Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаним позовом, який потім уточнював. В уточненій позовній заяві [PERSON] посилається на те, що відповідно до медичної довідки № 10 від 30.10.2007 року, виданої Дніпровським центром первинної медико-санітарної допомоги № 8, позивач непридатний виконувати роботу за основною професією - волочильник дроту, під час якої сталися нещасні випадки на виробництві. Внаслідок цього позивачем було втрачено основну професію - волочильник дроту, значно обмежено кваліфікацію та зменшено обсяг професійної трудової діяльності, що призвело до утруднення в набуті подальшої професії. Зазначає, що 02 листопада 2017 року він звернувся до Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)» з заявою, згідно якої просив відповідача провести медико-соціальну експертизу, надавши позивачу програму реабілітації з відповідними роз`ясненнями відповідно до вимог чинного законодавства України, а також визначити можливість використання залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або в інших умовах праці. В свою чергу, у наданій відповіді відповідач посилається на положення Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда від 23 травня 2007 року № 757, яке визначає саме механізм виконання та фінансування індивідуальної програми реабілітації інваліда, а не потерпілого, яким є позивач. Крім того, зазначає, що 17 лютого 2015 року та 19 травня 2015 року позивачем на адресу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області були подані заяви щодо фінансування йому витрат на медичну допомогу та придбання ліків, у задоволенні яких відмовлено через відсутність укладених договорів із аптечними закладами. Враховуючи викладене, просив суд зобов`язати Комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)» надати позивачу відповіді про його здатність до трудової діяльності за основною професією волочильник дроту з відповідними роз`ясненнями, визначити можливість позивача використання залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці, скласти індивідуальну програму реабілітації, а також скасувати рішення відповідача від 02.11.2017 року, встановивши [PERSON] 65 відсотків втрати професійної працездатності із урахуванням довідки № 10 від 30.10.2017 року. Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 8; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із першого дня зарахування фінансувати позивачу витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на придбання ліків відповідно рішення ЛКК, організувавши цілеспрямоване та ефективне лікування, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області фінансувати позивачу різницю витрат на придбання ліків в відповідно до форм пакування та приймати ним від [PERSON] залишки від медикаментів, що залишаються від різниці форми пакування. Ухвалою судді від 26 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 10 грудня 2018 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Не погодившись з даним позовом, 08 лютого 2019 року представником відповідача, Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)», подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що [PERSON] , [INFO], вперше був оглянутий травматологічною МСЕК № 1 06.09.1995 року, яка встановила йому 25 % втрати професійної працездатності, що визначались до 1998 року. 12 жовтня 1998 року у зв`язку із незгодою з даним рішенням позивач був оглянутий обласною МСЕК № 1, яка для вирішення експертних питань направила його на обстеження до Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України, де йому було встановлено 25 % втрати професійної працездатності. 23.09.1999року [PERSON] був оглянутий травматологічною МСЕК, яка встановила йому 15% втрати професійної працездатності до 2001 року. У зв`язку із незгодою з рішенням травматологічної МСЕК, позивач був оглянутий обласною МСЕК №1, яка підтвердила йому 15% втрати професійної працездатності, що встановлювались строком до 2005 року. 20.10.2005 року [PERSON] знову був оглянутий травматологічною МСЕК, яка встановила йому 10% втрати професійної працездатності. 03.10.2006 року позивач, у зв`язку із незгодою з цим рішенням, був оглянутий обласною МСЕК №1, яка продовжила йому 10% втрати працездатності до 2007 року. 26.10.2006 року позивач був оглянутий на спільному засіданні обласної МСЕК №1 та травматологічної МСЕК, які на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2005 року та нових посильних документів, у присутності представника Фонду соціального страхування України провели огляд та встановили йому первинно 20% втрати працездатності по другій виробничий травмі від 1997 року, тобто сукупно [PERSON] встановлено 30% втрати працездатності. У зв`язку із незгодою з цим рішенням, 21.02.2007 року [PERSON] був оглянутий розширеною експертною комісією (РЕК) ОЦМСЕ, яка підтвердила рішення обласної МСЕК №1 про 20% первинно та 10% повторно втрати працездатності, сукупно 30% втрати працездатності. 22.08.2008 року позивач був оглянутий на спільному засіданні обласної МСЕК №1 та травматологічної МСЕК, які встановили йому 10% втрати працездатності по виробничий травмі від 07.04.1995 року та 20% по виробничий травмі від 1997 року повторно, сукупно - 30% втрати працездатності. В подальшому рішення залишалось незмінним. У 2010 році, в зв`язку із зверненням позивача до МОЗ України, [PERSON] був оглянутий 21.01.2010 року обласною МСЕК №3 (у зв`язку зі зміною курації травматологічної МСЕК), яка підтвердила винесене 16.11.2009 року медекспертне рішення про встановлення 30% втрати професійної працездатності. На час огляду підстав для підвищення відсотків втрати працездатності, а також для встановлення групи інвалідності не виявлено. За оскарженням рішення позивач [PERSON] з 26.02.2010 року по 10.0».2010 року знаходився на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ МОЗ України, висновком якого було підтверджено рішення про 30% втрати працездатності сукупно за наслідками двох травм. Дане рішення у 2011 році залишилось незмінним. В свою чергу, у 2014 році [PERSON] знову піднімає питання про групу інвалідності внаслідок травми хребта. При огляді 10.01.2014 року травматологічною МСЕК№1 та обласною МСЕК №3 16.01.2014 року погіршання стану здоров`я позивача не виявлено. Більш того за міжкомісійний період не надано даних про стаціонарне лікування Полянського ЮІ. або звернення амбулаторно з приводу травми хребта. У зв`язку з легким обмеженням життєдіяльності позивач інвалідом не визнаний, встановлено 30 % втрати працездатності сукупно з приводу двох виробничих травм (1995 року та 1997 року). Що стосується обмежень у праці, відповідач вказує, що для осіб, які не визнані інвалідами, вони надаються лікарськими консультативними комісіями лікувального закладу. Також, стосовно індивідуальної програми реабілітації інваліда, то дана програма згідно вимог Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затверджену Постановою Кабінету Міністрів України № 757 від 23.05.2007 року, дана програма складається тільки для особи, яку визнано інвалідом, яким не є позивач. 14 червня 2019 року представником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній посилається на те, що позивач, в позовній заяві допустив об`єднання вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, чим порушив норми статті 20 ЦПК України, яка не допускає таке об`єднання. Так, у позовній заяві до Управління позовні вимоги за змістом мають різноманітну предметно - суб`єктну юрисдикцію, яка підлягає розгляду за правилами різних видів судочинства, а саме: зобов`язати виконати певні дії - юрисдикція адміністративного судочинства (КАСУ); 12.10.2011 зобов`язати відшкодувати моральну шкоду - юрисдикція цивільного судочинства (ЦПКУ). Зазначає, що позивач не доводить обґрунтованість своїх вимог, а саме не надає доказів спричинення йому моральної шкоди, не вказує які саме протиправні дії скоєні відносно нього Управлінням, не вказує яких саме страждань він зазнав у зв`язку з діями відповідача. Також [PERSON] , при визначені суми моральної шкоди не надано суду й самого розрахунку суми моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Вказує, що Управляння не скоїло жодних протиправних дій відносно позивача, а навпаки приймає всі необхідні заходи щодо надання допомоги [PERSON] , як потерпілому. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачу систематично виплачуються страхові виплати, фінансуються та відшкодовуються витрати на медичну та соціальну допомогу відповідно до висновків медико-соціальних експертних комісій. Так, за висновком МСЕК від 02.11.2017 року (серія 12ААА № 045240) потерпілому [PERSON] встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 30%, у тому числі 10% по трудовому каліцтву (дата акту 07.04.1995 за №6 ) та 20% по трудовому каліцтву (дата по акту від 09.12.1997 за № БН), безстроково. В свою чергу, з 16.07.2001 року, після утворення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивача було прийнято на облік, як потерпілого від нещасного випадку на виробництві в робочих органах Фонду та відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно наданої заяви йому, постановою № 1070 від 19.07.2001 призначено щомісячну страхову виплату, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Також, в обов`язки Фонду входить фінансування витрат потерпілого на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Крім того, Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого та щорічно укладає договори щодо відшкодування витрат за лікування потерпілих у наслідок нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у закладах охорони здоров`я та про відшкодування (компенсацію) витрат на лікарські засоби та вироби медичного призначення, які застосуються при лікуванні потерпілих на виробництві. Отже, позивачу з моменту його звернення, з 20.01.2007 року, та при наявності відповідних висновків МСЕК відповідачем фінансуються вказані витрати. Зазначив, що 04 січня 2018 року позивач звернувся з заявою про фінансування йому витрат на медичну допомогу. 11 січня 2018 року [PERSON] було повідомлено про те, що проводиться процес укладання договорів з аптечними закладами та 18.01.2018 року такі договори було укладено. Після цього, 25.01.2018 року в телефонному режимі та листом від 26.01.2018 № 01-07/493 позивачу було повідомлено про факт укладання договорів з аптечними закладами та запрошено до відділення для оформлення документів на отримання лікарських засобів за рахунок коштів Фонду. Лише в лютому 2018 [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Система аптек «Лінда - фарм» (з яким укладено договір) та отримав необхідні лікарські засоби на суму 1103,07 грн. В подальшому, постановами від 10.09.2018 року та 13.09.2018 року було призначене фінансування витрат відповідно в розмірах 937,50грн. та 231,50грн., що спростовує доводі позивача, викладені в заяві. Позивачу було відомо про наявність таких постанов, з ним він був згоден. Викладене свідчить про належне виконання своїх обов`язків Управлінням перед позивачем, про прийняття всіх необхідних та передбачених нормативними актами заходів, щоб надати [PERSON] , як потерпілому від нещасного випадку на виробництві, медичну та соціальну допомогу та доводить необґрунтованість та незаконність його вимог до відповідача. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача, Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)», у судове засідання не з`явився. Згідно заяви просили розглядати справу без їх участі на підставі раніше поданого відзиву. Представник відповідача, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у позові. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 045240, виданої Обласною МСЕК № 3 02 листопада 2017 року позивачу [PERSON] встановлено 30 % втрати працездатності, у тому числі: 20% по травмі 1997 року, 10 % по травмі 1995 року /а.с. 18/. Відповідно до листа Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)» від 03 листопада 2017 року в межах розгляду заяви позивача від 02.11.2017 року [PERSON] було відмовлено у роз`ясненні питань, пов`язаних з подальшою трудовою діяльністю позивача за основною професією, волочильник дроту, та відмовлено у складанні індивідуальної програми реабілітації через відсутність встановленої групи інвалідності /а.с. 13/. Крім цього, позивачу як особі, яка втратила професійну працездатність, з 20.01.2007 року на підставі відповідних висновків МСЕК Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області здійснюється щомісячна страхова виплата, а також проводиться фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується наданими представником відповідача відповідними постановами, видатковою накладною, розрахунком /а.с. 131-139/. В позовній заяві та в судовому засіданні [PERSON] наполягав на тому, що Комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)» в порушення вимог Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 № 420,не надано позивачу відповіді про його здатність до трудової діяльності за основною професією волочильник дроту з відповідними роз`ясненнями, а також не складено індивідуальну програму реабілітації. Суд вважає дане твердження позивача безпідставним, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.9. Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків за наявності у потерпілого наслідків, спричинених двома або більше травмами або професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється: при І групі інвалідності - не вище 100%; при ІІ групі інвалідності - не вище 85%; при ІІІ групі інвалідності - не вище 65%. У випадках невизнання потерпілого інвалідом сумарний відсоток втрати професійної працездатності не повинен перевищувати 40%. Відповідно до п.2.12. Порядку та Критеріїв при встановленні ступеня втрати професійної працездатності потерпілого у відсотках визначається потреба його в медичній, соціальній та професійній реабілітації. Рішення МСЕК щодо потреби потерпілого в медичній, соціальній та професійній реабілітації приймається з урахуванням реабілітаційного потенціалу та прогнозу, потенційних спроможностей і здатностей потерпілого здійснювати професійну, побутову та громадську діяльність і оформлюється у вигляді складання індивідуальної програми реабілітації (далі - ІПР) в результаті нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. У ІПР визначаються конкретні види, форми, обсяги необхідних реабілітаційних заходів і строки їх виконання, які не можуть бути меншими, ніж визначені Державною типовою програмою реабілітації інвалідів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2006 року № 1686. Контроль за виконанням ІПР здійснюють МСЕК спільно з представниками Фонду. Відповідно до пункту 2 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 757 від 23 травня 2007 року індивідуальна програма реабілітації інваліда (індивідуальна програма) - це комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що індивідуальна програма реабілітації приймається саме з урахуванням реабілітаційного потенціалу та прогнозу, потенційних спроможностей і здатностей потерпілого здійснювати професійну, побутову та громадську діяльність, складається для особи, яку в установленому законом порядку визнано інвалідом, та не є обов`язковою в кожному випадку встановлення ступеня втрати професійної працездатності потерпілого. Враховуючи, що сумарний відсоток втрати професійної працездатності позивача [PERSON] складає 30%, дане рішення МСЕК позивачем не оскаржувалось, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог пред`явлених до Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3)». Також безпідставними є вимоги щодо надання МСЕК позивачу відповіді про його здатність до трудової діяльності за основною професією волочильник дроту з відповідними роз`ясненнями, визначення можливості позивача використання залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці, оскільки вказані питання не входять до компетенції відповідача. Що стосується вимог позивача в частині зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із першого дня зарахування фінансувати позивачу витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на придбання ліків відповідно рішення ЛКК, організувавши цілеспрямоване та ефективне лікування, стягнення з відповідача суми моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, а також зобов`язання фінансувати позивачу різницю витрат на придбання ліків відповідно до форм пакування та приймати ним від [PERSON] залишки від медикаментів, що залишаються від різниці форми пакування, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам чинного законодавства України факти, на які позивач посилається як на підстави своїх вимог, пред`явлених до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ґрунтуються лише на його особистих припущеннях. Жодних належних доказів, які б характеризували точність, правильність відображення обставин справи, [PERSON] суду не представлено. Крім того, вимоги позивача повністю спростовуються й обставинами, викладеними представником відповідача у відзиві, представленими суду доказами, які свідчать про належне виконання своїх обов`язків Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області перед позивачем, прийняття всіх необхідних та можливих заходів надання медичної та соціальної допомоги.

Outcome: dismissed