Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відібрання і повернення дитини. В судовому у засіданні позивач та її представники [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 листопада 2014 року розірваний шлюб між сторонами та визначено місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] з матірю. 11 квітня 2016 року відповідач самочинно, без згоди [PERSON] забрав дитину, і до цього часу [PERSON] проживає з батьком. Посилаючись на статтю 162 Сімейного Кодексу України, позивач просила постановити рішення про відібрання дитини від батька і повернення їй. Відповідач [PERSON] позову не визнав. Суду пояснив, що позивач неодноразово вчиняла насильницькі дії до дитини, била його за незначні провини. 11 квітня 2016 року йому зателефонував син і благав забрати його, так як мати його побила. Він приїхав у двір будинку, де проживав син, забрав його, звернувся до поліції та лікарів. Відповідач вважав, що він зобовязаний був стати на захист дитини, а повернення сина до матері створюватиме реальну небезпеку для життя та здоровя [PERSON] (письмові заперечення, а.с. 27-30). Представник третьої особи - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування [PERSON] просила суд задовольнити позов, вважала, що факт насильницьких дій до [PERSON], крім його слів, нічим не підтверджується. Натомість, очевидним є той факт, що батько дитини самочинно змінив місце проживання дитини з матірю, яке було визначене судом. Свідок [PERSON] класний керівник [PERSON] - пояснила суду, що [PERSON] ніколи не скаржився на жорстоке поводження матері з ним; хлопчик охайний, доброзичливий. [PERSON] проживав з мамою, його батько часто приїздив до школи провідати [PERSON]. Тепер мама і бабуся приходять до школи поспілкуватися з [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що 11 квітня 2016 року стався конфлікт у школі між її сином [PERSON] та [PERSON], під час якого її син вдарив [PERSON] у живіт. Свідок стверджувала також, що чула як [PERSON] просився у батька до мами, а батько не дозволив. Свідок [PERSON] мати позивача пояснила, що 11 квітня 2016 року забирала онука зі школи. Данило розповів їй про бійку з однокласником. Близько 16-ї години дочка забрала в неї [PERSON], а пізніше зателефонувала та повідомила, що [PERSON] без її згоди забрав [PERSON]. Суд, у відповідності до статті 171 Сімейного Кодексу України, вислухав [PERSON]. Він суду пояснив, що хоче жити з батьком. 11 квітня 2016 року мати по дорозі додому вдарила його кулаком у живіт. Він зателефонував батькові та попросив забрати його. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 року; 03 листопада 2014 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука, яке набрало законної сили 08 грудня 2014 року, за ініціативою [PERSON] шлюб між ними було розірвано. Батьки досягли згоди про місце проживання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], з матірю. Суд у рішенні визначив місце проживання дитини з [PERSON] Між сторонами склалися вкрай непрості, конфліктні стосунки. Так, вони не могли домовитися щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином. Рішенням виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука від 12 березня 2015 року (а.с. 8) такі способи участі були встановлені. На грунті ворожих стосунків сторони неодноразово зверталися до органів внутрішніх справ. Матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] надавав, щомісячно перераховуючи [PERSON] 1\~000,00 гривень (а.с. 33-49). 11 квітня 2016 року син з мобільного телефону матері зателефонував батькові і благав забрати його, бо мати його побила. Батько приїхав і без згоди матері, яка знаходилася поряд із сином у дворі будинку, де проживає, забрав сина. До цього часу дитина проживає з батьком, який відмовляється повернути сина матері. [PERSON] факту побиття [PERSON] матірю 11 квітня 2016 року [PERSON] звернувся із заявою в поліцію (а.с. 32). Судово-медичне обстеження дитини проведено не було; за версією батька через те, що в нього немає свідоцтва про народження дитини. Натомість, випискою із медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого за № 2489 підтверджується факт перебування [PERSON] у період з 11 по 13 квітня 2016 року у хірургічному відділенні Кременчуцької міської дитячої лікарні з діагнозом - забій передньої черевної стінки (а.с. 31). Данило у школі характеризується позитивно (а.с. 69), проте, у характеристиці, наданій психологом ГО ДЦ «Країна мрій» у травні 2015 року, вказано, що у дитини домінують неприємні переживання ..., виявлені ознаки фрустрації, безпідставні страхи; у дитини сформовані позитивні образи батька та матері, потреба у відтворенні сімї, які пізніше змінилися на амбівалентне ставлення до обох батьків (а.с. 75,76). Психолог [PERSON], яка була присутня в судовому засіданні під час бесіди з дитиною, зробила наголос на тому, що в судовому засіданні дитина була дуже напружена, намагалася контролювати свої відповіді. Психолог висловила думку, що [PERSON], скоріш за все, не вигадував, розповідаючи про невитриманість матері, яка може вдарити його за неслухняність. У відносинах колишнього подружжя між собою та з дитиною яскраво виражене психологічне насильство з боку батька. Відповідно до частини 1 статті 162 Сімейного Кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] самочинно, без згоди [PERSON], з якою на підставі рішення суду проживав малолітній [PERSON], змінив його місце проживання. Достатніх підстав вважати, що проживання дитини з матірю створюватиме реальну небезпеку для життя та здоровя [PERSON], суд не встановив. Також не має підстав вважати, що обставини змінилися настільки, що повернення [PERSON] матері буде суперечити його інтересам. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, - суд

Outcome: approved