Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з 17 листопада 2001 року по серпень 2010 року з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2010 року шлюб між ними розірвано. Позивачка зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2006 року з відповідача на її користь на утримання доньки були стягнуті аліменти в розмірі 300,00 грн. щомісячно з дати надходження позовної заяви до досягнення донькою повноліття, тобто до 20 травня 2020 року. Вказувала, що на теперішній час встановлений за рішенням суду розмір аліментів, що був стягнутий з відповідача менший встановленого державою мінімального розміру аліментів, який повинен сплачувати відповідач. Стверджувала, що розмір аліментів, який був стягнутий з відповідача на користь неповнолітньої доньки не відповідає її інтересам, оскільки відповідно до вимог ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2006 року, за яким з [PERSON], [INFO], на її користь було стягнуто аліменти в розмірі 300,00 грн. щомісячно з 10 липня 2006 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 20 травня 2020 року, наступним чином: стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини до 20 травня 2010 року. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності в порядку заочного провадження (а.с. 3). Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 29-30). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного Кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували в\~шлюбі,зареєстрованому17 листопада 2001 року Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №14 (а.с. 8). За час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2006 року з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі 300,00 грн. щомісячно з дати надходження позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, тобто до 20 травня 2020 року (а.с. 11-12). З матеріалів справи вбачається, що донька проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що донька відповідача [PERSON], [INFO], потребує матеріальної допомоги, тому вважає, що оскільки відповідач є працездатною людиною, то він може платити щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Суд розяснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі становить 704,80 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, дані виплати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved