Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У квітні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту. Як зазначив позивач 15 липня 2013 року, 15 жовтня 2014 року, 12 лютого 2015 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії відділення № 2 Філії «Центральне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договори банківського вкладу № 21505/6-13, № 300937/63454/5-14, № 300937/11869/6-15. Загальна сума внесків становить за договором №21505/6-13 - 2567,00 доларів США, за договором № 300937/63454/5-14 - 337547,73 грн., за договором № 300937/11869/6-15 - 129673,00 грн. 07 квітня 2015 року позивач звернулась до вищезазначеного Банку з вимогою про дострокове повернення їй депозиту разом із нарахованими процентами 15 квітня 2015 року. Проте відповідач проігнорував вимоги та на момент подання даного позову відповіді не надав. В зв'язку з чим позивач посилаючись на ст.ст. 525, 633, 1058, 1060 ЦК України, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» на його користь депозит: -за договором банківського строкового вкладу № 21505/6-13 від 15.07.2013 року у розмірі 2567,00 доларів США; -за договором банківського строкового вкладу № 300937/63454/5-14 від 15.10.2014 року - 337547,73 грн.; -за договором банківського строкового вкладу № 300937/11869/6-15 від 12.02.2015 року - 129673,00 грн. а всього 2657,00 доларів США та 467220,73 грн. -стягнути нараховані відсотки за вищевказаними договорами станом на 15.04.2015 року. Представник позивача в серпні 2015 року подала заяву про уточнення позовних вимог, в яких зазначила, що просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» на його користь депозит: -за договором банківського строкового вкладу № 21505/6-13 від 15.07.2013 року у розмірі 2567,00 доларів США; -за договором банківського строкового вкладу № 300937/63454/5-14 від 15.10.2014 року - 337547,73 грн.; -за договором банківського строкового вкладу № 300937/11869/6-15 від 12.02.2015 року - 129673,00 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Про причину своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв не надав. Вивчивши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії відділення № 2 Філії «Центральне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір банківського вкладу № 21505/6-13. Згідно п.1.1. зазначеного договору клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 2 269,00 на строк з 15липня 2013 року по 15 січня 2014 року. Згідно п. 1.2. договору за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1.1. цього Договору, Банк нараховує і виплачує проценти за ставкою 7,10% річних. Відповідно до п. 2.2.4 клієнт має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу згідно з вимогами п. 4.2. Договору. 15 жовтня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії відділення № 2 Філії «Центральне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір банківського вкладу № 300937/63454/5-14. (а.с. 7-8) Згідно зазначеного договору Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 337547,73 грн. Вклад на строк з 15 жовтня 2014 року по 15 березня 2015 року. За час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1. цього Договору-заяви Банк нараховує і виплачує Вкладникові відсотки за ставкою 23,85% річних. Вкладник має право достроково вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви. 12 лютого 2015 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії відділення № 2 Філії «Центральне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір банківського вкладу № 300937/11869/6-15. (а.с. 9) Згідно зазначеного договору Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 129673,00 грн. Вклад на строк з 12 лютого 2015 року по 12 серпня 2015 року. За час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1. цього Договору-заяви Банк нараховує і виплачує Вкладникові відсотки за ставкою 21,10% річних. Вкладник має право достроково вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви. (а.с. 10) Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Бажаючи отримати всі кошти, що належать Позивачу в повному обсязі в Позивач 07 квітня 2015 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою-вимогою, в якій повідомила про намір забрати грошів сумі депозита та нарахованих по вищезазначених договорах процентів. (а.с. 14-19) 08 квітня представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» отримав вказану заяву по пошті, про що свідчить витяги з сайту УДППЗ «Укрпошта». (а.с. 21-27), однак відповіді відповідач не надав та кошти не були видані. Факт залучення коштів на депозитний рахунок підтверджується виписками з вкладного (депозитного) рахунку по вищезазначеним договорам банківського вкладу. (а.с. 27-34) Оскільки відповідач не повернув позивачу за умовами Договорів в строк суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлена виплата процентів на банківський вклад ст. 1073 того ж Кодексу (Глава 72 Кодексу) передбачає правові наслідки невиконання умов договору що стосується банківського вкладу - сплати процентів та відшкодування інших збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорах, не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми зазначених вкладів, та враховуючи уточнені позовні вимоги, є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 533, 612, 1058, 1060, 1073, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved