Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У квітні 2018 позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 28.11.2014 помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом. Позивач, будучи дружиною спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці від спадщини відмовились в установленому законом порядку, отож позивач є єдиним спадкоємцем майна. Утім реалізувати свої спадкові права на земельну частку (пай), згідно державного акту на право власності на землю серії ВН №07711, площею 3,9943 га, яку [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] за заповітом вчиненим спадкодавцем 21.01.2005, в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості. Відмова нотаріуса мотивована тим, що зі змісту заповіту неможливо було ідентифікувати заповідане спадкове майно та відсутній правовстановлюючий документ, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 24.05.2018 за клопотанням позивача у справі було замінено неналежного відповідача [PERSON] сільську раду Липовецького району Вінницької області на належного [PERSON]. Ухвалою суду від 18.06.2018 за клопотанням позивача у справі було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON]. У визначений судом строк відзиву на позов відповідачі не подали, поважних причин не навели. За клопотанням позивача ухвалами суду від 19.04.2018, 23.04.2018 було витребувано із нотаріальних установ матеріали спадкових справ до майна померлих: [PERSON] та [PERSON] 08.01.2019 представник відповідача надав до суду клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, утім таке клопотання було подане з порушенням строку зазначеного частиною третьою статті\~83\~ЦПК України,\~отож таке клопотання суд залишив без задоволення, оскільки неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього не було наведено. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак остання адресувала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх із позивачем відсутності. Відповідачі та їх представники, будучи повідомленими в установленому законом порядку про день та час розгляду справи, на що вказують рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, у судове засідання не зявились, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, а також не надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Зважаючи на те, що позивач та її представник скористались правом на розгляд справи у їх відсутність, а неявку відповідачів та представників суд визнає неповажною, отож не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України, тому проводить розгляд справи по суті в даному судовому засіданні, за відсутності сторін та представників, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 28.11.2014 помер [PERSON], що підтверджується свідоцтво про смерть серія 1-АМ №310629. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], що була витребувана судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON], будучи дружиною спадкодавця, а відтак спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-АМ №420337. Діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовились від спадщини, висловивши свою волю у заявах, що містяться в матеріалах спадкової справи. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка, яка спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 16.03.2018 постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу позивачеві було відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,9943 га, кадастровий номер 0522282800:04:000:5628, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території [PERSON] сільської ради після смерті [PERSON]. Нотаріальний акт мотивовано тим, що заявником не було надано правовстановлюючого документа на майно, а також зі змісту заповіту неможливо ідентифікувати заповідане спадкове майно. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із матеріалів спадкової справи №30/210 встановлено, що 19.09.2009 померла [PERSON], яка приходилась матірю [PERSON] 21.01.2005 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла земельну частку (пай) державний акт на право власності на землю серія ВН №0771 виданий 14.02.2002, в кількості 3,9943 га, який належатиме їй на день смерті своєму синові [PERSON] Суд встановив, що на день складення заповіту, земельна ділянка, площею 3,9943 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території [PERSON] сільської ради належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на землю ВН №07711 виданого 14.02.2002. Згідно витягу із Державного земельного кадастру, вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0522282800:04:000:5628. Складаючи заповіт [PERSON] самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті позивач успадкує земельну ділянку належну їй на підставі державного акту на право власності на землю ВН №07711. Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують належність майна спадкодавцеві та не викликають жодного сумніву щодо волі спадкодавця на розпорядження ним на користь її сина [PERSON] Із матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON] в межах визначеного законодавцем строку подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, отож незалежно від часу прийняття спадщини вона йому належить з моменту відкриття (ст.1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ч.3 ЦК України). Також судом\~встановлено,\~що окрім [PERSON] своїм правом на спадкування за законом скористались інші діти спадкодавця - відповідачі: [PERSON], [INFO], подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини в межах строку, та [PERSON], [INFO], подавши заяву після визначення їй судом за рішенням суду додаткового строку для прийняття спадщини. Встановлені судом обставини вказують на те, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] її син [PERSON] досяг віку 60 років, отож в розумінні ст.1241 ЦК України є повнолітньою непрацездатною особою, яка має право на обовязкову частку за наявності вищевказаного заповіту. На час відкриття спадщини [PERSON] не досягла пенсійного віку, доказів, які б підтверджували наявність у неї інвалідності відсутні, отож остання не набула права спадкування обовязкової частки. Визначаючи розмір обов'язкової частки враховуються частки усіх без винятку спадкоємців, закликаних до спадкування за законом, тобто тих, які були живі на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК). Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради 17.05.2017 за №250 (а.с.115), до складу сімї [PERSON] входили: чоловік [PERSON], який помер у 1995 році; та діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Встановлені судом обставини, які були перевірені дослідженими в ході судового розгляду доказами підтверджують, що [PERSON] незалежно від змісту заповіту, має право на спадкування половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за\~законом (обов'язкова\~частка),\~тобто 1/9,\~а позивач\~має право\~на спадкування\~9/10\~частки земельної ділянки, площею 3,9943 га, кадастровий номер 0522282800:04:000:5628, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована на території [PERSON] сільської ради, згідно державного акту на право власності на землю серії ВН №07711 виданого 14.02.2002 на імя [PERSON]. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами, як і факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON], однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості. З урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний, однак з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а оскільки позов задоволено частково, суд здійснює розподіл витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial