами Договору суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Станом на 10 квітня 2015 року Відповідач прострочив виконання грошового зобовязання у розмірі 4879,68 доларів США на 85 днів (період з січня 2015 року по 10 квітня 2015 року). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлена виплата процентів на банківський вклад ст. 1073 того ж Кодексу (Глава 72 Кодексу) передбачає правові наслідки невиконання умов договору що стосується банківського вкладу - сплати процентів та відшкодування інших збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, відповідачем не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорі, не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вкладу та нарахованих процентів у розмірі 4947,86 доларів США, що станом на 22.07.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 108 951,87 грн. є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 533, 612, 1058, 1060, 1073, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved