Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», за участю третьої особи «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», в якому просив визнати кредитний договір від 18 жовтня 2013р. за № 005-99966-111013, укладений між ПАТ «Дельта Банк» із зазначеною у договорі особою - позичальником: громадянином України [PERSON] (ІНПП [NUMBER]) у сумі 26317,64 грн. недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2017 р. позивачем отримано лист від ТОВ «Вердикт Консалтинг» з вимогою терміново виконати зобов'язання позичальника за кредитним договором від 18 жовтня 2013р. № 005-99966-111013. Оскільки позивач жодного договору з ПАТ «Дельта Банк» не укладав, а спірний договір було укладено з особою, яка скористалась втраченим паспортом позивача, тому є підстави для визнання такого договору недійсним, у зв'язку з чим звернувся до суду. Ухвалою суду від 20 квітня 2018 р. провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідач та третя особа отримали ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Однак у наданий судом строк своїм правом на подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву, пояснень на позовну заяву не скористались. Тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], мав паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Мінським РУ ГУ МВС України у м. Києві 04 січня 2000 р. 11 вересня 2013 р. [PERSON] звернувся до Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою про втрату зазначеного паспорту громадянина України, після поїздки у таксі. Вказані обставини підтверджуються висновком ДІМ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві Дяченка С.А. від 13 вересня 2013р., а також довідкою від 17 вересня 2013р. 22 жовтня 2013 р. [PERSON] було отримано новий паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Оболонським РВ ГУ ДМС України у м. Києві 22 жовтня 2013 р. У грудні 2017 р. позивач отримав лист від ТОВ «Вердикт Консалтинг», яке виступало повіреним ПАТ «Дельта Банк», з вимогою терміново виконати зобов'язання за договором № 005-99966-111013 від 18 жовтня 2013 р. у сумі 26317,64 грн. Після цього, позивач звернувся із листами до ТОВ «Вердикт Консалтинг», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку АТ «Дельта Бак», в.о. голови Національного банку України із повідомленням, що ним не укладався жодний договір з ПАТ «Дельта Банк», оскільки на той час ним було втрачено паспорт громадянина України. Крім того, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин, в якій вказав, що невідома особа вчинила шахрайські дії по укладанню кредитного договору № 005-99966-111013 від 18 жовтня 2013 р., відомості про що були внесені до ЄРДР за №12017100060006699 від 29 грудня 2017р. за ч. 1 ст. 190 КК України. Не зважаючи на вказані листи, відповідач продовжує вимагати погашення боргу за спірним кредитним договором, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України) Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і які полягають у тому, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У свою чергу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 цього Кодексу). Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо недійсності правочину, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину визначено ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Також згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Виходячи зі змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 18.12.2013 року у справі 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Враховуючи викладені обставини та норми Закону, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 005-99966-111013, від 18 жовтня 2013 р. у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом даного письмового документа - не підписувався позивачем. Відповідне волевиявлення [PERSON] як учасника даного правочину взагалі було відсутнім. Натомість перевіреними та оціненими судом доказами стверджується, що спірний договір було укладено відповідачем з невідомою особою, що стало можливим у зв'язку з використання загублених документів позивача та неналежною їх перевіркою працівниками банку. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У зв'язку із наведеним, з врахуванням того, що відповідач доводи позивача не спростував, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати кредитний договір від 18 жовтня 2013р. за № 005-99966-111013, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» із зазначеною у договорі особою громадянином України [PERSON] у сумі 26317,64 грн. недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved