Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2010 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 4100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 21102,25 грн., яка складається з: 1754,08 грн. заборгованості за кредитом; 14867,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини; 981,06 грн. процентної складової. Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 21102,25 грн. та судові витрати. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що 01.09.2013 року з її кредитної картки були зняті грошові кошти у розмірі 4002,00 грн. Проте, зазначену суму зі своєї кредитної картки вона не знімала. З цього приводу вона звернулася до Банку з метою проведення службової перевірки, оскільки зрозуміла, що відносно неї були вчинені шахрайські дії. Банком у направленій на її адресу відповіді було підтверджено, що факт несанкціонованого зняття грошових коштів з її кредитної картки дійсно був, однак повернуто їй на картку було лише 2000,00 грн. З цього приводу вона також звернулася до Індустріального РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області щодо проведення перевірки по факту вчинення шахрайських дій відносно неї, але до цього часу ніяких відповідей не отримала. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки вважає, що відносно неї були вчинені шахрайські дії, грошові кошти вона не знімала, її вини в порушенні зобовязання перед Банком немає. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.07.2010 року сторони уклали кредитний договір № б/н. Відповідно до умов Договору, Банк надав відповідачеві кредит у розмірі 4100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-30). Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 31.08.2016 року виникла заборгованість, яка підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити суму пені, яка підлягає стягненню, з 3000,00 грн. до 1754,08 грн. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів (фіксованої та процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобовязання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобовязання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України, та співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення пені до 1754,08 грн. та про відмову в позові в частині стягнення штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини; 981,06 грн. процентної складової та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18375,27 грн., яка складається з: 1754,08 грн. заборгованості за кредитом; 14867,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1754,08 грн. заборгованості за пенею та комісією. Слід зазначити, що суд критично ставиться до заперечень [PERSON] та її представника щодо відсутності її вини в тому, що з її карткового рахунку були переведені грошові кошти у розмірі 2002 гривні, оскільки вона ними не скористалася, не знімала їх. Зазначене спростовується випискою з карткового рахунку [PERSON], з якої вбачається, що 01.09.2013 року з кредитної картки [PERSON] було здійснено грошовий переказ у сумі 2002,00 грн. на іншу картку та поповнено мобільний рахунок [PERSON] на суму 500,00 грн. чотири рази (а.с. 84, 85). Крім того, з наданих Банком документів убачається, що поповнення мобільного рахунку [PERSON] здійснювалося шляхом направлення з мобільного номеру останньої запиту на поповнення рахунку шляхом списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] (а.с. 115). Пунктом 1.1.5.5 Умов і Правил кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено, що Банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карти, контрольної інформації клієнта, відправленому в смс-повідомленні, ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, MobileBanking, чи проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам в результаті неналежного використання клієнтом умов їх зберігання та використання та/чи прослуховування чи отримання інформації в каналах зв'язку під час використання цих каналів. Відповідно до 1.1.5.14 Умов і Правил клієнт несе відповідальність за всі операції, які здійснені у підрозділах Банка через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами і Правилами засобів його ідентифікації та аутентифікації (а.с. 16). За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial