Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом про визнання договору позики недійсним, посилаючись на те, що в квітні 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав начебто у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 28 270,00грн., які остання зобов'язана була б повернути не пізніше 08 квітня 2016 року. Однак, позивачка вказує на те, що фактично, вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах, працювала продавчинею в належному йому магазині. При цьому ніяких договорів позики з [PERSON] не укладала, грошей в нього не позичала, а зазначену угоду підписала під примусом, побоюючись втратити місце роботи, дохід від якого є її єдиним джерелом існування. Вважає, що договір повинен бути визнаний недійсним оскільки є фіктивним, був укладений всупереч внутрішньої волі позивачки та під впливом тяжкої для неї обставини, сам правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи з викладеного позивачка просила визнати недійсним договір позики укладений між нею та [PERSON] 08 квітня 2016 року, та посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. В ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] - дружину [PERSON] та в якості третьої особи [PERSON] - її чоловіка, визнати недійсним договір позики укладений 08.04.2016р. між нею та [PERSON] і стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що перебувала з [PERSON] в трудових відносинах без укладання угоди, працювала продавцем в магазині, розташованому по вул.Маміна-Сибіряка. Сталася недостача грошей, в зв,язку з чим вона в присутності відповідача, його дружини та свого чоловіка у нотаріуса підписала договір позики. З відповідачем вони домовились, що вона вийде на роботу та відпрацює гроші, але на роботу вона більше не вийшла. Підписала договір під впливом [PERSON], який їй погрожував. До правоохоронних органів не зверталась. Чоловік підписав згоду, оскільки повірив відповідачу. Відповідача після того не бачила, що сталося з недостачею грошей їй невідомо, думала що з боргом якось розібрались. В своїх поясненнях вказувала на те, що на момент укладання договору позики у [PERSON] стажування не проходила і не працювала. Вимушена була звернутися до суду саме після того як дізналась що відносно неї відкрито виконавче провадження по стягненню суми боргу. Представник позивачки, який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачкою підтримав мотивуючи тим, що договір позики укладено під примусом, оскільки відповідач був її роботодавцем, грошей за даним договором вона ніколи не отримувала. Вважає, що підставами для визнання договору недійсним є відсутність вільного волевиявлення [PERSON], фіктивність правочину, вчинення позивачкою правочину під впливом тяжкої для неї обставини. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви та просили розглянути справи за їх відсутністю з участю представника [PERSON] Заявлені до них позовні вимоги не визнали, вважали їх незаконними необґрунтованими та таким що не підлягають задоволенню. Представник відповідачів - адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідачів та вказав на те що, [PERSON] ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачкою, раніше вона працювала у матері відповідача реалізатором в торговому павільйоні. Залучений по справі в якості третьої особи [PERSON] - чоловік позивачки, в судове засідання не з'явився, надав заяву в який просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги заявлені позивачкою просив задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. в судове засідання не з'явилась надала заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, а також письмові пояснення де зазначила, що 08.04.2015р. сторони звернулися за посвідченням договору позики, подали документи, що посвідчують особу та озвучили умови договору, за якими [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 28270,00грн., а остання в свою чергу взяла на себе зобов'язаність повернути таку суму грошей до 08.04.2016р. Дружина позикодавця [PERSON] та чоловік позичальника [PERSON] були присутні при посвідченні договору та дали свою згоду на укладання цього договору, про що подали нотаріусу відповідні письмові заяви. Грошові кошти, які є предметом договору позики, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору, про що нотаріус зазначив в тексті договору. В присутності нотаріуса гроші не передавались, але сторони підтвердили, що гроші були отримані [PERSON] раніше, перед тим, як прийшли до нотаріуса. Сторони з договором ознайомились, підтвердили всі умови договору та підписали його в присутності нотаріуса. Після 08.04.2016р. [PERSON] не виконала свої зобов'язання по поверненню грошей, внаслідок чого [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Апалько М.Ю. з письмовою заявою за вчиненням виконавчого напису по примусовому стягненню грошей. В свою чергу [PERSON] була повідомлена нотаріусом про вчинення виконавчого напису. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші або речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей. Вимоги статті 203 ЦК України передбачають, що є необхідним для чинності правочину. Зокрема частина 2 вказаної статті вказує на вільне волевиявлення учасника правочину і відповідність його внутрішній волі. Судом встановлено, що 08 квітня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальникові грошові кошти в сумі 28 270,00грн., які останній зобов'язався повернути згідно умов зазначеного договору до 08 квітня 2016 року. За п.2 вказаного договору грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання договору. Відповідно до п.5 даного договору у разі невиконання зобов'язань за договором позики позикодавець вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення стягнення зокрема на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 7 договору передбачено, що згода дружини позикодавця [PERSON] на укладання цього договору підписана до укладання цього договору та посвідчена приватним нотаріусом Апалько М.Ю. Згода чоловіка позичальника [PERSON] на укладання цього договору підписана до укладання цього договору та посвідчена приватним нотаріусом Апалько М.Ю. Пункт 8 зазначеного договору наголошує на тому що сторони підтверджують, що цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та не є фіктивним або удаваним. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної з сторін. Таким чином, умови укладеного договору сторонами визнавались, жодних вимог щодо зміни окремих положень даного договору сторонами не вимагалось, що підтверджує вільне волевиявлення сторін при укладанні такого договору, повне розуміння сторонами його змісту та наслідків його укладання. Після 08.04.2016р. [PERSON] не виконала свої зобов'язання по поверненню грошей, внаслідок чого [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Апалько М.Ю. з письмовою заявою за вчиненням виконавчого напису по примусовому стягненню грошей. В свою чергу [PERSON] була повідомлена нотаріусом про вчинення виконавчого напису. 13 вересня 2016 року державним виконавцем Кальміуського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №424 виданого 15.07.2016р. виданого приватним нотаріусом Апалько М.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості в розмірі 29064,73грн. Боржнику добровільно виконати в строк до 19.09.2016р. Згідно п.23 Постанови ПВС України від 06.11.2009р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. За змістом ст.233 ЦК для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох підстав: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі N 6-551цс16, основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Доведенню підлягають і вкрай невигідні умови. Вони безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи. За умовами ч.1 ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Пункт 24 Постанови ПВС України від 06.11.2009р. за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує на те що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Само по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. підтвердила, що сторони зверталися за посвідченням договору позики, озвучили умови договору, за якими [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 28270,00грн., а остання в свою чергу взяла на себе зобов'язаність повернути таку суму грошей до 08.04.2016р. Дружина позикодавця [PERSON] та чоловік позичальника [PERSON] були присутні при посвідченні договору та дали свою згоду на його укладання. В присутності нотаріуса гроші не передавались, але сторони підтвердили, що гроші були отримані [PERSON] раніше, перед тим, як прийшли до нотаріуса, про що нотаріус зазначив в тексті договору. Сторони з договором ознайомились, підтвердили всі умови договору та підписали його в присутності нотаріуса. В своїх поясненнях позивачка підтвердила той факт, що на момент укладання договору позики у трудових відносинах з [PERSON] не перебувала, при підписанні договору діяла вільно. Також під час підписання угоди був присутнім її чоловік, який дав свою згоду. Отже, виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики згідно діючого законодавства та його зміст не суперечить нормам закону. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, на вказані позивачкою та її представником обставини щодо відсутності вільного волевиявлення [PERSON], впливу під час підписання договору позики, фіктивності, суду не надані належні та допустимі докази. Той факт що позивачка вимушена була підписати договір позики під впливом тяжкої для неї обставини спростовується поясненнями самої [PERSON], яка підтвердила, що на момент укладання договору позики у трудових відносинах з [PERSON] не перебувала, проходила стажування у матері відповідача і після підписання договору позики на роботу не вийшла. Також суду не надано переконливих доказів щодо відсутності факту отримання позивачкою суми позики в розмірі 28270,00грн. У суду відсутні підстави ставити під сумнів свідчення приватного нотаріуса Апалько М.Ю., яка вказувала, що сторони підтвердили, що гроші були отримані [PERSON] раніше, перед тим, як прийшли до нотаріуса, про що нотаріус зазначив в тексті договору. Таким чином, підстав для визнання договору позики укладеного між сторонами фіктивним суд не вбачає. Представлена представником позивачки в якості доказу постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] від 11.06.2008р. а ні підтверджує, а ні спростовує жодного факту чи обставини щодо предмету спору по даній справі. Суд, оцінивши фактичні обставини справи та надані сторонами докази, правову норму, яка застосовується до спірних правовідносин, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним слід відмовити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вимоги в частині стягнення судового збору задоволенню також не підлягають, оскільки рішення ухвалюється не на користь позивача.

Outcome: dismissed