Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У квітні 2018 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 12 156 грн. 41 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Обґрунтовуючи заявлені вимог, позивач зазначив, що 01.03.2009 року між сторонами було укладено договір № 203253 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до якого МТМ зобов'язувалось відпустити відповідачу теплову енергію до нежитлового приміщення № 22, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та в порядку, встановленими договором. Виконуючи свої зобов'язання, МТМ за період з 01.10.2016 року по 31.01.2018 року поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 10 828 грн. 63 коп. Проте, відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань по сплаті за спожиту теплову енергію, акти приймання/передачі теплової енергії, підписані та оформлені належним чином відповідачем, на адресу Концерну «МТМ» не повернулись. Невиконанням своїх зобов'язань відповідач порушив вимоги законодавства й умови діючого договору. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також три проценти річних у розмірі 246 грн. 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 977 грн. 37 коп., суму пені у розмірі 191 грн. 61 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгулу справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити, розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судові засідання, призначені на 22.05.2018 року, 19.06.2018 року та на 06.08.2018 року відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка постачається ним населенню та підприємствам м. Запоріжжя. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, [PERSON] належить на праві приватної власності нежитлове приміщення № 22, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 68,8 кв.м. 01.03.2009 року між Концерном «Міські теплові мережі» та фізичною особою [PERSON], як власником нежитлового приміщення № 22, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203253, а 01.09.2010 року додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203253 від 01.03.2009 року. Відповідно до п. 1.1 Договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачам, а споживачі зобов'язуються прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами. Теплова енергія відпускається споживачам в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору. Перегляд, зміна теплового навантаження виконується на підставі розрахунку проектної організації, яка має відповідну ліцензію, з моменту надання розрахунку, при умові узгодження вихідних даних з теплопостачальною організацією (п.п. 2.1, 2.3 договору). Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. При відсутності приладів комерційного обліку обсяг теплової енергії визначається теплопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом згідно з договірним тепловим навантаженням, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді. У разі підключення споживачів без приладів комерційного обліку теплової енергії до центрального теплового пункту (ЦТП) з приладами комерційного обліку від загального споживання теплової енергії, визначеної за приладами комерційного обліку ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії,визначені за показаннями приладів комерційного обліку споживачів, підключених до ЦТП, а решта обсягу спожитої енергії розподіляється споживачам пропорційно до їх договірного максимального приєднання теплового навантаження (п.п. 5.1, 5.5, 5.6 договору). Розрахунки за цим договором здійснюється в грошовій або іншій формі, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадку їх відсутності відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначається згідно з договірним тепловим навантаженням з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді (п.п. 6.1, 6.5 договору). Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживачі зобов'язані до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п.п. 6.2, 6.4 договору). Згідно з п. 6.3 договору, підставою для проведення розрахунків споживачів з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживачі з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Адм. Нахімова, буд. 4, документи за розрахунковий період. Акт приймання-передачі споживач повинен підписати та повернути на адресу теплопостачальної організації протягом п'яти днів з дати отримання. У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період (п. 6.7 Договору). За порушення умов, невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства у повному обсязі (п. 7 Договору). Відповідно до розрахунків позивача заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2016 року по 31.01.2018 року становить загалом 10 828 грн. 63 коп. За вказаний період відповідач здійснив оплату у розмірі 88 грн. 88 коп., тож сума основного боргу споживача перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 10 740 грн. 55 коп. Суду надані копії щомісячних рахунків за постачання теплової енергії та акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період, в яких міститься інформація про обсяг спожитої теплової енергії, застосований тариф та визначена сума, що підлягає сплаті. Суд вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання, які регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України про договірні відносини, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Так, відповідно до ст.ст. 11, 14 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту ст.ст. 3, 6, 627, 629 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст.ст. 901, 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.ст. 16, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно з ст. 20 вказаного Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п. 1 ч. 3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3). Згідно з ст. 32 Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Як передбачено п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). З'ясувавши обставини даної справи та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач, як споживач послуг з постачання теплової енергії в порушення вищевказаних норм діючого законодавства не виконував своє зобов'язання за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу теплової енергії щодо внесення плати за поставлену теплову енергію в установлені договором строки, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.10.2016 року по 31.01.2018 року в загальній сумі 10 740 грн. 55 коп., яка підлягає стягненню з них на користь позивача в повному обсязі. При цьому, виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобовязань за умовами, які були визначені ними на власний розсуд. Жодних заперечень з приводу умов договору, в т.ч. і визначення обсягу теплового навантаження, за яким повинно було здійснюватись нарахування плати за теплову енергію за зазначеним договором, відповідач позивачу не подавав. Судом встановлено, що позивач належним чином виконував свої зобов'язання за укладеним між сторонами договором і поставляв на приміщення відповідача теплову енергію, що підтверджується щомісячними актами приймання-передачі теплової енергії, складеними відповідно до п. 6 Договору, які є належними та допустимими доказами. При вирішенні питання про розмір щомісячних плат за надані послуги та загального розміру заборгованості, суд виходить з умов укладеного між сторонами договору та наданого позивачем розрахунку, який суд знаходить чітким, детальним, обґрунтованим, він повністю відповідає умовам договору щодо визначення обсягів теплової енергії та нарахування плати на них. Плата нарахована позивачем за тарифами, що затверджені в установленому законом порядку. Підстав сумніватися в правильності та достовірності цього розрахунку у суду немає, тому він приймає його за основу при винесенні даного рішення як належний та допустимий доказ. На підставі вищевикладеного, позов в частині стягнення заборгованості в сумі 10 740 грн. 55 коп. слід задовольнити. Вирішуючи спір в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Факт порушення відповідачем термінів розрахунків, передбачених договором, є доведеним і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлені обґрунтовано. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що розрахунок втрат від інфляції та 3% річних позивачем здійснено вірно, тому позов в цій частині слід задовольнити. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені слід врахувати наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач своєчасно не виконав свої зобов'язання щодо оплати за теплову електроенергію за договором № 203253 від 01.03.2009 року, тому суд вважає, вимоги позивача про стягнення основного боргу, трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, обґрунтованими, документально підтвердженими, та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved