Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, в якому з урахуванням уточнення до позову просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 4/6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його бабусі [PERSON], померлої [INFO] року (а.с. 3, 46, 55). Позивач або її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, 4/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13 грудня 1980 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром № 4441, та зареєстровано 21 січня 1981 року в Ізюмському БТІ в Книзі під реєстровим 17-3805 (а.с. 7-9; матеріали інвентаризаційної справи № 2799). [INFO] року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 17.08.2004 року зроблено запис за № 654, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17 серпня 2004 року (а.с. 12). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. 10 грудня 1982 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON] (а.с. 11). Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.02.2007 року [PERSON] народився [INFO] року, батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 17 серпня 2002 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON], яке залишилося після розірвання шлюбу 14 жовтня 2008 року (а.с. 4, 43, 44). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.2002 року [PERSON] народився [INFO] року, батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 2011 року [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 45). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 13). [PERSON] є рідним внуком [PERSON]. [PERSON], син померлої [PERSON], прийняв спадщину за законом на 4/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно з нею проживав, у тому числі й на час відкриття спадщини (а.с. 28). Таким чином судом встановлено, що спадкоємцем за законом, відповідно до ст. 1265 ЦК України, є внук померлої [PERSON] - [PERSON]. Судом установлено, що 09 жовтня 2015 року [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], зверталася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою щодо оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину на 4/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві власності померлій [PERSON] до реєстрації шлюбу. У відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 09.10.2015 року за № 2811/02-17 за заявою [PERSON] щодо прийняття спадщини за законом, вбачається, що на підставі п. 4.15, гл. 10, розділу ІІ Порядку (видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна) в зв'язку з тим, що заявником не наданий правовстановлюючий документ на 4/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], яка померла [INFO] року, видати свідоцтво про право на спадщину за законом Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 10). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на майно. Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки Ізюмською державною нотаріальною конторою позивачу було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності в порядку спадкування на вказане майно (лист Ізюмської державної нотаріальної контори), позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Суд вважає, що малолітній [PERSON], як внук померлої баби [PERSON], яка померла [INFO] року, має право на спадкування за законом у п'яту чергу спадкоємців на 4/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого на ім'я [PERSON]. У задоволенні позовних вимог відповідач та третя особа не заперечували. Судові витрати, які позивач сплатила за судовий збір, не компенсуються у зв'язку із вимогами про це позивача (а.с. 2).

Outcome: approved