Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

у жовтні 2016 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» про стягнення грошових коштів за договором поворотної фінансової допомоги. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в період з березня 2013 року по серпень 2013 року позивач, перебуваючи на посаді директора ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України», надавав поворотну фінансову допомогу очолюваному ним підприємству, у зв'язку з відсутністю належного фінансування підприємства. Грошові кошти надавалися на підставі відповідних договорів, за для чого між позивачем та відповідачем були укладені наступні договори з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2013 року, зокрема Договір № 1 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 20 березня 2013 року на суму 30 000 грн., Договір № 2 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 23 квітня 2013 року на суму 34 000 грн., Договір № 3 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 08 травня 2013 року на суму 20 000 грн., Договір № 4 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 17 травня 2013 року на суму 26 000 грн., Договір № 5 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 06 червня 2013 року на суму 5 000 грн., Договір № 6 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 23 липня 2013 року на суму 60 000 грн., Договір № 7 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 29 серпня 2013 року на суму 65 000 грн. Загальна сума, яку позивачем було надано відповідачу, складає 240 000 грн. Підтвердженням передачі грошових коштів є відповідні квитанції до прибуткових касових ордерів № 60 від 20.03.2013 р. на суму 30 000 грн., № 93 від 24.04.2013 р. на суму 24 000 грн., № 100 від 08.05.2013 р. на суму 10 000 грн., № 105 від 13 травня 2013 року на суму 20 000 грн., № 114 від 21.05.2013 р. на суму 26 000 грн., № 130 від 06.06.2013 р. на суму 5 000 грн., № 176 від 23.07.2013 р. на суму 60 000 грн. та № 190 від 29.08.2013 р. на суму 65 000 грн. З метою позасудового врегулювання спірних правовідносин позивач звернувся до відповідача з претензією (вимогою) від 10.10.2016 р. про повернення грошових коштів. Відповідно до п. 3.1 договорів повернення грошових коштів проводиться шляхом видачі грошових коштів позикодавцю з каси позичальника або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку не пізніше 31 грудня 2013 року. Однак, в установлений строк сума позики не була повернута. Відповідно до п. 4.2 договорів в разі порушення строку повернення грошових коштів,, позичальник сплачує пеню позикодавцеві в розмірі двійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення до моменту повного погашення своїх зобов'язань, а також сплачує одноразовий штраф в розмірі 10% простроченої суми. На думку позивача, поряд із цим за порушення виконання грошового зобов'язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає в приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, штрафні санкції за кожним договором (пеня, штраф), інфляційні втрати, 3% річних та борг становить, зокрема за договором № 1 від 20 березня 2013 року заборгованість 30 000 грн., прострочення 1 023 дні, 2 522 грн. трьох відсотків річних, 30 271 грн. 38 коп. пені та 26 117,84 грн. інфляційних втрат та 3 000 грн. штраф; за договором № 2 від 23 квітня 2013 року заборгованість 34 000 грн., прострочення 1 023 дні, 2 859 грн. трьох відсотків річних, 34 262 грн. 69 коп. пені та 29 600 грн. 22 коп. інфляційних втрат та 3 400 грн. штраф; за договором № 3 від 08 травня 2013 року заборгованість 20 000 грн., прострочення 1 023 дні, 1 682 грн. трьох відсотків річних, 20 154 грн. 53 коп. пені та 17 411 грн. 89 коп. інфляційних втрат та 2 000 грн. штраф; за договором № 4 від 17 травня 2013 року заборгованість 26 000 грн., прострочення 1 023 дні, 2 186 грн. трьох відсотків річних, 26 200 грн. 88 коп. пені та 22 635 грн. 45 коп. інфляційних втрат та 2 600 грн. штраф; за договором № 5 від 06 червня 2013 року заборгованість 5 000 грн., прострочення 1 023 дні, 420 грн. трьох відсотків річних, 5 038 грн. 61 коп. пені та 4 352 грн. 97 коп. інфляційних втрат та 500 грн. штраф; за договором № 6 від 23 липня 2013 року заборгованість 60 000 грн., прострочення 1 023 дні, 5 045 грн. трьох відсотків річних, 60 43 грн. 57 коп. пені та 52 235 грн. 68 коп. інфляційних втрат та 6 000 грн. штраф; за договором № 7 від 29 серпня 2013 року заборгованість 65 000 грн., прострочення 1 023 дні, 5 465 грн. трьох відсотків річних, 65 502 грн. 20 коп. пені та 56 588 грн. 65 коп. інфляційних втрат та 6 500 грн. штраф. Загальна сума заборгованості відповідача за договорами поворотної фінансової позики складає 735 015 грн. 15 коп. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість. У січні 2017 року ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» звернувся у суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів поворотної фінансової допомоги. (а.с. 120 т. 1) В обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на те, що джерело походження грошових коштів, які використовував відповідач для надання поворотної фінансової допомоги, невідомо, оскільки сукупний дохід [PERSON] за період з 2011 року по липень 2013 року становить 163 920 грн. 52 коп., а тому, на думку позивача за зустрічним позовом, заробітної плати [PERSON] за вказаний період недостатньо для надання фінансової допомоги у сумі 240 000 грн. Крім того, на думку позивача за зустрічним позовом, вказані договори мають бути визнані судом недійсними, оскільки заступник директора [PERSON], як представник ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України», не була ознайомлена із текстом договорів, про що остання надала пояснення, а тому не могла розуміти їх зміст та юридичні наслідки, довіреності на укладення зазначених договорів не підписувала, з їх змістом також ознайомлена не була. У внутрішній документації підприємства не виявлена довіреність № 38 від 19.03.2013 року. Вважає, що при укладенні та виконанні оспорюваних договорів відповідачем порушено вимоги ст. 92 ЦК України щодо добросовісної поведінки уповноваженої особи, ст. 203 ЦК України щодо відповідності угоди інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, але і вимогам ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як з його боку правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним - повернення суми боргу, оскільки мета, яку переслідував відповідач, була іншою (отримання доходу від збільшення заборгованості за рахунок штрафних санкцій і заволодіння майном підприємства). Також зазначає, що зазначений правочин має ознаки фіктивності згідно положень ст. 234 ЦК України, яка передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. За таких підстав, позивач просить взнати недійсними договори, укладені між сторонами у справі, про надання безвідсоткової поворотної допомоги та застосувати наслідки недійсності правочину до вказаних правочинів. Представник третьої особи - Міністерства освіти і науки України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив суд задовольнити зустрічний позов ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України». Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що в період березня 2013 року по серпень 2013 року між [PERSON], який працював директором ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України», та ДП ««Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» в особі заступника директора [PERSON], що діяла на підставі довіреності № 38 від 19 березня 2013 р., були укладені договори про надання безвідсоткової поворотної допомоги, зокрема Договір № 1 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 20 березня 2013 року на суму 30 000 грн., (а.с. 27) Договір № 2 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 23 квітня 2013 року на суму 34 000 грн., (а.с. 29) Договір № 3 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 08 травня 2013 року на суму 20 000 грн., (а.с. 31) Договір № 4 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 17 травня 2013 року на суму 26 000 грн., (а.с. 33) Договір № 5 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 06 червня 2013 року на суму 5 000 грн., (а.с. 35) Договір № 6 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 23 липня 2013 року на суму 60 000 грн., (а.с. 37) Договір № 7 про надання безвідсоткової поворотної допомоги від 29 серпня 2013 року на суму 65 000 грн. (а.с. 39) Згідно п. 3.1 договорів повернення грошових коштів проводиться шляхом видачі грошових коштів позикодавцю з каси позичальника або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку не пізніше 31 грудня 2013 року. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов'язання відповідачем не виконані, грошові кошти у сумі 240 000 грн. не повернуті. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Суд погоджується з доводами позивача, зважаючи на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У п. 14.1.257 Податкового кодексу України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення, щодо якої внаслідок врегульовування подібних за змістом правовідносин в порядку ч. 8 ст. 8 ЦПК України підлягають застосуванню (аналогія закону) вимоги норм ЦК України щодо договору позики (Глава 71, параграф 1 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із виписок по рахунку ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» вбачається, що кошти у загальному розмірі 240 000 грн. були зараховані на рахунок підприємства. У судовому засіданні представник ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» підтвердив, що кошти дійсно надійшли на рахунок підприємства. Оскільки зобов'язання за Договорами про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №№ 1-7 ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» щодо повернення коштів не виконані, суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» на користь [PERSON] заборгованості за цими договорами у розмірі 240 000 грн. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). У ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. За положеннями п. 4.2 договорів в разі порушення строку повернення грошових коштів, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення до моменту повного погашення своїх зобов'язань, а також сплачує одноразовий штраф в розмірі 10% простроченої суми. Сплата цих сум не звільняє позичальника від погашення основного зобов'язання. Згідно розрахунку, наданого позивачем, прострочення становить 1 023 дні, штрафні санкції за кожним договором (пеня, штраф) становить, зокрема за договором № 1 від 20 березня 2013 року 30 271 грн. 38 коп. пені та 3 000 грн. штраф; за договором № 2 від 23 квітня 2013 року 34 262 грн. 69 коп. пені та 3 400 грн. штраф; за договором № 3 від 08 травня 2013 року 20 154 грн. 53 коп. пені та 2 000 грн. штраф; за договором № 4 від 17 травня 2013 року 26 200 грн. 88 коп. пені та 2 600 грн. штраф; за договором № 5 від 06 червня 2013 року 5 038 грн. 61 коп. пені та 500 грн. штраф; за договором № 6 від 23 липня 2013 року 60 43 грн. 57 коп. пені та 6 000 грн. штраф; за договором № 7 від 29 серпня 2013 року 65 502 грн. 20 коп. пені та 6 500 грн. штраф. Беручи до уваги, що відповідачем не заявлено про застосування позовної давності, а грошові кошти у встановлений договорами строк не повернуті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» на користь [PERSON] 241 893 грн. 86 коп. пені та 24 000 грн. штрафу. Проте, з матеріалів справи вбачається, що ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» засновано на основі державної власності та входить до сфери управління Міністерства освіти і науки України, є підзвітним йому. Пунктом 5.5.6 Статуту встановлено, що одним з джерел формування майна ДП є дотації з бюджетів. (а.с. 144) Згідно з п. 7.2.3 та 7.2.16 до обов'язків ДП входить забезпечення ефективного використання державного майна та цільового використання виділених бюджетних коштів, а також надання Уповноваженому органу управління (МОН) інформації про діяльність ДП. Відповідно до п. 8.5.1 та 8.5.11 директор ДП несе повну відповідальність за стан та діяльність ДП, обирає форму і систему оплати праці, встановлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, премій, надбавок і доплат. В судовому засіданні позивач пояснив, що договори про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги були укладені з метою виплат заробітної платні працівникам ДП внаслідок виниклого дефіциту коштів підприємства. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що незважаючи на передбачену статутом можливість звернутись до МОН, як до Уповноваженого органу управління, або до будь-якої банківської установи з питанням щодо сприяння вирішення фінансових питань та з метою дотримання законодавства, в тому числі, податкового, позивач, перебуваючи на посаді директора ДП, знехтував акою можливістю, штучно створивши заборгованість ДП перед собою. Також представник МОН вказує на те, що під час виконання обов'язків директора ДП, станом на листопад - грудень 2013 р. ДП мало фактичну можливість виконати свої обов'язки за договорами про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, про що свідчать накази № 53А, 53Б, 61/2, 61/3, 62/3, 62/1, 62/2, 63/1 та 63/2, видані директором ДП «Укртехінформ» [PERSON] про встановлення необов'язкових до виплат надбавок до посадових окладів працівникам підприємства за розширення зони обслуговування (0,5 посадового окладу) та складність і напруженість у роботі (0,5 посадового окладу), про преміювання працівників лише у листопаді та грудні 2013 року на загальну суму понад 219 574 грн. 23 коп. із урахуванням податків та збрів на загальнообов'язкове соціальне страхування під час існування заборгованості перед відповідачем. Сум цих виплат, а також залишку коштів на кінець року в сумі 94 641 грн. 67 коп. на банківському рахунку ДП дозволяли повернути фінансову допомогу протягом 2013 року. Також, під час перебування на посаді директора ДП «Укртехінформ», [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики від 12.11.2013 р. № 50-11-2013 із ДП «Запорізький центр науки, інновацій та інформатизації» на суму 80 000 грн., що, на думку представника третьої особи, свідчить про неефективність використання коштів підприємства і можливість погашення суми боргу. За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» не виконав умови договорів про надання безвідсоткової поворотної допомоги, в зв'язку з чим в позичальника утворилася заборгованість у розмірі 240 000 грн., 241 893 грн. 86 коп. пені за 1 023 дні прострочення зобов'язання та 24 000 грн. штрафу. З урахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договорами безвідсоткової поворотної допомоги №№1-7 у загальному розмірі 240 000 грн., 24 000 грн. пені та 24 000 грн. штрафу, визначених з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України. В правовій позиції №6-369 цс 15 Верховний Суд України вказав, що у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: з суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов»язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позивачем коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача по всім договорам поворотної фінансової допомоги штрафних санкцій у вигляді 3% річних та інфляційних втрат і вважає, що в такому випадку має місце подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і теж саме порушення, оскільки сторони за прострочення грошового зобов»язання в кожному договорі позики встановили відповідальність у пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення до моменту повного погашення своїх зобов'язань, а ттакож сплату одноразового штрафу у розмірі 10% простроченої суми, як це передбачено ст. ст.1050 та 625 ЦК України. Зустрічні позовні вимоги ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» про взнання недійсними договорів поворотної фінансової допомоги на думку суду, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним. Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На думку суду, укладені договори №№ 1-7 відповідають вимогам закону. Наведені відповідачем у позові обставини не дають підстав для висновку про недійсність вказаних договорів про надання поворотної фінансової допомоги. Як вбачається із матеріалів справи всі спірні договори були укладені між ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» особі заступника директора [PERSON], яка діяла на підставі довіреності № 38 від 19.03.2013 р., з одного боку та громадянином України [PERSON] з іншого бору. Згідно довіреності № 38 від 19 березня 2013 року ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» в особі директора [PERSON], який діяв на підставі Статуту та наказу № 14-к від 16.06.2011 р., уповноважив [PERSON] - заступника директора ДП «Укртехінформ» вести переговор, а також для цілей забезпечення оперативної діяльності підприємства укладати, підписувати, виконувати від імені та в інтересах підприємства фінансово-господарські угоди, у тому числі отримання кредитів, позик, інших аналогічних за своїм змістом угод та правочинів, які не суперечать чинному законодавству України, Статуту підприємства на суму, що не перевищує 100 000 грн. за окремого угодою, а також підписувати акти виконаних робіт за такими угодами. (а.с. 240) Відповідно до п.п. 8.1 та 8.5 Статуту ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» управління ДП здійснює директор, а також укладає договори, підписує акти, видає доручення. (а.с. 154) У силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» не надано належних та допустимих доказів, що заступник директора [PERSON], як представник ДП «Центр науково - технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України», не була ознайомлена із текстом договорів, а тому не могла розуміти їх зміст та юридичні наслідки, з їх змістом також ознайомлена не була. Директор ДП [PERSON] уповноважував її на укладення підприємством договорів безпроцентної поворотної фінансової допомоги. При цьому, суд не погоджується з доводами ДП, що при укладенні всіх спірних договорів було порушено вимоги ст. 92 ЦК України щодо добросовісності поведінки уповноваженої особи, оскільки підтвердженням передачі грошових коштів ДП є відповідні квитанції до прибуткових касових ордерів № 60 від 20.03.2013 р. на суму 30 000 грн., № 93 від 24.04.2013 р. на суму 24 000 грн., № 100 від 08.05.2013 р. на суму 10 000 грн., № 105 від 13 травня 2013 року на суму 20 000 грн., № 114 від 21.05.2013 р. на суму 26 000 грн., № 130 від 06.06.2013 р. на суму 5 000 грн., № 176 від 23.07.2013 р. на суму 60 000 грн. та № 190 від 29.08.2013 р. на суму 65 000 грн. (а.с. 41 - 48) З врахуванням наведеного, суд також не погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом про визнання Договорів №№ 1-7 про надання поворотної фінансової допомоги недійсними з підстав їх фіктивності. Відповідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. Так, із виписок по рахунку ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» вбачається, що кошти у загальному розмірі 240 000 грн. були зараховані на рахунок підприємства. У судовому засіданні представник ДП «Центр науково-технічної інформації та сприяння інноваційному розвитку України» підтвердив, що кошти дійсно надійшли на рахунок підприємства. На спростування наведеного доказів не надано. Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial