Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальність «Екологія України» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначивши, що з 01 червня 2013 року по 25 грудня 2013 року він працював на ТОВ «Екологія Україна» на посаді спеціаліста відділу економічної безпеки. Наказом №295 л/с від 25 грудня 2013 року трудовий договір було припинено згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні повного розрахунку з ним не проведено. Лише 11 квітня 2014 року він отримав повний розрахунок, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.12.2013 по 11.04.2014 в розмірі 7 345,55 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 01 червня 2013 року по 25 грудня 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальність «Екологія України» на посаді спеціаліста відділу економічної безпеки і був звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та наказом про звільнення з роботи, копії яких наявні у матеріалах справи. При звільненні позивача повний розрахунок ним отримано не було. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 25 грудня 2013 року, повний розрахунок проведено 11 квітня 2014 року. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 28.03.2014 № 191 середньоденна заробітна плата складає 68,65 грн. З дня звільнення позивача з підприємства до дня фактичного розрахунку (з 25.12.20133 по 11.04.2014) час затримки становить 70 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 4805 грн. 50 коп. (68,65 грн. х 70 робочих днів). Доказів того, що позивач мав інший графік роботи, не п'ятитижневий, суду не надано. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з Товариства з обмеженою відповідальність «Екологія України» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4805 грн. 50 коп. З урахуванням результату розгляду справи та згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial