Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] є його дочкою та зареєстрована у будинку за вказаною адресою. Проте, вона за місцем реєстрації не проживає з 2000 року, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна не утримує, так як проживає разом з сім'єю за кордоном. Факт її реєстрації створює [PERSON] зайві клопоти з комунальними платежами, можливістю оформити житлову субсидію та обмежує його права як власника. Тому, він просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги довірителя підтримує повністю, просить задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, відзиву не подала, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Тернопільської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 листопада 2017 року. В будинку позивача значиться зареєстрованою його дочка відповідачка по справі [PERSON], [INFO]. Актом про фактичне місце проживання від 18 жовтня 2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрована з 27 травня 1997 року в [ADDRESS], але по даній адресі не проживає з 2000 року. На даний час перебуває за межами України. Свідки [PERSON], [PERSON] суду підтвердили, що дійсно відповідачка [PERSON] не проживає у житловому будинку більше року, власником якого є позивач, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує, проживає разом з сім'єю в Іспанії. Отже, вищезазначеними доказами підтверджується, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS], і в даному будинку значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON], яка фактично не проживає у будинку і ним не користується. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved