Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів вартість безпідставно набутого майна та послуг у розмірі 54425 грн. 04 коп.; стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір по справі. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що у період з 10 серпня 2012 року по грудень 2012 року він здійснив капітальний ремонт квартири [ADDRESS], для подальшого спільного проживання позивача та доньки відповідача [PERSON] - [PERSON], з якою позивач перебував у близьких стосунках. Для виконання ремонтних робіт були укладені договори підряду; після завершення підрядних робіт були підписані акти прийому - передачі виконаних робіт; підрядні роботи були виконані на суму 19050 грн. 00 коп., які були сплачені [PERSON]; під час проведення ремонтних робіт позивач здійснював закупівлю будівельних матеріалів на суму 35375 грн. 04 коп., що підтверджено відповідними квитанціями. На початку грудня 2012 року відповідач [PERSON] повідомила, що не бажає продовжувати з ним стосунки та не бачить у майбутньому їх спільний побут. Тому, позивач 26.03.2013 року направив до відповідача [PERSON] вимогу про сплату вартості витрачених коштів на закупівлю будівельних матеріалів та виконання ремонтних робіт. Оскільки зазначена вимога в добровільному порядку не виконана, позивач вимушений звернутися до суду. Крім того, позивач вважає, що діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 10000 грн. 00 коп. та яку також просив стягнути з останніх. У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, просив закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник позивача також підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, які зазначені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, але не заперечувала проти тих обставин, що були проведені ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS], проте, за кошти відповідача [PERSON] та її чоловіка [PERSON], а вартість їх не перевищує 6695 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, якою заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в позові відмовити, зазначивши, що позивач неправомірно вимагає від неї та її матері [PERSON] кошти, оскільки придбання будівельних матеріалів та оплата робіт по ремонту квартири проводились за рахунок її батьків, та просила закінчити розгляд справи за її відсутності (а.с.75). Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. Згідно ст.1212 ЦК України - особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно, а відповідно до ч.2 ст.1213 ЦК України - у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, виходячи з вище зазначених обставин справи та норм матеріального права, позивач [PERSON] має право вимагати про повернення виконаного, за умови доведення всіх обставин, на які останній посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають ст. ст. 58,59 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло, видане 04 червня 2008 року КЖЕП «Південне» (а.с.30) та зареєстровано у встановленому законом порядку в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради (а.с.31). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Допитані в судовому засіданні свідки, зазначили наступне. Так, відповідач [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка зазначила, що у 2008 році вона отримала квартиру [ADDRESS], яку оформила на себе і на доньку. Квартира була у незадовільному стані та потребувала ремонту. Ще з 2004 року, за відсутності достатніх грошових коштів, поступово, вона, разом з чоловіком [PERSON] почали робити ремонт для поліпшення житлових умов їх дочері - [PERSON], так, у 2004 році вони поміняли всі вікна, у 2010 році - пошпаклювали стіни, а у 2011 році - поставили двері, замінили сантехніку у ванній кімнаті. У 2012 року їх донька [PERSON] завагітніла (не від позивача) та вони вирішили, позичили грошові кошти у своїх знайомих [PERSON], [PERSON], для того, щоб поспішити з чоловіком та закінчити ремонт до народження дитини. Приблизно у червні 2012 року їх донька [PERSON] познайомилась з позивачем - [PERSON], який розпочав жити з ними разом за адресою: [ADDRESS], та продовжували робити ремонт у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] запропонував їм свої організаторські здібності та допомогти ремонтувати квартиру. Вона, разом з чоловіком [PERSON] погодились, та надавали грошові кошти, які були позичені ними у [PERSON], [PERSON], доньці [PERSON], яка, за необхідністю передавала їх [PERSON] для оплати за придбані будівельні матеріали, витрачені під час ремонту, також, оплачувала кухонні меблі та вбудовані шафи, та оплачувала роботу будівельників. Незадовго, [PERSON] пояснив, що в подальшому, не буде проживати з її донькою, та вони розійшлись. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, який є відповідачам чоловіком і відповідно батьком, підтвердив свідчення, які були дані свідком [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є рідною сестрою відповідачу [PERSON], підтвердила факт того, що вона позичила своїй сестрі грошові кошти у сумі 20000,00 грн. для закінчення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS], оскільки [PERSON] завагітніла та її сестра з чоловіком поспішали поліпшити житлові умови своєї доньки до народження дитини. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, зазначила, що вона товаришує з [PERSON] біля 30 років, остання звернулась до неї у вересні 2012 року з проханням, позичити їй грошові кошти для поліпшення житлових умов її доньки [PERSON], у квартирі [ADDRESS]. Свідки [PERSON], [PERSON], які є подружжям, допитані в судовому засіданні, кожний окремо, зазначили, що познайомились з [PERSON] на дні народження [PERSON], куди [PERSON] прийшла з [PERSON]. Під час бесіди, [PERSON] всім повідомив, що допомагає [PERSON] робити ремонт в квартирі [ADDRESS]. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Проте, свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні зміг пояснити лише те, що він у 2012 році робив ремонт: клав підлогу та лінолеум. Роботи проводив за усною домовленістю з [PERSON], будь-яких договорів не підписував, будівельних матеріалів не купляв, грошові кошти йому давав [PERSON], походження цих грошей - йому не відомо. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини витрачання власних грошових коштів на проведення ремонтних робіт та закупівлю будівельних матеріалів, таких доказів він не надав суду, тоді як представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили факт позичання грошових коштів для поліпшення житлових умов [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] посилається на те, що ним витрачено на ремонт квартири [ADDRESS], яка належить відповідачам грошові кошти в сумі 54425 грн. 04 коп., в підтвердження чого ним надано копії квитанцій, копії товарних чеків (а.с.11-28). Проте, доказів того, на які конкретно роботи та їх об'єм, були використані вище зазначені будівельні матеріали позивачем суду не надано, як і не надано доказів того, що все придбане було використане позивачем саме на ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS], яка належить відповідачам. Навіть в своєму позові [PERSON] не зазначив, де та які саме ремонтні роботи в спірній квартирі ним були проведені і на що конкретно були використані придбані будівельні матеріали (а.с.11-28). Крім того, суд не може прийняти до уваги в якості належних та допустимих доказів у справі, копії квитанцій №0165 від 24.09.2012 року (час 13:52:07) та №0176 від 24.09.2012 року (час 14:18:45), які містяться на а.с.12 матеріалів цивільної справи, в тому, що саме позивачем [PERSON] спочатку було куплено кутник ал.2,5 м на суму 25,20 грн., плінтус д/стелі -735- на суму 80,40 грн. на загальну суму 105,60 грн. по квитанції №0165 від 24.09.2012 року (час 13:52:07), а потім, через 26 хвилин, саме позивач купляє профіль UD27/3м(0,55мм) на суму 54,80 грн., СD 60/3м(0,55м) на суму 42,50 грн., лампу Р-45 куля Е27 мат на суму 10,90 грн., свет-к НПБ 3002R 2х60Вт на суму 67,55 грн. на загальну суму 175,75 грн. по квитанції №0176 від 24.09.2012 року (час 14:18:45). Аналогічні квитанції містяться і на а.с.16: копії квитанцій №0005 від 08.10.2012 року (час 10:08:25) на загальну суму 364,29 грн. та №0025 від 08.10.2012 року (час 10:37:54) на загальну суму 67,45 грн.; а.с.28 - копія квитанції від 12.08.2012 року (час 17:33) на загальну суму 1557,95 грн. та на а.с.27 - копія квитанції від 12.08.2012 року (час 17:41) на загальну суму 3606,97 грн.; а.с.27 - копія квитанції №0046 від 13.08.2012 року (час 10:15:35) на загальну суму 3766,70 грн. та а.с.28 - копія квитанції №0047 від 13.08.2012 року (час 10:16:43) на загальну суму 101,06 грн. Надані позивачем суду акти прийому-передачі виконаних робіт від 11.09.2012 року (а.с.40), від 23.09.2012 року (а.с.47), від 14.11.2012 року (а.с.52), від 18.09.2012 року (а.с.57), суд також визнає неналежними та недопустимими доказами по справі, оскільки з останніх не вбачається, де саме та в якому саме об'ємі були проведені підрядниками ремонтні роботи. Крім того, на підтвердження вартості проведених позивачем ремонтних робіт на суму 54425 грн. 04 коп., представником позивача, для огляду та долучення до матеріалів цивільної справи був наданий звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, що утворилась в результаті понесених витрат при проведенні ремонтних робіт в житловій квартирі [ADDRESS], який не був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи (а.с.169) у зв'язку з пропуском строку подачі доказів, що передбачено ч.2 ст.131 ЦПК України, причини, на які посилалась представник позивача, судом не були визнані поважними. Отже, посилання представника позивача правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають. Аналіз наявних та досліджених письмових доказів, підтверджує, що рішення про проведення ремонту, як і участь в цих ремонтних роботах, приймали саме батьки відповідача [PERSON], та які надавали допомогу [PERSON], шляхом надання йому грошових коштів для поліпшення житлових умов своєї доньки [PERSON] Інші посилання представника позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі. Вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. не підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст.11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду жодних доказів про те, що поведінка відповідачів була протиправною, а також доказів на підтвердження причинного зв'язку між протиправними діями відповідачів та душевними стражданнями позивача (якщо вони були). За таких обставин, вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди також є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимога позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки останньому в позові відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed