Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що у 2009 році на підставі договору купівлі-продажу придбав у відповідача [PERSON] прості іменні акції Відкритого акціонерного товариства «Броварський побуткомбінат» у кількості 14095 шт. на суму 352375,00 гривень. У 2010 році дружина продавця [PERSON] - [PERSON] звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу вказаних акцій недійсним. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 29.07.2010 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені: договір купівлі-продажу простих іменних акцій Броварського побуткомбінату визнано недійсним, [PERSON] зобовязано повернути [PERSON] кошти у сумі 352375,00 грн, а реєстроутримувача акцій Броварського побуткомбінату ПАТ «Банк «Тавріка» здійснити списання акцій з особового рахунку [PERSON] та зарахувати на особовий рахунок [PERSON] ПАТ «Банк «Тавріка» рішення суду щодо списання та наступного зарахування акцій виконав, внаслідок чого [PERSON] 25 листопада 2010 року відчужив акції іншим особам, які в свою чергу в той же день продали акції громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а згодом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відчужили їх на користь [PERSON] Позивач також зазначив, що за його апеляційною скаргою Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 13.11.2012 року скасував рішення Старобільського районного суду, а провадження у справі закрив через відмову позивача [PERSON] від позову. У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача, але у задоволенні позову йому відмовлено, оскільки на час ухвалення судом першої інстанції рішення [PERSON] уже не був власником акцій. Послався на те, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2015 року вказане рішення Броварського міськрайонного суду залишено без змін, і що Апеляційний суд Київської області у своїй ухвалі зазначав, що на час звернення [PERSON] до суду вже існувало рішення суду, що набрало законної сили, за яким власниками спірних акцій визнано подружжя [PERSON], але позивач до них з вимогами щодо повернення акцій не звертався. Позивач, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідачів він позбувся належних йому акцій, встановити кінцевого власника належних йому раніше акцій ПАТ «Броварський побут комбінат» він позбавлений можливості, а тому на підставі ч.1 ст. 321 ЦК України просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] 352375,00 грн. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, пояснила, що вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не ґрунтуються на законі. Посилалася на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 13 листопада 2012 року у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 липня 2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Банк «Тавріка» про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та зобовязання вчинити дії, з якої вбачається, що [PERSON] надала суду заяву про відмову від позовних вимог та просила провадження у справі закрити, посилаючись на врегулювання спору між сторонами, а представник апелянта [PERSON] також просив суд задовольнити заяву позивача. Пояснила, що її довіритель [PERSON] не є власником простих іменних акцій ПАТ «Броварський побуткомбінат», які на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2009р. №178/09-Б перебували у власності позивача у даній справі, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року у справі №361/1551/13-ц та ухвалою цього ж суду від 21 червня 2013 року у справі №361/3579/13-ц, а також рішенням Броварського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року у справі №361/9415/14-ц, що набрали законної сили. Зазначила, що відповідно до ухвали Апеляційного суду Луганської області від 13 листопада 2012 року у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 липня 2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Банк «Тавріка» про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та зобовязання вчинити дії [PERSON] залишився власником пакету акцій ПАТ «Броварський побуткомбінат» у кількості 14095 штук, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Вважала недоведеним твердження позивача про те, що він позбавлений можливості встановити особу, якій належать його акції, а тому звертається з позовом до подружжя [PERSON]. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на ту обставину, що рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.07.2010 року було скасовано ухвалою апеляційного суду Луганської області від 13.11.2012 року за апеляційною скаргою [PERSON], а провадження у справі закрито через відмову позивача [PERSON] від своїх вимог, і тому [PERSON] де-юре залишився власником простих іменних акцій ВАТ «Броварський побуткомбінат» у кількості 14095 шт. Пояснила, що [PERSON] дійсно оскаржувала укладені [PERSON] договори щодо відчуження ним акцій на користь [PERSON] В, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом звернення з позовом до суду, і хоча рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року вказані договори були визнані недійсними, суд не зміг застосувати реституцію як наслідок недійсності правочину, оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відчужили куплені за спірними договорами у відповідача [PERSON] пакети простих іменних акцій ПАТ «Броварський побуткомбінат» іншим особам. Тобто, [PERSON] залишається власником спірних акцій, а тому звернення з позовом про стягнення коштів за вказані акції до її довірительки вважає безпідставним і просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини: Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28 липня 2010 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Банк «Тавріка» та визнано недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 26.08.2009 року за №178/09-Б, укладений між [PERSON] та [PERSON], зобовязано [PERSON] повернути [PERSON] сплачені ним кошти у сумі 352375,00 грн., а ПАТ «Банк «Тавріка», як реєстроутримувача ПАТ «Броварський побуткомбінат», зобовязано здійснити списання з особового рахунку [PERSON] зазначені акції та зарахувати їх на особовий рахунок [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13 листопада 2012 року у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 липня 2010 року, вказане рішення було скасоване, а провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову. Як зазначено в ухвалі, позивач надав заяву про відмову від позовних вимог, посилаючись на врегулювання спору між сторонами, представник апелянта також просив задовольнити заяву позивача. З рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року у цивільній справі №361/1551/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними вбачається, що [PERSON] 25 листопада 2010 року уклав договори купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ «Броварський побуткомбінат» з [PERSON] щодо 3819 шт. акцій, [PERSON] щодо 3819 шт. акцій, [PERSON] щодо 3819 шт. акцій та [PERSON] щодо 1640 шт. акцій. Вказаним рішенням договори купівлі-продажу простих іменних акцій ПАТ «Броварський побуткомбінат», укладені між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Г було визнано недійсними, але суд при цьому вказав на неможливість застосування реституції як наслідок недійсності правочину, оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Г відчужили куплені за оспорюваними договорами акції іншим особам. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду. З ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року у справі №361/3579/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і Приватного акціонерного товариства «Інвестиційна компанія «ІТТ-інвест» про витребування майна із чужого незаконного володіння вбачається, що позивач до початку розгляду справи по суті подала до суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від позову про витребування акцій з чужого незаконного володіння і зобовязання вчинити дії, і вказана відмова [PERSON] від позову була прийнята судом, а провадження у справі закрито. Дослідивши вказані судові рішення, що набрали законної сили, суд вважає, що прості іменні акції ПАТ «Броварський побуткомбінат», які за договором купівлі-продажу від 26 серпня 2009 року №178/09-Б придбав [PERSON], не повернулися у власність [PERSON] (не є спільною сумісною власністю відповідачів), а є власністю позивача. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають. За вимогами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предявляючи вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у сумі 352375,00 грн., позивач не зазначив підставу стягнення вказаної суми. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed