Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач, користуючись комунальними послугами, тривалий час не сплачує платежі за надання цих послуг, в зв'язку з чим за період з серпня 2015 року по січень 2016 року у останньої утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 21 317,49 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 895,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 541,73 грн. Протягом розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 26 784,53 грн., інфляційні втрати в розмірі 12 036,98 грн., 3% річних в розмірі 1 321,17 грн. за період з 01.08.2013 по 30.09.2016. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, направив заяву про розгляд справи без участі представника та одночасно зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. За вказаних обставин, суд визнав можливим розгляд справи за відсутністю представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За вказаних обставин, суд на підставі ч.4 ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнавши причини неявки відповідача, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів, приходить до наступного. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Вищезазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Рада 6». Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач таких послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до частини 1 статті 32 Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Як встановлено судом, між позивачем ТОВ «Рада 6» та відповідачем [PERSON] договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не було укладено. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13 споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Виходячи з вищенаведеного, витрати на утримання житла зобов'язані оплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир і незалежно від наявності договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплачує платежі за утримання житла та комунальні послуги, в зв'язку з чим, за період з 01.08.2013 по 30.09.2016 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 40 142,67 грн., яку в добровільному порядку не погашає, що змушує позивача звернутися до суду з вказаним позовом. За таких обставин, з урахуванням викладеного, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від добросовісного виконання своїх обов'язків по сплаті платежів за надання житлово-комунальних послуг, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, не сплативши вчасно платежі за утримання житла та комунальні послуги, виходячи із суми основного боргу, суд вважає позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 12 036,98 грн., 3% річних в розмірі 1 321,17 грн. за період з 01.08.2013 по 30.09.2016 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved