Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 10 серпня 2013 року по 26 серпня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], народження 16 січня 2014 року. Рішенням Пирятинського районного суду від 26 серпня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачкою. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільної доньки [PERSON], народження 16 січня 2014 року, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 29.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. До цього часу відповідач сплачує визначену рішенням суду суму коштів, проте позивачка вважає, що дана сума є мізерною по відношенню до встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини 6-го віку та є недостатньою для забезпечення її належного матеріального утримання. У звязку з наведеним позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] з твердої грошової суми 500 грн щомісячно, на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05 травня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не зявилася на адресу суду надіслала лист про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився на адресу суду надіслав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог вказуючи про те, що на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина від іншого шлюбу донька [PERSON], народження 05 листопада 2016 року. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що з 10 серпня 2013 року по 26 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пирятинського районного суду від 26 серпня 2015 року було розірвано (а.с. 7). Від шлюбу мають доньку [PERSON], народження 16 січня 2014 року (а.с. 5). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільної доньки [PERSON], народження 16 січня 2014 року, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 29.07.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). Рішення набрало законної сили та є чинним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.\~183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, тому аліменти в сумі 500 грн на даний час є недостатньою для забезпечення щоденних потреб дитини. Тому такі вимоги позивача є обґрунтованими. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: з 1 січня 2018 року 930 гривень, з 1 липня 972 гривні, з 1 грудня 1013,50 гривень. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач має молодий вік, працює водієм ПАТ «Ічнянський завод сухого молока та масла» отримуючи заробітну плату та має у власності земельну ділянку розміром 1,6 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану у межах Гужівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, та ? частку житлового будинку розташованого у с. Гужівка Ічнянського району Чернігівської області, вул. Шкільна, 36, що підтверджується довідками. Тобто, на даний час майновий стан відповідача змінився у бік покращення. Проте, відповідно до свідоцтва про народження серія І-ЕЛ № 187637 від 15.11.2016 видане на імя [PERSON], яка народилася 05.11.2016 року, остання являється донько [PERSON] від другого шлюбу, про що внесено запис. Як встановлено судом та це підтверджується судовим наказом виданим Ічнянським районним судом Чернігівської області від 28.09.2017 з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання ще однієї доньки від другого шлюбу [PERSON] у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже з урахуванням встановлених вище обставин, суд уважає за необхідне змінити розмір та спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку в розмірі 1/6 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений на обох сторін по справі. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, а тому позов є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial