Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відновлення порушеного права та просить відновити її порушене право та дозволити їй оформити документи щодо відведення земельної ділянки в приватну власність загальною площею 600 кв.м по [ADDRESS] без узгодження межі від Г до А з суміжним землекористувачем в акті погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON]. Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що у добровільному порядку вони не можуть вирішити вказане питання без підпису узгодження межі від Г до А з землекористувачем [PERSON] в акті погодження меж земельної ділянки у зв'язку з відмовою відповідача підписати вказаний акт, тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом (а.с. 2-4). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини справи і просить суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала письмові заперечення на позов (а.с. 26), позовні вимоги не визнала і в обґрунтуванні заперечень на позов відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] вказали||в,біля|,| що заява [PERSON] є не обґрунтованою та упередженою, в зв'язку з тим, що суміжна межа між земельними ділянками розташованими за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] була встановлена під час передачі у власність земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] нині покійної [PERSON] Дану ділянку [PERSON] успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом м. Ізюм, Харківської області, 3.12.2008 р. зареєстрованої в реєстрі за № 3 - 4183. Після успадкування даної земельної ділянки, зовнішні межі та цільові призначення не змінювались. Вважають, що повторно перепогоджувати раніше встановлену межу згідно чинного законодавства у сфері регулювання земельних питань не потрібно. Чинним законодавством зокрема статтею 198 п. 2б Земельного кодексу України роз'яснено зміст кадастрових зйомок, але такого акту: «Акт визначення, встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», який пропонує підписати їй [PERSON], не передбачено не за формою акту, не за змістом. Їй ніхто не пояснив ні [PERSON], ні розробник проекту [PERSON], для якої мети встановлена така форму акту. Також Ізюмська міська рада рішенням № 0767 від 29.03.07 надавала дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою, що до відведення земельної ділянки площею 600 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель з певною конфігурацією земельної ділянки. Їй розробник проекту землеустрою, директор ТОВ «Земельно - кадастрове підприємства» [PERSON], та інженер землевпорядник [PERSON] не пояснили для чого необхідно оформлювати вищевказаний акт і яким законодавчим актом Україні затверджена така форма акту «Акт визначення, встановлення та погодженні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». А щодо причин з приводу тяганини з оформленням проекту відводу земельної ділянки у власність гр. [PERSON], то вони вказані у протоколі засідання комісії Ізюмської міської ради від 02 серпня 2012 р. Зважаючи на вищевикладене відповідач просить прийняти до уваги вищевикладене і відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі|установлені| факти та відповідні їм правовідносини|правостосунки|. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЗК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Судом| встановлено, підтверджується наявними у справі доказами,| що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок № 17-а по вул. Леваневського у м. Ізюмі Харківської області та за ним закріплена земельна ділянка площею 600 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим управлінням житлово-комунального господарства Ізюмського міськвиконкому 23 вересня 2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради №0808 від 10.09.2003 року (а.с. 14, 15-16). Сусідкою позивачки є відповідач по справі [PERSON], місце проживання за адресою: [ADDRESS], якій на праві власності належить суміжна земельна ділянка площею 1000 кв.м. та 773 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, зареєстрованої в реєстрі за № 3 - 4183, та Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 245160 (а.с. 13, 33, 45). Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння за адресою: [ADDRESS], мають спільну межу земельних ділянок, була встановлена під час передачі у власність земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34, 35). Згідно витягу з протоколу засідання постійної комісії Ізюмської міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин від 02.10.2014 року № 388, комісія розглянула заяву [PERSON] з приводу неможливості оформлення і погодження акту погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за адресою: [ADDRESS]-«А», з суміжним землекористувачем гр. [PERSON] земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з немотивованою відмовою. Комісія з'ясувала, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], перебуває у приватній власності гр. [PERSON] Ізюмська міська рада не має повноважень розглядати земельні спори щодо земель приватної власності, тому комісія пропонує гр. [PERSON] вирішити земельний спір з гр. [PERSON] з приводу суміжного землекористування у судовому порядку. (а.с. 5) || У відповідності до Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. № 858-IV із наступними змінами, проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5-10 і більше років. Статтями 4 і 5 цього Закону встановлено, що суб'єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі. Об'єктами землеустрою є: територія України; території адміністративно-територіальних одиниць або їх частин; території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки. Згідно ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Види документації із землеустрою: д) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Згідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Статтею 103 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III із наступними змінами (далі - ЗК України) передбачено зміст добросусідства: власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). У відповідності до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Статтею 110 ЗК України передбачено поняття обмеження у використанні земельних ділянок, обтяження прав на земельну ділянку: На використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об'єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки. Згідно ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає: а) встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь і землекористувань; б) розробку загальнодержавної і регіональних програм використання та охорони земель; в) складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель відповідних адміністративно-територіальних одиниць; г) обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами; ґ) складання проектів впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань та створення нових; д) складання проектів відведення земельних ділянок; е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; ж) складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін, упорядкування угідь, а також розроблення заходів щодо охорони земель; з) розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель; и) здійснення авторського нагляду за виконанням проектів з використання та охорони земель; і) проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель. Відповідно до ст. 185 ЗК України землеустрій здійснюється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону. Статтею 186 ЗК України передбачено розгляд і затвердження землевпорядної документації: Розгляд і затвердження землевпорядної документації проводиться в такому порядку: а) прогнозні матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схеми землеустрою після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування; б) проекти створення нових землеволодінь і землекористувань після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування; в) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому цим Кодексом, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, встановлених цим Кодексом, розпоряджаються земельними ділянками або приймають рішення про зміну їх цільового призначення; г) проекти землеустрою сільськогосподарських підприємств, установ і організацій, особистих селянських, фермерських господарств після погодження їх із сільськими, селищними, міськими радами або районними державними адміністраціями розглядаються і затверджуються власниками землі або землекористувачами; ґ) робочі землевпорядні проекти, пов'язані з упорядкуванням, докорінним поліпшенням та охороною земель, раціональним їх використанням, після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються замовниками цих проектів. Зміни до землевпорядних проектів та інших матеріалів з питань землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, які затвердили ці проекти. Прогнозні матеріали використання і охорони земель, проекти землеустрою, матеріали державного земельного кадастру, проекти з питань використання і охорони земель, реформування земельних відносин, а також техніко-економічні матеріали обґрунтувань використання і охорони земель підлягають державній експертизі, яка здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до закону. Статтею 186-1 ЗК України встановлено повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк. В 2005 році позивач звернулась до Ізюмської міської ради Харківської області щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в приватну власність, їй було надано відповідний дозвіл. В процесі розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність нею була погоджена межа земельної ділянки з [PERSON], якій належав на той час житловий будинок по [ADDRESS]. Жодних зауважень відносно меж її земельної ділянки від [PERSON] не надійшло, що відображено в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки від 26.04.2005 року (а.с. 8). Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області від 29.03.2007 року № 0767 «Про розгляд звернення громадянки [PERSON] щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в приватну власність», дозволено гр. [PERSON] розробляти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність загальною площею 922 кв.м. (в тому числі 600 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та 322 кв.м. для ведення особистого селянського господарства), що розташована за адресою: м. Ізюм, по [ADDRESS]-«А» (а.с. 10). Позивач оформляла всі необхідні документи щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в приватну власність, але в актах погодження меж земельної ділянки межа від Г до А не погоджена межа з землекористувачем [PERSON] - відповідачка по справі відмовляється особисто або через її представника підписати зазначений акт (а.с. 6, 7). Відповідно до Листа Управління Держземагенства в Ізюмському районі Харківської області від 09.09.2014 року № 3875 відмовлено у погодженні «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність громадянці [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (розробник ТОВ «Земельно - кадастрове підприємство», кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника [PERSON] № 010045, дата видачі 22.03.2013, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника [PERSON] №010046, дата видачі 22.03.2013), з наступних підстав: Наданий проект землеустрою не відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій» із змінами, а саме: в акті погодження меж земельної ділянки межа від Г до А не погоджена. Після приведення вищезазначеного проекту землеустрою у відповідність його буде розглянуто згідно чинного законодавства. (а.с. 11) Зазначені позивачем обставини відповідач не спростувала. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] категорично відмовилися підписувати акти погодження меж земельної ділянки межа від Г до А землекористування по [ADDRESS], щодо відведення земельної ділянки в приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7), відрізки межі на цей час є не погодженими. Статтею 152 ЗК України встановлено способи захисту прав на земельні ділянки: Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі у зв'язку з порушенням відповідачем земельних прав позивача, які підлягають поновленні шляхом дозволення [PERSON] оформити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (розробник ТОВ «Земельно - кадастрове підприємство»), без погодження в акті погодження меж земельної ділянки межа від Г до А представника власника або користувача суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], [PERSON]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача (а.с. 1).

Outcome: approved