Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення та уточнення позовних вимог (а. с. 2-4, 52-55), просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 132350,00 грн. та проценти за користування чужими грошима в розмірі 66759,88 грн., посилаючись на те, що остання умови двостороннього попереднього договору про завдаток від 16 січня 2015 року щодо продажу їй у власність нерухомого майна не виконала, сплачені нею грошові кошти в розмірі 5000 доларів США за придбання у власність не введеного в експлуатацію будинку та земельної ділянки площею 0,0102 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS], не повернула, тому відповідач повинна сплатити на її користь грошову суму в гривнях еквівалентну 5000 доларів США, передану відповідачу як аванс, а також проценти за користування чужими грошима за період з 16 січня 2015 року по 21 грудня 2016 року у вказаному вище розмірі. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідно до вимог законодавства передана нею відповідачу [PERSON] сума завдатку в розмірі 5000 доларів США вважається авансом та у зв'язку із не укладенням сторонами основного договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому їй поверненню. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 16 січня 2015 року за умовами укладеного сторонами попереднього договору про завдаток він як представник продавця отримав від позивача в якості завдатку грошову суму в розмірі 500 доларів США, суму завдатку в розмірі 5000 доларів США позивач йому не передавала, належних доказів підтвердження цього суду не надано. Основний договір купівлі-продажу земельної ділянки у визначений сторонами строк не було укладено саме з вини позивача, тому відповідно до умов п. 5.2 вказаного договору сума завдатку поверненню покупцю не підлягає. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 16 січня 2015 року позивач [PERSON] (далі - Покупець) і відповідач [PERSON] (далі - Продавець), від імені та в інтересах якої на підставі довіреності від 26 серпня 2014 року діяв [PERSON], уклали двосторонній попередній договір про завдаток (далі - Договір), за умовами якого сторони зобов'язувалися в строк до 16 лютого 2015 року укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна - належної відповідачу на праві власності земельної ділянки площею 0,0102 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташованого на ній не введеного в експлуатацію житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за ціною 59000 доларів США, що є еквівалентом 958750,00 грн. Згідно із п. 5.1 даного Договору до підписання цього договору у рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу домоволодіння та своєї платіжної спроможності, Покупець передав, а Продавець отримав суму завдатку в розмірі 5000 доларів США, що є еквівалентом 81250,00 грн. Також у цьому ж пункті Договору вказано, що в момент розрахунків за основним договором зазначена сума буде зарахована в належний з покупця платіж за основним договором. Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку невиконання цього договору Покупцем, сума, вказана у п. 5.1 цього договору, Покупцю не повертається. За змістом п. 5.3 Договору у випадку невиконання цього договору Продавцем він зобов'язується повернути Покупцю протягом 3 (трьох) днів з дати, встановленої п. 3.1.1 цього договору, а саме до 16 лютого 2015 року, суму завдатку, тобто 5000 доларів США. У п. 3.1.1 Договору передбачено, що Продавець зобов'язується укласти з Покупцем основний договір купівлі-продажу земельної ділянки у термін, місці та на умовах, встановлених цим договором, а саме до 16 лютого 2015 року. Суд встановив, що позивач [PERSON] як покупець умови двостороннього попереднього договору про завдаток виконала повністю, передала продавцю [PERSON] через її представника [PERSON] у рахунок майбутньої оплати за придбання нерухомого майна грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що станом на 16 січня 2015 року - день передачі цієї суми грошей в національній валюті України становило 81250,00 грн., що підтверджується укладенням та підписанням сторонами цього Договору. У визначений цим попереднім договором про завдаток строк до 16 лютого 2015 року основний договір купівлі-продажу нерухомого майна сторонами укладений не був. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 29 квітня 2015 року нерухоме майно, яке було предметом укладеного сторонами попереднього договору, відчужене на користь [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні стверджував та наполягав на тому, що у визначений попереднім договором про завдаток строк до 16 лютого 2015 року основний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений не був саме з вини покупця [PERSON], яка від укладення основного договору відмовилася у зв'язку із значним зростанням курсу долара США відносно гривні, тому відповідно до умов п. 5.2 попереднього договору отримана ним від позивача сума завдатку в розмірі 500 доларів США поверненню не підлягає. Підтвердженням цього є те, що нерухоме майно, яке було предметом домовленостей між сторонами, відповідачем продано лише після спливу двох місяців визначеної сторонами дати укладення основного договору. Позивач [PERSON] у судовому засідання ці обставини заперечувала та пояснила, що основний договір купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не був укладений саме з вини продавця, тому згідно із умовами п. 5.3 Договору відповідач [PERSON] зобов'язана повернути їй грошову суму в розмірі 5000 доларів США, оскільки ці кошти сплачені в рахунок майбутніх платежів. Також вказувала на те, що згідно із вимогами закону зазначена сума грошових коштів вважається авансом та підлягає обов'язковому поверненню, незважаючи на те, з чиєї вини не був укладений основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Позов про повернення цієї суми грошей і процентів за користування ними поданий до суду в межах позовної давності. У ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до положень ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. У ч. 3 ст. 635 ЦК України визначено, що зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Верховний Суд України, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. У постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію та вказав на те, що правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання. Оскільки основний договір купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній не введеного в експлуатацію житлового будинку між сторонами у цій справі укладено не було, а сторони лише домовилися, що такий договір буде укладений в майбутньому, тому передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 5000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачеві. Відповідно до ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. За змістом ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 16 січня 2015 року - день здійснення позивачем авансового платежу та передачі представнику відповідача грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, ця сума, як зазначено в укладеному сторонами попередньому договорі про завдаток, за погодженням між сторонами в національній валюті України - гривні становила 81250,00 грн. У заяві про збільшення позовних вимог від 21 грудня 2016 року позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову суму в розмірі 132350,00 грн., що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на вказану вище дату (1 долар США = 26,47 грн.), еквівалентно 5000 доларів США, а також на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України проценти за користування чужими грошима за період з 16 січня 2015 року по 21 грудня 2016 року на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 66759,88 грн. Виходячи з наведеного вище, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що передана позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] через її представника [PERSON] грошова сума в розмірі 5000 доларів США вважається авансом та підлягає стягненню на її користь в еквіваленті узгодженому сторонами у попередньому договорі про завдаток у розмірі 81250,00 грн. за курсом відповідної валюти на день здійснення платежу, а не за курсом на день подачі заяви про збільшення позовних вимог, тому позов у цій частині підлягає задоволенню частково. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що грошова сума, яку позивач передала відповідачу, є авансом, правовідносини між сторонами виникли із двостороннього попереднього договору про завдаток щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16 січня 2015 року, а не із укладеного сторонами договору позики грошей. Умовами попереднього договору стягнення із продавця на користь покупця процентів за користування чужими грошима (авансом) не передбачено. Доказів того, що до моменту звернення до суду в жовтні 2016 року позивач [PERSON] направляла відповідачу [PERSON] вимоги про повернення суми авансу та укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачем суду не надано. За своєю суттю обов'язок щодо повернення суми грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов'язання, що випливає з договору позики в розумінні ст. 1048 ЦК України. Розмір і порядок одержання процентів за несвоєчасне повернення продавцем суми авансу укладеним сторонами попереднім договором не передбачено. Аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Особа, яка передала грошову суму як аванс у рахунок майбутніх платежів, має право вимагати повернення суми авансу в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання сторонами умов договору. У разі коли сторони домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, у якому вони передавалися. Аналізуючи викладене вище, враховуючи, що стягнення грошової суми за попереднім договором, яка є авансом, не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором позики, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань щодо повернення суми позики, а з підстав не укладення сторонами основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд дійшов висновку, що в частині стягнення процентів у розмірі 66759,88 грн. позов не ґрунтується на вимогах закону та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідача на те, що сторінки наданого позивачем примірника оригіналу попереднього договору не прошиті та не пронумеровані, кожна сторінка цього договору ним не підписана, його підпис міститься лише на третій сторінці договору, де вказані реквізити сторін, на його думку, свідчать про неналежне оформлення цього попереднього договору, тому отримання ним суми завдатку в розмірі 5000 доларів США цим договором підтверджуватися не може. У судовому засіданні суд дослідив оригінал примірника укладеного сторонами 16 січня 2015 року двостороннього попереднього договору про завдаток, наданого як доказ позивачем, та встановив, що цей договір не містить будь-яких виправлень, заміни сторінок договору чи інших ознак його підроблення, тому зазначені вище доводи представника відповідача щодо неотримання ним грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, суд до уваги не приймає, оскільки останнім будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень суду надано не було, зокрема примірника попереднього договору відповідача, який згідно із п. 8.3 укладався в двох примірниках по одному для кожної сторони. Згідно із ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з розміру задоволених позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 812,50 грн. (1 % від задоволеної частини майнових вимог) та понесені позивачем витрати на публікацію оголошень у пресі про виклик відповідача до суду в розмірі 1640 грн. (820 грн. х 2), всього - 2452,50 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial