Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідач по справі є її батьком. На теперішній час, позивач є повнолітньою, однак навчається в Бердянському державному педагогічному університеті за денною формою навчання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання на період навчання не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця до закінчення навчання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 2002 року, актовий запис №1013. [INFO] [PERSON] досягла повноліття. На теперішній час [PERSON] навчається на 1 курсі у Бердянському державному педагогічному університеті на денній формі навчання, факультет фізичної культури, спорту та здоров`я людини, за кошти державного бюджету, термін навчання з 15.09.2020 року до 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою №233/2020 від 24.09.2020 року, виданою деканом факультету. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON] та не заперечував проти заявленого нею розміру аліментів. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, суд, беручи до уваги матеріальне становище позивачки та платника аліментів, з урахуванням думки [PERSON] , який не заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на користь та утримання позивачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення нею навчання, а саме до 30.06.2024 року. Приймаючи до уваги, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а позовні вимоги були задоволені, тому у порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved