Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу 754080,75 грн. за договором позики грошей від 30 травня 2016 року шляхом звернення стягнення на заставне майно: квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів та стягнути судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 30.05.2016 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в позику 754080,75 грн. з терміном повного погашення заборгованості до 30.05.2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 30.05.2016 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м. Позичальник [PERSON] [INFO] померла. Позивач звернулась 03 серпня 2016 року до нотаріуса зі заявою про повідомлення спадкоємців померлої [PERSON] про наявний борг спадкодавця в розмірі 754080,75 грн., та їх обов`язок задовольнити вимоги кредитора. Нотаріус надав відповідь, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла лише одна особа [PERSON] права на спадкове майно станом на 11.04.2017 року не оформлювалися і свідоцтво про право на спадщинуне видавалось. Посилаючись, що відповідач, як спадкоємець боржника зобов`язання за договором позики не виконує, заборгованість в сумі 754 080,75 грн. не погашена, посилаючись на положення ст.ст.1281,1282 ЦК України просить суд стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року суддею Шевчуком А.В. відкрито у справі загальне позовне провадження. Відповідачу надано строк п`ятнадцять днів для надання відзиву на позов, але не пізніше ніж 02 квітня 2020 року (а.с.32). За заявою представника відповідача [PERSON] 18 лютого 2020 року надано матеріали справи для ознайомлення для підготовки відзиву (а.с.35). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 26 жовтня 2020 року, постановленою у відкритому судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача від 01 квітня 2020 року закрито провадження у справі (а.с.67-68). Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року ухвалу суду від 26 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.131-137). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду на 29 січня 2021 року. Під час розгляду справи від представника відповідача- адвоката Якими Є.І. надійшло клопотання про постановлення ухвали для проведення підготовчого засідання із наданням строку відповідачу для підготовки відзиву. Ухвалою суду 29 січня 2021 року постановленою на місці із занесенням до журналу судового засідання в задоволені поданого клопотання відмовлено з мотивів продовження розгляду справи зі стадії судового розгляду. Право відповідача та її представника на подання відзиву не порушене. Як видно з ухвали суду від 05 листопада 2019 року відповідачу надано строк для подання відзиву до 02 квітня 2020 року. Представник відповідача з матеріалами справи та ухвалою суду про відкриття провадження ознайомився особисто 18 лютого 2020 року. Оскільки провадження у справі було закрито ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року постановленої в судовому засіданні, підстави для проведення судом вдруге підготовчого засідання - відсутні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило, інші процесуальні дії судом не вчинялись. В ході розгляду справи представник позивача - адвокат Галамай А.В. позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити з підстав та мотивів викладених у ньому. Пояснив, що позивач із дотриманням передбаченого строку звернулась до відповідача з вимогами про повернення заборгованості спадкодавця за договором позики. Вимоги залишені без задоволення, тому просив суд стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів. Представник відповідача - адвокат Якима Є.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні повністю. В обґрунтування заперечення зазначив, що позивач пропустила шестимісячний строк для звернення до спадкоємця із вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. На його думку, попереднє звернення позивача до суду із позовом в липні 2017 році за наслідками якого постановою ВС прийнято рішення у справі 756/9068/17-ц про відмову [PERSON] в його задоволенні. Звернення з вимогою до нотаріуса не має правового значення, тому що із даним позовом позивач звернулась до суду лише у жовтні 2019 року. Також представник відповідача зауважує, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, тому що є окремі предмети позовів як стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки, проте позивачем об`єднано в одній позовній вимозі обидва різних способи захисту. На запитання суду представник відповідача пояснив, що між сторонами відсутній спір щодо розміру заборгованості за договором позики, суму боргу 754080,75грн. вважають вірною. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію представників сторін, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору позики грошей укладеного 30 травня 2016 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] за умовами якого остання отримала в позику грошові кошти в сумі 754080,75грн. зі строком повернення до 30 травня 2021 року (а.с.14). В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 30 травня 2016 року [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] ,загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м.(а.с.12-13). [INFO] позичальник [PERSON] померла. Згідно зі заяви за вх.№22 від 03 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченка М.О. із заявою в порядку ст.ст.1281,1282 ЦК України про повідомлення спадкоємців, які приймуть спадщину, про грошові зобов`язання спадкодавця [PERSON] (а.с.15). Уповноважений представник позивача [PERSON] - [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченого доручення від 03 серпня 2017 року, двічі 10 січня 2017 року та 12 січня 2017 року звернувся до спадкоємиці позичальника [PERSON] , за різними адресами місця проживання, із вимогою про погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] в сумі 754080,75грн. Вимоги отримані відповідачем 17 січня 2017 р. та 21 січня 2017 року, відповідно. (а.с.17-23). Згідно висновку про вартість однокімнатної квартири, проведеної експертом оціночної діяльності [PERSON] , вартість предмета іпотеки - однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м становить 798212 грн. (а.с.24). Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року ( справа № 756/9068/17-ц, провадження № 61-1521св19) скасоване рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року. Ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості. Як видно з мотивувальної частини судового рішення, позивач звертаючись до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки не обрав жодного способу його реалізації. Не зазначення конкретного пособу звернення стягнення на предмет іпотеки унеможливлює його виконання, відповідно не призведе до поновлення порушеного права позивача (а.с.51-60). Між сторонами виникли правовідносини щодо погашення відповідачем [PERSON] , як спадкоємцем [PERSON] , боргових зобов`язань за договором позики від 30 травня 2016 року укладеного спадкодавцем із позивачем [PERSON] . Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. З гідно ст. 1219 ЦК України кредитні зобов`язання не є такими, що нерозривно пов`язані з особою боржника, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас стаття 1282 ЦК України передбачає обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Судом досліджено, що позичальник - позивач у справі [PERSON] у передбачений положенням ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк, а саме 03 серпня 2016 року звернулась до нотаріуса із вимого повідомити спадкоємців позичальника [PERSON] із обсягом боргових зобов`язань спадкодавця, яка померла [INFO] .З часу смерті позичальника до часу звернення позичальника до нотаріуса з відповідною заявою пройшло лише три дні. Згідно відповіді нотаріуса, станом на 17 серпня 2016 року із завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась лише [PERSON] (а.с.15,16). Зважаючи на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, претензії від кредиторів спадкодавця може приймати також і нотаріус. Претензії мають бути заявлені в письмовій формі й прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Досліджені судом письмові докази спростовують твердження представника відповідача - адвоката Якими Є.І. про недотримання позивачем строку звернення із вимогою до спадкоємців. Також є неприйнятним посилання представника відповідача, що належним зверненням до спадкоємців є саме звернення з позовом до суду, оскільки положення ст.1281 ЦК України не має обмеження шляхів звернення з вимогою до спадкоємців про погашення боргових зобов`язань спадкодавця. Суд вважає, що вимоги позичальника [PERSON] надіслані шляхом подання відповідної заяви нотаріусу про повідомлення спадкоємців, які приймуть спадщину про обсяг боргових зобов`язань спадкодавця й обов`язок їх погасити, є належним сповіщенням, в розумінні положення ст.1281 ЦК України, тому доводи представника відповідача в частині пропуску позивачем шестимісячного строку є неприйнятними, такими, що спростовуються наявними в матеріалах письмовими доказами. Згідно положення ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно,яке було передане спадкоємцям у натурі. З досліджених судом матеріалів видно, що уповноважений представник [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченого доручення від 03 серпня 2017 року, двічі 10 січня 2017 року та 12 січня 2017 року надсилав на адресу спадкоємця [PERSON] вимогою про погашення заборгованості спадкодавця [PERSON] в сумі 754080,75грн. Вимоги отримані відповідачем 17 січня 2017 р. та 21 січня 2017 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Доказів виконання спадкоємцем [PERSON] боргових зобов`язань спадкодавця представником відповідача не надано. Отже, суд погоджується із тим, що у позивача виникло право на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором позики на спадкове майно, яке також має статус заставного майна. Судом також досліджено, співмірність розміру заборгованості по договору позики із розміром спадкового майна, на яке позивач просить суд звернути стягнення. Як встановлено в судовому засіданні спору між сторонами про розмір заборгованості за договором позики від 30 травня 2016 року фактично отриманих [PERSON] коштів в сумі 754080,75 грн. не існує. Даний розмір визнано доведеним. Вартість спадкового майна, що є предметом іпотеки однокімнатної квартири [ADDRESS] становить 798212 грн., що є співмірним із розміром заборгованості за договором позики. Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, зокрема є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ( стаття 39 Закону України «Про іпотеку». Саме з такими способом захисту порушених прав звернулась позивач [PERSON] до суду. Проте, суд не може в повному обсязі погодитися із формулюванням позовних вимог, а саме: стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на майно. За вимогою п.п.1,3,4, ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванн до цих правовідносин. З метою ефективного захисту порушених прав, суд може сформулювати судове рішення з метою досягнення ефективного способу захисту. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . В рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей від 30 травня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] в сумі 754080,75 грн. звернути стягнення на заставне майно, а саме квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів, що не буде виходом суду за межі заявлених [PERSON] позовних вимог, а буде засобом ефективного виконання судового рішення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 7540,82 грн., що підтверджується квитанцією від 29.10.2019 р. (а.с.11). За звернення до суду апеляційної інстанції позивачем сплачено судовий збір в сумі 420,40 грн. (а.с.77). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7961,21 грн. На підтвердження розміру витрат позивача [PERSON] на правову допомогу доказів не надано, тому ці витрати компенсації за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: partial