Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У квітні 2011 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 23 січня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір №751522/ФЛ, згідно якого позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 36 402,61 доларів США, а відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути їх до 12 січня 2038 року з відсотками та іншими платежами згідно із договором. На забезпечення своєчасного повернення кредиту та відсотків, 23 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 751522/ФЛ-П, згідно якого [PERSON], як поручитель, поручилась перед банком за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 751522/ФЛ. Однак, позичальник взяті на себе зобов'язання не виконує, станом на 25 лютого 2011 року заборгованість по кредитному договору складає 411 988грн. 91 коп. яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів (а.с. 4-7). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволені: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 751522/ФЛ від 23 січня 2008 року у сумі 413808грн. 92коп., з яких тіло кредиту - 284 455 грн. 51 коп., відсотки - 87400грн. 04 коп., штрафи - 28 873грн.45 коп., пеня - 11 259 грн. 92 коп., повернення судового збору - 1700грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. (а.с. 66-67). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким заборгованість за кредитним договором та судові витрати стягнути з [PERSON] (а.с. 156-160). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 23 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 751522/ФЛ. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у сумі 36402,61 доларів США, зі строком повернення до 12 січня 2038 року. Кошти видані банком у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності. Відповідно до умов договору встановлена плата за користуванням кредитом у розмірі 0,89 % на місяць, кредитні кошти були призначені для придбання квартири за адресою [ADDRESS]. На забезпечення своєчасного повернення кредиту та виплати відсотків за користування кредитом, 23 січня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 751522/ФЛ-П, згідно якого відповідач [PERSON] поручилась перед позивачем за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору 751522/ФЛ. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25 лютого 2011 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 51942,07доларів США, що по курсу еквівалентно 411 988,91грн., яка складається з 284 455 грн. 51 коп. - сума боргу за кредитом; 87 400 грн. 04 коп. - сума боргу за нарахованими відсотками; 28 873 грн.45 коп. - сума боргу по штрафам; - 11 259 грн. 92 коп. - сума боргу по пені за порушення строку ануітетного платежу (а.с.16). Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що [PERSON] не виконувала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором 751522/ФЛ., а тому позивач має право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитом, як з боржника так і з поручителя як солідарних боржників. Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. А відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, і в установлений строк (ст.. 530 ЦК України). Зокрема згідно із п.п. 1.3.1, 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору [PERSON] зобов'язалась здійснювати безготівковим платежем або готівкою коштів на поточний рахунок № 79334885 у порядку передбаченому п. 3.3.3 шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, щомісячно до 10 числа поточного місяця. Пунктами 4.2.3, 4.2.4 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту у разі порушення позичальником п. 4.2.2, 3.3.3, 4.3.6 кредитного договору. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Із договору поруки (п.1.2) вбачається, що поручитель [PERSON] зобов'язується перед банком відповідати за виконання усіх зобов'язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору, як солідарний боржник. Посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на те, що вона не повинна нести відповідальність згідно із договором поруки, оскільки банком в односторонньому порядку збільшена відсоткова ставка за кредитним договором _ не можна прийняти до уваги, оскільки договір поруки в судовому порядку не оспорювався, позовні вимоги про його припинення - не заявлялись, належних і допустимих доказів збільшення обсягу відповідальності поручителя - апеляційному суду не надано. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено ст. 74-76 ЦПК України, а відсутність відповідачки у судових засіданнях призвела до неправильного вирішення справи - не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки а ні в заяві про перегляд заочного рішення, а ні в апеляційній скарзі відповідачка не посилається на наявність обставин, які мають правове значення для справи. Доказів неправильності стягнутої судом суми заборгованості - апеляційному суду не надано, судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення у частині стягнення заборгованості - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду у цій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін. У той же час не можна погодитись з рішенням суду в частині солідарного стягнення з відповідачів сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1700 грн. 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Так, згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Вказана норма права не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку, тому рішення суду в цій частині згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а судові витрати - стягненню у дольовому порядку, по 910гр. з кожного відповідача.

Outcome: partial