Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із даною позовною заявою. Вказувала, що 18.06.2014 року вона надала у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 5 250 грн. про що остання написала відповідну розписку в якій зобов'язалась повернути кошти до 20.07.2014 року. Посилаючись на порушення умов укладеного між сторонами правочину в частині повернення суми боргу, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 5 250 грн. боргу та 142,40 грн. 3% річних, а також 243,60 грн. судового збору. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсягу, відносно заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними поштовими повідомленнями, про причини неявки суд не повідомила, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 18.06.2014 року [PERSON], [INFO] взяла в борг у [PERSON] 5 250 грн., які зобов'язалась повернути до 20.07.2014 року, що підтверджується копією боргової розписки. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Позивачем до позовної заяви додано розрахунок 3% річних на суму заборгованості, який за період з 20.07.2014 року по 15.06.2015 року становить 142,40 грн. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надала. Таким чином, оскільки відповідач свої зобов'язання в частині повернення суми боргу у строк до 20.07.2014 року не виконала, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на її користь 5 250 грн. заборгованості та 142,40 грн. 3 % річних. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 243,60 грн. судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved