Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування 18015,78 грн.; пеню в сумі 5301,08 грн., 3% річних в сумі 279,86 грн., індекс інфляції в сумі 556,28 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2014 року між нею та відповідачем укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3147749. 21.11.2014 року у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на перехресті пр. Московського та пр. Оболонського у м. Києві, автомобілю позивача «Хюндай», д.н. [NUMBER], були завдані механічні пошкодження з вини [PERSON], що керував автомобілем «Хюндай Акцент», д.н. [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована також в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». 21.11.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Крім того, 15.01.2015 року позивач звернулась із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування. 25.03.2015 року відповідач прийняв рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування в сумі 18015,78 грн. Однак, з 25.03.2015 року жодних дій по виплаті страхового відшкодування ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» здійснено не було. У зв'язку з невиплатою страхового відшкодування та простроченням його виплати позивач просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення в яких проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивач звертаючись з даним позовом до суду обґрунтовує свої вимоги невиконанням відповідачем умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3147749, що був укладений між нею та відповідачем. Проте, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок виплати страхового відшкодування настає у відповідача лише у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди з вини позивача, крім того у випадку вини позивача відповідно до вимог вказаного закону відповідач виплачує страхове відшкодування не позивачу а потерпілій особі. Отже, позивач не надала доказів того, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» порушив умови полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3147749. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, відповідно до положень ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка сторін не перешкоджає постановленню рішення. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, врахувавши письмові пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 21.11.2014 року близько 09.45 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Хюндай Акцент», д.н. [NUMBER], по пр. Московському - пр. Оболонському в м. Києві, на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу автомобілю «Хюндай», д.н. [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення з вказаним автомобілем, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Автомобіль «Хюндай», д.н. [NUMBER] належить позивачу на праві власності. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справ, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Хюндай Акцент», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач понесла значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Хюндай», д.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності зі ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, відповідно до зазначених вище норм, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду. Проте, встановлено, що цивільно-правова відповідальність «Хюндай Акцент», д.н. [NUMBER] власників наземних транспортних засобів автомобіля [PERSON] «Хюндай Акцент», д.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», відповідно до полісу АІ/4161353. Відповідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). 21.11.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою (повідомленням) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. 15.01.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 25.03.2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» розглянуло заяву позивача про страхове відшкодування від 15.01.2015 року та прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 18015,78 грн. Однак, з матеріалів справи вбачається, що жодних дій по виплаті страхового відшкодування позивачу з 25.03.2015 року відповідачем здійснено не було, у зв'язку з чим [PERSON] 17.04.2015 року повторно звернулась до страхової компанії про здійснення виплати страхового відшкодування. Вказана заява була залишена відповідачем без уваги. Позивач просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування в сумі 18015,78 грн. З письмових пояснень відповідача вбачається, що він заперечує проти вимог посилаючись на те, що позивач не надала доказів того, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» порушила умови полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3147749, укладеного між позивачем та страховою компанію та відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок виплати страхового відшкодування у відповідача не настав, оскільки полісом передбачена така виплата у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди з вини позивача, крім того у випадку вини позивача відповідно до вимог вказаного закону відповідач виплачує страхове відшкодування не позивачу, а потерпілій особі. Однак, суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідача з огляду на наступне. Встановлено, що 28.10.2014 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3147749. Цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] також була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до полісу №АІ/4161353. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок ДТП, що сталася 21.11.2014 року, як на підставу для такої виплати посилалась на поліс саме [PERSON], який був визнаний винним постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року. Крім того, відповідачем вказані обставини не заперечувались на момент прийняття рішення про виплату позивачу страхового відшкодування, що підтверджується повідомленням про прийняте рішення стосовно події, яка мала місце 21.11.2014 року за №2802 від 25.03.2015 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що твердження представника відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не відповідають дійсним обставинам та спростовуються матеріалами справи, у зв'язку з чим вони не можуть бути прийнятими судом до уваги. Відповідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 даного закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Встановлено, що ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» тривалий час не здійснює виплату страхового відшкодування позивачу, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 18015,78 грн. підлягають задоволенню. Позивач також просила стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 5301,08 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи, що 15.01.2015 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно якого страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, то ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язано було виплатити позивачу страхове відшкодування в сумі 18015,78 грн. до 15.04.2015 року, а отже з 16.04.2015 року має нараховуватись пеня. Відповідно до розрахунку наданого позивачем пеня за прострочення виконання зобов'язання складає 5301,08 грн. Вказаний розрахунок є вірним та сторонами у справі не оспорювався, а тому він може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача пені в сумі 4997,03 грн. Позивач також просила стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» індекс інфляції за прострочення виконання зобов'язання в сумі 556,28 грн. та 3% річних в сумі 279,86 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з тим, що судом встановлений факт прострочення виконання своїх зобов'язань ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» перед позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] 3% річних в сумі 279,86 грн. та індексу інфляції в сумі 556,28 грн. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язана відшкодувати [PERSON] страхове відшкодування в сумі 18015,78 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язань в сумі 5301,08 грн., індекс інфляції в сумі 556,28 грн. та 3% річних в сумі 279,86 грн. У зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved