Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, нарахованих процентів, 3 % річних, інфляційні збитки, посилаючись на те, що 29 травня 2013 року вона уклала з [PERSON] договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг 8 200 грн., які він зобов'язався повернути до 01 січня 2014 року. 12 серпня 2013 року вона уклала з [PERSON] договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг 3000 доларів США та зобов'язався їх повернути у строк до 30 грудня 2013 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується власноручно написаними [PERSON] розписками від 29 травня 2013 року та 12 серпня 2013 року. [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув суму боргу у визначений строк. Згідно боргової розписки [PERSON] зобов'язався повернути борг до 01 січня 2014 року та 30 грудня 2013 року, тому з цього часу [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором та законом. Сума інфляційних збитків за період часу з 01 січня 2014 року до 01 жовтня 2016 року становить у розмірі 7 414,98 грн.. Розрахунок суми 3 % за використання коштів за період часу з 01 січня 2014 року до 17 жовтня 2016 року становить у розмірі 7 193,76 грн.. У відповідності до вимог ст. 1048 ЦПК України за користування позикою [PERSON] нараховані проценти за період з 25 травня 2013 року по 17 жовтня 2016 року у загальному розмірі 45 962,03 грн.. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики у розмірі 85 572,37 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 414,98 грн., проценти за користування позикою у розмірі 45 962,03 грн., 3 % річних у розмірі 7 193,76 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6 960 грн., та судовий збір у розмірі 1 532,80 грн.. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з'являвся, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмовідокази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Судом встановлено, що 29 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг 8 200 грн. та зобов'язався їх повернути до 01 січня 2014 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видав письмову розписку від 29 травня 2013 року. В подальшому 12 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг 3 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 30 грудня 2013 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видав письмову розписку від 12 серпня 2013 року. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Тому проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за договором позики від 29 травня 2013 року станом на 17 жовтня 2016 року становить 8 200 грн., заборгованість за договором позики від 12 серпня 2013 року станом на 17 жовтня 2016 року становить у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно (за офіційним курсом НБУ 100 доларів США = 25,790790 грн.) 77 372,37 грн. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України за користування грошовими коштами нараховано 3 % річних у загальному розмірі 7 193,76 грн., інфляційні збитки нараховані на суму боргу 8 200 грн. та становлять за період з січня 2014 року по грудень 2016 року у розмірі 7 414,98 грн.. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ст. 1048 ЦК України за користування грошовими коштами за договором позики від 29 травня 2013 року позивачем нараховано проценти за період з 29 травня 2013 року по 16 вересня 2016 року у розмірі 4 422,61 грн.. За договором позики від 12 серпня 2013 року за користування грошовими коштами у період з 09 червня 2013 року по 17 жовтня 2016 року нараховані проценти у розмірі 1 610,63 доларів США, що еквівалентно 41 539,42 грн.. У лютому 2017 року відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що [PERSON] звернулась з позовом до суду 17 жовтня 2016 року, а розписки датовані 12 серпня 2013 року та 29 травня 2013 року. Тобто позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду після спливу позовної давності, який у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України становить три роки. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2462цс16). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду 19 жовтня 2016 року, що вбачається зі штампу на поштовому конверті. Строк виконання за договором позики від 29 травня 2013 року встановлено до 01 січня 2014 року, а за договором позики від 12 серпня 2013 року встановлено до 30 грудня 2013 року. За вказаних обставин при зверненні з даним позовом до суду позивач [PERSON] не пропустила строк звернення з позовом до суду, оскільки право на звернення з позовом до суду в неї виникло з 30 грудня 2013 року за договором позики від 12 серпня 2013 року, та з 01 січня 2014 року за договором позики від 29 травня 2013 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем [PERSON] не був пропущений строк звернення з позовом до суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує належним чином взяті зобов'язання по поверненню коштів за договорами позики, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти за договорами позики у загальному розмірі 85 572,37 грн.. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] у розмірі 1532,80 грн. судового збору і 6 960 грн. понесених витрат на надання правової допомоги на користь позивача [PERSON] на підставі вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Outcome: approved