Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 16 березня 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. За період шлюбу сторонами було набуте майно у виді 49/100 частин житлового будинку № 9 з належними о нього господарськими та побутовими будівлями та спорядженнями подвіря за адресою: місто Маріуполь, провулок Семенішина, буд. 9. Договір купівлі-продажу було оформлено на імя позивача та зареєстрований в КП «Маріупольське БТІ». У лютому 2013 року між сторонами було проведено добровільний розділ спільно нажитого майна у виді 49/100 частин житлового будинку № 9 з належними о нього господарськими та побутовими будівлями та спорядженнями подвіря. При розділі відповідач отримав від позивача в рахунок вартості його частини, що становить 1/2 від ідеальної частки 49/100 частин спірного житлового будинку, грошові кошти у розмірі 10000 Євро, про відповідачем було власноруч написано розписку. З того часу відповідач не проживає у спірному домоволодінні. У звязку з тим, що позивач на даний час не має можливості в повній мірі здійснювати право власності на зазначене домоволодіння, просить припинити право спільної сумісної власності на нього та визнати за нею право власності на 49/100 частин житлового будинку № 9 з належними о нього господарськими та побутовими будівлями та спорядженнями подвіря за адресою: місто Маріуполь, провулок Семенішина, буд. 9. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлений про розгляд справи у друкованих засобах масової інформації шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий курєр». Про причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року, [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] 49/100 частин житлового будинку № 9 з належними о нього господарськими та побутовими будівлями та спорядженнями подвіря за адресою: місто Маріуполь, провулок Семенішина, буд. 9. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.12.2015 року, яке набрало законної сили 22.12.2015 року, шлюб між сторонами розірвано. З розписки від 17.02.2013 року, складеної [PERSON], вбачається, що він отримав від [PERSON] гроші в сумі 10000 Євро у рахунок вартості його 1/2 частки будинку, що було придбане під час шлюбу у розписці зазначив, що більше претензій на зазначене домоволодіння він не має. Отже з представлених письмових доказів слідує, що в період зареєстрованого шлюбу на підставі договору купівлі-продажу на позивача було оформлено право власності на 49/100 частин житлового будинку № 9 з належними о нього господарськими та побутовими будівлями та спорядженнями подвіря за адресою: місто Маріуполь, провулок Семенішина, буд. 9. Згідно з ч. 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Відповідно до пункту 23 та 24 вказаної постанови пленуму Верховного суду України вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, оскільки сторони добровільно між собою здійснили поділ майна, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 367, 368 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 143, 209, 212, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved