Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач - Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся в суд до відповідача - [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що у відповідності з Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 р. № 189 гр. [PERSON], відповідно до заяви про призначення усіх видів соціальних допомог та декларації про доходи та витрати осіб від 23.10.2017 року та доданих документів, отримувала тимчасову допомогу на період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 888 грн. 50 коп. щомісяця, у зв'язку з тим, що гр. [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO]. В результаті обміну даними з Державною податковою інспекцією було виявлено, що гр. [PERSON] не задекларувала дохід на загальну суму 6564 грн. 55 коп. (ознака доходів «101» (нарахована (виплачена) заробітна плата), який був отриманий в період за який обчислювався середньомісячний сукупний дохід для визначення розміру вищезазначеної допомоги. У зв'язку з чим виникла переплата державних коштів по тимчасовій допомозі за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 3282 грн. 30 коп. Департаментом були вжиті заходи для досудового врегулювання спору, а саме: гр. [PERSON] було надіслано повідомлення про утворення переплати державних коштів та суму, яку потрібно повернути у зазначений термін. Однак кошти у вказаний термін в повідомленні, на розрахунковий рахунок департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради не надходили. На підставі вищенаведеного, позивач був змушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 05.10.2018 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз'яснено відповідачу, що вона має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження. Відповідачу [PERSON] було направлено ухвалу про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надала, в судове засідання не з'явилася, хоча судом про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надала. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази по справі знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 8, ч. 9 ст. 181 Сімейного кодексу України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України N 189 від 22.02.2006 року затверджено Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Відповідно абз. 1 п. 2 вказаного Порядку, тимчасова допомога призначається у разі, коли: - рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; - стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; - місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Відповідно до п. 6 вказаного Порядку, для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування), крім іншого, довідку державної виконавчої служби про неможливість стягнення аліментів з одного з батьків дитини внаслідок ухилення від їх сплати. Як вбачається з матеріалів справи, згідно виконавчого листа Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21.10.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з тим, що відповідач не сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], відповідно до заяви про призначення усіх видів соціальних допомог та декларації про доходи та витрати осіб від 23.10.2017 року та доданих документів, отримувала тимчасову допомогу на період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 888 грн. 50 коп. Щомісяця. Відповідно даним з Державною податковою інспекцією було виявлено, що гр. [PERSON] не задекларувала дохід на загальну суму 6564 грн. 55 коп. (ознака доходів «101» (нарахована (виплачена) заробітна плата), який був отриманий в період за який обчислювався середньомісячний сукупний дохід для визначення розміру вищезазначеної допомоги. У зв'язку з чим виникла переплата державних коштів по тимчасовій допомозі за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 3282 грн. 30 коп. Згідно п. 12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Згідно ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21.11.1992 року, одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Отже, відповідачем не було не задекларовано дохід, який був отриманий в період за який обчислювався середньомісячний сукупний дохід для визначення розміру вищезазначеної допомоги. У зв'язку з чим виникла переплата державних коштів по тимчасовій допомозі за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року в сумі 3282 грн. 30 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської місцевої ради підлягає задоволенню, так як відповідно до вищезазначених ч. 10 ст. 181 СК України та п. 12 Порядку надання дитині тимчасової державної допомоги, відшкодування сплаченої допомоги підлягає стягненню з платника аліментів. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved