Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати його батьком [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначав, що влітку 1992 року його батько [PERSON] познайомився в Автономній Республіці Крим, за місцем свого на той час проживання, з його матірю [PERSON], громадянкою [PERSON] Федерації. Їхнє знайомство переросло в тісні стосунки та вони стали проживати разом. Через півроку їхнього спільного проживання остання завагітніла, а коли мати була на сьомому місяці вагітності між батьками стався конфлікт та вона виїхала до себе додому в місто Комунар Ленінградської області, де він народився 28 грудня 1993 року. Оскільки його батьки в шлюбі не перебували, запис про його батька зроблено зі слів матері. Через деякий час мати повернулася до батька в Крим та певний період вони проживали разом. Потім після чергового конфлікту мати залишила його у батька, а сама поїхала до себе додому. З того часу про матір йому нічого не відомо. До семи років він проживав у сімї батька, його вихованням займалися батькова сестра, його тітка [PERSON], та його дід [PERSON], оскільки батько більшість часу був зайнятий на роботі. Приблизно у 2001 році він разом із дідом і тіткою переїхали проживати в [INFO]. У 8 років тут він пішов у перший клас Загальноосвітньої школи № 9, де навчався до 7 класу, після чого пішов працювати. Після смерті 06 вересня 2008 року його діда [PERSON] батько [PERSON] теж переїхав у місто Бровари. У звязку з тим, що в актовому записі про народження відповідач не записаний його батьком, він (позивач) не може отримати паспорт громадянина України за місцем проживання у місті Бровари. Протягом тривалого часу він із батьком намагалися вирішити це питання за його попереднім місцем проживання в [INFO], де в Центрі обліку бездомних громадян [PERSON] міської ради йому видали відповідне посвідчення. Через окупацію Криму [PERSON] Федерацією оформляти будь-які документи можливість втрачено. У видачі паспорта громадянина України Броварським районним відділом Управління ДМС України в Київській області йому відмовлено, оскільки не встановлено його належність до громадянства будь-якої держави та повідомлено про необхідність встановлення факту його батьківства в судовому порядку. Того факту, що [PERSON] є його батьком, відповідач не заперечує. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, просив суд його задовольнити. Також просив врахувати, що з 2013 року він проживає однією сімєю без шлюбу з [PERSON], через відсутність у нього паспорта зареєструвати шлюб не можуть. Від спільного проживання вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], записати себе їхнім батьком він теж не може. Відповідач [PERSON] у суді позов визнав, про що надав суду відповідну заяву та висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи, відповідно до якого молекулярно-генетичним шляхом встановлено, що вірогідність його біологічного батьківства відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9\~%. Просив суд позовні вимоги задовольнити. Третя особа: Броварський районний відділ Управління ДМС України в Київській області у судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, розяснивши сторонам наслідки визнання позову, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Верховний Суд України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі №\~6-20цс15 висловив правову позицію та вказав на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. З копії актового запису №\~9 від 01 лютого 1994 року про народження дитини, виданого адміністрацією міста Комунар Гатчинського району Ленінградської області, видно, що позивач [PERSON] народився 28 грудня 1993 року у місті Комунар Гатчинського району Ленінградської області, його матірю є [PERSON] (українка), батьком записаний [PERSON] (серб). Із висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №\~411/27 від 11 листопада 2016 року, складеного спеціалістом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] за заявою відповідача [PERSON], вбачається, що у генотипі [PERSON] по всіх досліджуваних локусах виявлені алелі, які могли утворитися шляхом успадкування ним з генотипу [PERSON]; молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,9\~%; за вимогами ІІ Міжнародного симпозіуму з ідентифікації людини біологічне батьківство вважається доведеним. Свідок [PERSON] в суді підтвердила, що батьком позивача [PERSON] є її рідний брат, відповідач [PERSON], проживали вони разом у місті Керч. Вона із самого народження опікувалася [PERSON], якого мати залишила в їхній сімї. Через неможливість отримання ним паспорта виникла необхідність встановлення батьківства в судовому порядку. Із свідоцтв про народження свідка [PERSON] та відповідача [PERSON] видно, що вони є рідними сестрою і братом, їхнім батьком є [PERSON], за національністю серб, який помер 06 вересня 2008 року у місті Бровари Київської області. Свідки [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні показали, що знають сторін давно, позивач називає відповідача батьком, а той звертається до нього як до сина. Позивач [PERSON] має дружину та двох дітей, проживають усі вони разом у місті Бровари. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема висновок спеціаліста щодо доведеності молекулярно-генетичним шляхом батьківства [PERSON] відносно [PERSON], показання свідків, враховуючи, що визнання позову відповідачем закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, обставини справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved