Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У зв`язку з тим, що на підставі рішення Рівненського районного суду від 29 січня 2014 року з нього на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.09.2013 року і до повноліття сина, на даний час погіршилося його матеріальне становище та стан здоров`я, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі, позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів і просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі по 150 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття та звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що живе сам, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1000 грн. з якої близько 500 грн. відраховуються на стягнення аліментів. На час розгляду справи про стягнення аліментів він уже мав групу інвалідності, але на даний час не має змоги сплачувати аліменти у вказаному розмірі, тому просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що отримує заробітну плату в розмірі 2200 грн., проживає з батьками пенсіонерами, які їй допомагають за рахунок пенсій. Спочатку отримувала аліменти в розмірі 500 грн., однак потім аліменти почали обраховуватися в розмірі 30% прожиткового мінімуму, що становить суму близько 380 грн. На даний час позивач їх не сплачує і за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів. В позовній заяві він просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, однак запропонований ним розмір аліментів є меншим мінімального розміру, що передбачений законом, таким чином позивач перекладає свої обов`язки по утриманню сина на державу. Зважаючи на це, просить відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського районного суду від 29 січня 2014 року з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.09.2013 року і до повноліття дитини. На час винесення рішення судом і на даний час позивач отримує пенсію по інвалідності, так як є інвалідом ІІІ групи. Згідно довідки-розрахунку № 4667 від 22.06.2015 року, станом на 22 червня 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 2944,59 грн. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки він є безпідставним і недоведеним належними доказами. Ні в позовній заяві, ні в поясненнях в суді позивач не навів тих обставин, які б могли бути підставою для зміни розміру аліментів. На час винесення рішення про стягнення з нього аліментів позивач хворів і вже мав ІІІ групу інвалідності, що було враховано судом при винесенні рішення, а на даний час він не вказує на будь-які нові обставини, що стали б підставою для зменшення розміру аліментів. Отримувана ним пенсія є постійним доходом, тому стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі неможливо. Що стосується звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, то така позовна вимога до задоволення не підлягає, оскільки заборгованість виникла у попередні роки і позивач не надав достатніх доказів того, що він не мав змоги сплачувати аліменти. Незважаючи на наявність в нього групи інвалідності, він міг би займатися більш легкою трудовою діяльністю, яка не протипоказана йому за станом здоров`я, отримувати прибуток від неї, за рахунок чого він би мав можливість утримувати свого малолітнього сина. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів у нього погіршився стан здоров`я чи матеріальне становище. Тому суд вважає, що він не довів свої позовні вимоги, вони є безпідставними, а тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed