Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Менська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у квартирі з 19 листопада 2002 року, але з часу реєстрації у ній не проживає. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Менської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при ухвалені рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач надав письмову заяву про визнання позову, суд відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку задовольнити позов, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше, ніж з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За приписами статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 19 липня 2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (арк.с. 7-9). Відповідно до Довідки Менської міської ради №981/08 від 11 жовтня 2019 року та Акту обстеження від 13 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає з 1999 року (арк.с. 17-18). Під час судового розгляду доказів поважності причин непроживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, а також доказів про наявність домовленості між позивачем - як власником житла та відповідачем, щодо користування житлом, сторонами не надано. Відповідач подав заяву про визнання позову, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , так як понад один рік він не проживав у квартирі без поважних причин і будь-які домовленості між ним і власником житла - [PERSON] щодо користування цим житлом відсутні та законом не встановлені. На підставі викладеного,

Outcome: approved