Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У жовтні 2020 року АТ «Мегабанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 29 серпня 2017 року між ПАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений кредитний договір №65-006-850-2-17-Г, відповідно до якого банк надав останній на споживчі потреби кредит у розмірі 22\~421,52 грн. зі строком користування до 28 серпня 2020 року, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 10 % річних (в разі користування кредитом понад узгоджений сторонами строк 0,1 % річних) та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5 % на місяць, а всього щомісячний внесок повинен складати не менше 1\~286,01 грн. (за винятком першого та останнього місяця кредитування). Наслідками порушення умов договору з боку позичальника є обов`язок останньої сплатити неустойку (пеню, штрафи), зокрема, за порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів штраф у розмірі 45 % від суми кредиту. 22 травня 2018 року сторони уклали між собою додаткову угоду №1, якою внесено зміни до основного договору в частині розміру плати (процентів) за користування кредитом (що нараховуються з 29 серпня 2017 року у розмірі 10 % річних, з 03 квітня 2018 року 0,1 % річних, з 01 травня 2018 року 10 % річних, в разі користування кредитом понад узгоджений сторонами строк - 0,1 % річних) та в частині розміру щомісячного внеску в розмірі 1\~331,90 грн. Також, вказаною угодою затверджено новий графік платежів. Проте, позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 07 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 14\~054,93 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом 3\~964,24 грн.; - заборгованість за процентами 1,01 грн., - нарахований штраф за порушення умов договору 10\~089,68 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. 22 жовтня 2020 року відповідачка [PERSON] надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву в якому вимоги в частині стягнення з неї штрафу не визнала, вказуючи на те, що умова кредитного договору про стягнення з позичальника штрафу за порушення договору у розмірі 45 % від суми кредиту незалежно від суми існуючої заборгованості є несправедливою умовою. Водночас, просила врахувати, що розмір нарахованої банком неустойки є завищеним, перевищує загальний розмір заборгованості за кредитом та процентами, а тому, з врахуванням її незадовільного стану здоров`я та тяжкого матеріального становища, просила відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. 07 грудня 2020 року представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив у якому позовні вимоги підтримав, вказуючи на те, що сторони самостійно та за власною волею узгодили в кредитному договорі умову щодо сплати позичальником неустойки за порушення договору. Тому, враховуючи наявність передбаченої кредитним договором підстави для нарахування неустойки, а також те, що розмір нарахованого штрафу повністю узгоджується з умовами договору та жодним чином не суперечить вимогам закону, а тому представник позивача просив задовольнити вимоги банку в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині нарахованої заборгованості за кредитом та процентами, проти стягнення штрафу заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 29 серпня 2017 року між ПАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений кредитний договір №65-006-850-2-17-Г, відповідно до якого банк надав останній на споживчі потреби кредит у розмірі 22\~421,52 грн. зі строком користування до 28 серпня 2020 року, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 10 % річних (в разі користування кредитом понад узгоджений сторонами строк 0,1 % річних) та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5 % на місяць, а всього щомісячний внесок повинен складати не менше 1\~286,01 грн. (за винятком першого та останнього місяця кредитування). Наслідками порушення умов договору з боку позичальника є обов`язок останньої сплатити неустойку (пеню, штрафи), зокрема, за порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів штраф у розмірі 45 % від суми кредиту (п. 6.3 договору). 22 травня 2018 року сторони уклали між собою додаткову угоду №1, якою внесено зміни до основного договору в частині розміру плати (процентів) за користування кредитом (що нараховуються з 29 серпня 2017 року у розмірі 10 % річних, з 03 квітня 2018 року 0,1 % річних, з 01 травня 2018 року 10 % річних, в разі користування кредитом понад узгоджений сторонами строк - 0,1 % річних) та в частині розміру щомісячного внеску в розмірі 1\~331,90 грн. Також, вказаною угодою затверджено новий графік платежів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. У зв`язку з цим станом на 07 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором, а саме: - заборгованість за кредитом 3\~964,24 грн.; - заборгованість за процентами 1,01 грн., що визнана відповідачкою, повністю підтверджується наданим розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. Тому, вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Мегабанк» в повному обсязі. Що стосується неустойки, то суд виходить з наступного. Сторони самостійно, за взаємною згодою узгодили в кредитному договорі відповідальність позичальника за порушення строків сплати ануїтентних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів у формі штрафу в розмірі 45 % від суми кредиту, що узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Банк нарахував відповідачці штраф за наявності передбаченої договором підстави та у розмірі, передбаченому п. 6.3 кредитного договору. Проте, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Подібні правові висновки виклав й Верховний Суд України в своїй постанові від 04 листопада 2015 року по справі №6-1120цс15, в якій зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Правильність таких висновків підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що нарахована позивачем неустойка (штраф) є надто завищеною, перевищує загальний розмір боргу за договором (борг за кредитом та процентами) в понад два з половиною рази, що суперечить самій компенсаційній суті неустойки та засадам цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності. За встановлених обставин, додатково враховуючи такі фактори, як ступінь виконання зобов`язань позичальником (незначний залишок заборгованості за кредитом та процентами), незадовільний стан здоров`я та майновий стан позичальника, суд вважає, що неустойку слід зменшити до розміру, що не буде перевищувати сукупний розмір заборгованості за кредитом та процентами, та повністю виконає компенсаційну функцію, а саме до 3\~500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 1\~116,37 грн. судового збору (2 102 грн. (сплачений судовий збір) х 53,11 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial