Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У жовтні 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В., в якому позивачка просить визнати договір дарування кіоску (МАФ), що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 18.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином. Позов мотивує тим, що у березні 2017 року відповідачка [PERSON] звернулась до неї з пропозицією придбати кіоск (МАФ) для спільної підприємницької діяльності. Оскільки [PERSON] з 2014 року мала багато боргів, то спірний кіоск (МАФ) був придбаний відповідачкою за заощаджені кошти позивачки. Факт передачі позивачкою грошових коштів відповідачці підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] , а також поясненнями інших свідків. За домовленістю сторін, позивачка надала гроші на придбання кіоску, а відповідачка повинна була оформити право власності на цей кіоск за позивачкою. Приблизно у 2019 році відносини між ними погіршились. Після цього вона зверталась до [PERSON] з проханням надати документи на кіоск, але остання категорично відмовлялась. Після звернення з запитом до Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, їй стало відомо, що спірний кіоск відповідачка оформила на себе, у зв`язку з чим у квітні 2020р. вона звернулась до суду з позовом про визнання права власності на зазначений вище кіоск (МАФ) та усунення перешкод у користуванні майном. Під час розгляду цивільної справи про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном, їй стало відомо, що вищезазначений кіоск (МАФ) придбаний відповідачкою на підставі договору дарування. Вважає, що договір дарування кіоску (МАФ), що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 18.12.2018р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В., є удаваним правочином, оскільки [PERSON] отримала за цим договором грошові кошти, про що повідомила в рамках кримінального провадження, порушеного за фактом шахрайства щодо кіосків. Як пояснила [PERSON] , сторони правочину вирішили укласти саме договір дарування з метою приховати договір купівлі-продажу, оскільки на той період часу [PERSON] з чоловіком перебували в стані розлучення і вона не хотіла аби він претендував на придбане нею майно. Отже, спірний договір дарування є удаваним правочином в силу того, що сторонами вчинено цей правочин для приховання іншого, а саме договору купівлі-продажу, для якого позивачка надавала відповідачці грошові кошти, які остання не повертає, що є підставою для визнання цього правочину недійсним за правилами ст.235 ЦК України. 06.11.2020р. ухвалою суду за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 18.11.2020р. від третьої особи Приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. надійшли пояснення на позовну заяву в яких зазначено, що до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] з приводу консультації щодо укладання договору дарування кіоску, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За результатами консультацій та роз`яснень вимог діючого законодавства щодо укладання договору дарування, сторонами було прийнято однозначне рішення про укладання договору дарування та в подальшому, а саме 18.12.2018р. був укладений відповідний договір дарування кіоску та посвідчений ним, як приватним нотаріусом. Одночасно сторонам договору були роз`яснені ст.203, 334, 717-722 ЦК України. Стверджує, що за зверненням [PERSON] та [PERSON] , вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення договору дарування здійснено відповідно до вимог ст.203, 334, 717-722 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012р. №296/5. 25.11.2020р. від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що позивачка [PERSON] не є стороною спірного договору дарування, який укладений між нею та [PERSON] , а також ніколи не була власником спірного майна. Спірний договір жодним чином не посягає на права [PERSON] , звернення до суду з безпідставним позовом є зловживанням процесуальними правами. [PERSON] є неналежним позивачем. Також зазначає, що у 2016 році для ведення особистої підприємницької діяльності вона знайшла кіоск, який належав [PERSON] та передавався нею в оренду. Вона уклала з [PERSON] договір оренди кіоску та самостійно почала вести в кіоску господарську діяльність. Щомісяця вона сплачувала [PERSON] орендну плату та інші витрати, пов`язані з користуванням кіоску. З 11.04.2018р. [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець з наступними видами діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), роздрібна торгівля напоями. На початку листопада 2018 року [PERSON] повідомила про те, що у неї відсутній паспорт прив`язки на кіоск, та про те, що цей кіоск в подальшому необхідно замінювати на новий та встановлювати нову споруду. Займатись оформленням паспорту прив`язки [PERSON] не бажала, оскільки у неї не було коштів та бажання в подальшому займатися підприємницькою діяльністю. В свою чергу, [PERSON] запропонувала переоформити на неї кіоск та всі необхідні документи для подальшого законного розташування кіоску на земельній ділянці. [PERSON] повідомила їй, що МАФ, який орендувала відповідачка, не представляє для неї матеріальної цінності, в зв`язку з чим вони вирішили укласти договір дарування кіоску. Підготовкою необхідного пакету документів для оформлення паспорту прив`язки кіоску займалась відповідачка, оскільки була зацікавлена в оформлені кіоску. В подальшому вона з [PERSON] ходили на консультацію до нотаріуса, а після підготовки усіх документів для укладання договору, 18.12.2018р. між [PERSON] та нею укладено спірний договір дарування кіоску, який був посвідчений нотаріально. За вказаним договором жодних грошових коштів за кіоск вона [PERSON] не передавала. Після прийняття спірного кіоску в дар, вона внесла зміни до паспорту прив`язки та розпочала підготовчі дії для демонтажу старого кіоску та встановлення нового. Згодом вона за власні кошти побудувала новий кіоск. Які були стосунки між [PERSON] та [PERSON] не знає. Посилання позивачки на те, що вона повинна була оформити кіоск на неї вважає нікчемними, оскільки жодної довіреності на укладання будь-яких договорів [PERSON] на її ім`я не видавала, як ФОП [PERSON] оформлена не була. Також вказує, що ніколи не працювала у [PERSON] , не була у неї найманим працівником, не вела для неї бухгалтерський облік. Доводи позивачки про наявність у неї боргів вважає безпідставними. Твердження позивачки про те, що оформлено договір дарування кіоску через те, що [PERSON] знаходилась в стані розлучення, не відповідають дійсності, оскільки вона до теперішнього часу перебуває з чоловіком в зареєстрованому шлюбі, позови до суду про розлучення не подавались. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити та стягнути з позивачки на її користь понесені судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи. 27.11.2020р. від позивачки [PERSON] до суду надійшло клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, а 15.12.2020р. відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що твердження відповідачки [PERSON] про те, що спірний договір дарування не посягає на права позивачки є помилковими, оскільки кіоск (МАФ), що розташований за адресою: [ADDRESS] був придбаний за заощаджені кошти позивачки [PERSON] , натомість [PERSON] , яка мала велику кількість боргів, оформила кіоск на себе. Порушені права [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом визнання договору дарування вищевказаного кіоску (МАФ) удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу. Жодних зловживань процесуальними правами з її боку допущено не було, тому посилання відповідачки на це є безпідставними. Також зазначає, що 18.12.2018р. між [PERSON] та [PERSON] насправді було укладено договір купівлі-продажу кіоску, оскільки [PERSON] були передані кошти, а договір дарування не встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Причиною укладання саме договору дарування було те, що [PERSON] у період укладання договору дарування перебувала зі своїм чоловіком на стадії розлучення, що відповідачкою не спростовано. Щодо демонтажу кіоску, який є предметом договору дарування, то вказує, що відповідачкою вказаний факт не доведено. Наполягає, що сторонами вчинено оспорюваний правочин для приховання іншого, а саме договору купівлі-продажу. Просить позов задовольнити. 22.12.2020р. під час підготовчого засідання суд на місці ухвалив продовжити відповідачці [PERSON] строк для подання відповіді на відзив. Також під час підготовчого провадження судом вирішувались клопотання сторін про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів, про поновлення процесуальних строків для витребування доказів, про витребування доказів, про виклик в судове засідання свідків. Так, ухвалами суду від 20.01.2021р. позивачці було поновлено строк для подання усіх клопотань про витребування доказів, але в задоволенні клопотань про витребування доказів було відмовлено. 20.01.2021р. підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до судового розгляду, одночасно задоволено клопотання позивачки про виклик в судове засідання свідків. Позивачка [PERSON] та її представники адвокати Ревкова А.К., Бичківський О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просили позов задовольнити. Після оголошення останньої перерви у судовому розгляді, представники позивачки в судове засідання не прибули, розгляд справи було продовжено за участю позивачки [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] адвокат Кляшторна Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити. Після оголошення останньої перерви у судовому розгляді, відповідачка та її представник адвокат Кляшторна Ю.В. в судове засідання не прибули, суду надана заява представника відповідачки [PERSON] , в якій вона просить закінчити розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідачки, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, скасувати арешт, накладений на кіоск (МАФ) за адресою: [ADDRESS] ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. за заявою [PERSON] про забезпечення позову, стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені судові витрати. Крім того, в судовому засіданні 01.07.2021р. ухвалою суду залишено без розгляду клопотання позивачки [PERSON] про виклик та допит свідків від 17.06.2021р. та по долучення до матеріалів справи письмових доказів від 01.07.2021р. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України\~в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626,\~628,\~629 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.3, 5\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1, 5 ст.215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою\~статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України). Відповідно до ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В., реєстровий номер 3163, за умовами якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] отримала в дар тимчасову споруду для продажу товарів народного споживання (продовольчі товари), що знаходиться по [ADDRESS] , площею 10,95 кв.м., що підтверджується паспортом прив`язки від 16.11.2018р. №5569 (х-169), зареєстрований у Відділі містобудівного моніторингу та містобудівного кадастру Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради за №ТС-Х-170/1748 від 16.11.2018р. (далі кіоск) (т.1 арк.15-16). Відповідно до даних копії вкладки до Паспорту прив`язки ТС-Х-169/1749, 26.12.2018р. було переоформлено власника тимчасової споруди за адресою: [ADDRESS] з ФОП [PERSON] на ФОП [PERSON] (т.1 арк.21-28). З копій договорів на виконання робіт №4/133-18 та №4/134-18 від 26.10.2018р. вбачається, що між КП «Градпроект» та ФОП [PERSON] укладено договір, предметом яких є виконання робіт з розробки вихідних даних для підготовки паспорту прив`язки ТС (нова ТС) у [ADDRESS] ) та (Х-170) (т.1 арк.72-73). 18.02.2019р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір підряду №182, предметом якого є виготовлення по представленому замовником проекту МАФ (кіоск) розміром 7300х3000х3100 та встановлення за адресою: [ADDRESS] . До копії вказаного договору додано копії кошторисної вартості, квитанції про оплату, акт прийому-здачі виконаних робіт (т.1 арк.77-90). Згідно з даними, які містяться в копії довідки про діапазон ймовірної ринкової вартості об`єкта МАФ, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.06.2020р. діапазон ринкової вартості об`єкта оцінки становить 18835,00-70633,00грн., найбільш ймовірна середньозважена ринкова вартість об`єкта оцінки 39872,00 грн. (т.1 арк.29-33). Дослідивши інші письмові докази, надані сторонами, встановлено, що згідно з даними, які містяться в копії протоколу додаткового допиту потерпілого від 14.09.2020р., [PERSON] є потерпілою у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №12020080070000339 від 18.02.2020р. та в ході досудового розслідування була допитана слідчим Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, зокрема по факту заволодіння її кіосками [PERSON] , оформлення права власності на ці кіоски, незаконного використання їх у власних цілях, в тому числі кіоску за адресою: [ADDRESS] (т.1 арк.9-12). Крім того в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження в якості свідка слідчим була допитана [PERSON] , зокрема з приводу укладання 18.12.2018р. між нею та [PERSON] договору дарування кіоску за адресою: [ADDRESS] . Копія протоколу міститься в матеріалах справи (т.1 арк.13-14). Також в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження за №12020080070000339 слідчим проведено допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Копії протокол про допит містяться в матеріалах справи (т.1 арк.140-143). В матеріалах справи також міститься копія письмових свідчень [PERSON] від березня 2017р., які надані позивачкою, за змістом яких він засвідчує факт передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON] у березні 2017р. для придбання та ремонту двох кіосків, які розташовані в Хортицькому районі м.Запоріжжя (т.1 арк.20). Згідно з даними, які містяться у копії витягу з ЄРДР за №12020080060002189, 23.09.2020р. Вознесенівським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме про те, що невстановлені особи за попередньою змовою підробили документи. Потерпілою в даному кримінальному провадженні визнано [PERSON] (т.1 арк.191-195). Згідно з копією довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №1/505 від 30.04.2020р., за період з 01.02.2004р. по 02.03.2015р. [PERSON] мала загальний дохід в сумі 461294,13грн.(т.1 арк.8). Згідно з даними, які містяться у довідці №107223-25/334 від 24.04.2020р., яка видана філією Запорізьке ОУ АТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] мала депозитний рахунок з 16.12.2015р. по 16.03.2016р. в сумі 5000 дол.США. (т.1 арк.132). Згідно з даними, які містяться в копії пенсійного посвідчення та копії довідки Правобережного об`єднаного управління ПФУ м.Запоріжжя, [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, загальний розмір якої за період з січня 2018р. по грудень 2020р. включно склав 146400,69 грн. (т.134-135). Згідно з даними, які містяться в копіях довідок АТ «Акцент-Банк», АТ КБ «ПриватБанк», у [PERSON] відкриті рахунки у вказаних банківських установах з розміщенням на них станом на певні періоди грошових коштів (т.1 арк.133,137-138). З копії довідки Правобережного об`єднаного управління ПФУ м.Запоріжжя вбачається, що [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію, загальний розмір якої за період з січня 2018р. по грудень 2020р. включно склав 107976,03 грн.(т.1 арк.136). Згідно з даними, які містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (безкоштовний запит), [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець з 06.12.2019р., основний вид діяльності роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (т.1 арк.97). З копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11.04.2018р., основний вид діяльності роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (т.1 арк.71,96). Згідно з даними, які містяться у копіях листів Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2020р. №01-21/339/2020, Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2020р. №01-40/9/2020, Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2020р. №01/464/2020, цивільні справи з позовами до [PERSON] з 2010 року в провадженні суду не перебували (т.1 арк.159-161). Оригінали вказаних листів були оглянуті судом в ході судового розгляду. Згідно з даними, які містяться у копії листа Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2020р. №01-23/53/2020, в провадження суду 08.08.2012р. надійшов позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку (25.12.2012р. прийнято рішення); 10.10.2016р. до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (09.11.2016р. прийнято рішення); 29.11.2018р. до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи [PERSON] , філія ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України» про встановлення факту, що має юридичне значення (ухвалою від 03.12.2018р. відмовлено у відкритті провадження) (т.1 арк.162-163). Оригінал вказаного листа був оглянутий судом в ході судового розгляду. Згідно з даними, які містяться у копії листа Хортицького ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 22.12.2020р. №76940, відповідно до АС ВП станом на 22.12.2020р., виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини не надходив та на виконанні не перебуває (т.1 арк.184). Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивачки в якості свідка [PERSON] пояснила, що у 2017 році вона вирішила здавати в оренду свій кіоск, який розташований за адресою: [ADDRESS] . До неї звернулась [PERSON] , яка мала намір придбати цей кіоск, але на той час вона його лише здавала в оренду. В подальшому вона познайомилась із [PERSON] , вважала, що це донька [PERSON] . Кіоск здавала їм в оренду за 2000 грн. на місяць. Згодом вирішила продавати кіоск, оскільки під ним потрібно було оформляти землю, тому вона вирішила позбавитись кіоску. Вона повідомила про такий намір [PERSON] , вони домовились, що купівля-продаж кіоску буде відбуватись за рахунок внесення орендної плати. При цьому жодних письмових договорів вони не укладали. В подальшому до неї звернулась [PERSON] та запропонувала оформити договір дарування кіоску, на що вона погодилась. Гроші від [PERSON] при оформленні договору дарування вона не отримувала. Після оформлення договору дарування усі документи на кіоск віддала [PERSON] , ще деякий час, приблизно чотири місяці, вона отримувала гроші від [PERSON] та від інших осіб, які працювали в кіоску, в рахунок оплати за кіоск, яку суму не пам`ятає. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки [PERSON] та дядьком відповідачки [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його дружина вирішила зайнятись бізнесом та приблизно в 2019 році придбати кіоск на [ADDRESS] . Його племінницю [PERSON] дружина взяла до себе бухгалтером та платила їй заробітну плату. Спочатку кіоск належав [PERSON] , потім дружина викупила цей кіоск. В подальшому кіоск знесли, оскільки цей кіоск потрібно було відновити. Він давав 150 тис. грн. на будівництво нового кіоску, який зараз і знаходиться на [ADDRESS] . При цьому [PERSON] оформила цей кіоск обманом на себе. В зв`язку з цим його дружина вимушена звертатись до судів за захистом своїх прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом [PERSON] по дачі, знає [PERSON] , як племінницю позивачки. Зі слів [PERSON] йому відомо, що вона вкладала свої гроші у кіоск, за який тепер судиться. Для придбання кіоску він також надавав позивачці грошові кошти в розмірі 50 тис. грн., які вона згодом віддала. Спочатку у [PERSON] був металевий кіоск, потім його знесли, замість нього збудували новий. Кіоск будувався за гроші [PERSON] , а [PERSON] його забрала собі, не пускає позивачку до кіоску, найняла охорону. З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню через наступне. Так, відповідно до\~ст.48 ЦПК України,\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (ч.1-2\~ст.50 ЦПК України). Згідно з ч.1-2\~ст.51 ЦПК України,\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п.п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). У постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 670/23/18 зроблено висновок, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись усі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них». Отже, якщо заінтересована особа пред`явила позов лише до однієї сторони договору, то відсутні підстави для розгляду позову внаслідок неналежного складу відповідачів. Зі змісту позову, а також пояснень позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що позивачка [PERSON] , яка не є стороною оспорюваного правочину, звернулась до суду про визнання договору дарування кіоску, який розташований в [ADDRESS] , удаваним правочином, оскільки вважає, що сторонами оспорюваного договору [PERSON] та [PERSON] вчинений такий правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме договору купівлі-продажу. Власний інтерес позивачки полягає в тому, що від визнання вказаного договору удаваним, залежить подальша можливість законної реалізації нею прав щодо повернення грошових коштів, які вона передала [PERSON] для придбання майна, яке є предметом договору. При ухваленні цього рішення суд враховує, що відповідачкою у даній справі є лише [PERSON] , яка виступає обдаровуваною в оспорюваному договорі. [PERSON] , як дарувальник майна, не залучена позивачкою [PERSON] до участі у справі як співвідповідачка. В даному випадку суд вважає неможливим вирішення вказаного спору без участі у справі в якості співвідповідачки [PERSON] , яка є стороною оспорюваного правочину і суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, які не залучені до участі у справі. Водночас, суд вважає необхідним звернути увагу, що у разі пред`явлення позову не до усіх відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Лише за клопотанням позивача суд залучає співвідповідача до участі у справі, що визначено\~статтею 51 ЦПК України. В даному випадку сторона позивача наполягала на позовних вимогах лише до [PERSON] . Залучення іншої сторони оспорюваного договору [PERSON] до участі у справі в якості свідка не може бути взято до уваги, оскільки процесуальний статус відповідача та свідка за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками, є різними. Отже, пред`являючи позовні вимоги, в якості відповідача позивачкою визначено лише одну сторону даного правочину, клопотання про залучення у справі іншої сторони оспорюваного договору не заявлялося, що свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи та є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що наслідком розгляду спору з неналежним складом відповідачів є неможливість встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків по суті позовних вимог. На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити повністю. При цьому судом встановлено що ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. у справі ЄУН 337/4443/20, з урахуванням змін, внесених ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2020р., накладено арешт на кіоск (МАФ), розташований за адресою: [ADDRESS] та заборону вчиняти реєстраційні дії щодо зазначеного кіоска в порядку забезпечення позову до подання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: нотаріус ЗМНО Чернявський В.В., про визнання договору дарування кіоску (МАФ), розташованому по [ADDRESS] від 18.12.2018р. між [PERSON] та [PERSON] удаваним правочином. Відповідно до ч.1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову [PERSON] , то заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2020р. у справі ЄУН 337/4443/20, з урахуванням змін, внесених ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2020р., підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed