Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Управління Служби безпеки України в Київській області, треті особи: дочірнє підприємство «Дніпровський круг», Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що між [PERSON] та дочірнім підприємством «Дніпровський круг» (далі ДП «Дніпровський круг») було укладено Договір № 06/07/11-Б від 06 липня 2011 року, за яким Позивач повинен був оплатити повну вартість майнових прав на однокімнатну квартиру № 189 загальною площею 43,8 кв.м у будинку, що будується за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51, корпус 6, а ДП «Дніпровський круг» після закінчення будівництва повинне передати [PERSON] документи, необхідні для оформлення права власності на цю квартиру. 07 липня 2011 року Позивач сплатив першу частину платежу у сумі 156 400,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 067 від 07 липня 2011 року, а потім доплатив решту вартості квартири у сумі 59 599,70 грн. через відділення АТ «Банк «Фінанси і кредит», доказом чого є квитанція № 021007 від 28 вересня 2011 року. На виконання умов укладеного між [PERSON] та ДП «Дніпровський круг» Договору № 06/07/11-Б від 06 липня 2011 року ДП «Дніпровський круг» передало, а Позивач прийняв у власність квартиру № 189 у будинку № 51, корпус 6, по вул. Білогородській у м. Боярка за Актом прийняття-передачі квартири від 28 жовтня 2011 року. Наприкінці III кварталу 2011 року між [PERSON] та ДП «Дніпровський круг» виник спір з приводу порушення останнім строку завершення будівельних робіт та передачі Позивачу відповідних документів для оформлення права власності на квартиру, у зв'язку із чим останній був змушений звернутися до суду. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року у справі № 2-4456/11,залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2013 року було визнано майнові права на квартиру № 189 загальною площею 43,8 кв.м у будинку № 51, корпус 6, по вул. Білогородській у м. Боярка, за [PERSON]. Як зазначив Позивач він з липня 2012 року постійно проживає за адресою: [INFO]. Проте, 24 липня 2012 року старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Київській області, старшим лейтенантом юстиції [PERSON] було накладено арешт на вищезазначену квартину. На підставі цієї постанови Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою було зроблено запис про арешт спірної квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що підтверджується копією Витягу з цього реєстру від 27 липня 2012 року. Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, колишній директор ДП «Дніпровський круг» [PERSON] уклав із [PERSON], [PERSON] і [PERSON] договір від 01 вересня 2007 року, за яким ДП «Дніпровський круг» після прийняття в експлуатацію будинку по вул. Білогородській, у м. Боярка повинне безоплатно передати цим особам документи для оформлення права власності на квартиру № 408. На думку органу досудового слідства характеристики вищезгаданої квартири № 408 за вищевказаною адресою, її метраж і місце розташував на поверсі дають підстави для висновку про те, що квартира № 408 і квартира № 189 за цією ж адресою одним і тим самим об'єктом. У вищезгаданій постанові від 24 липня 2012 року, винесеній старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Київській області, старшим лейтенантом юстиції [PERSON] зазначено, що метою накладення арешту на спірну квартиру є забезпечення цивільного позову. Однак у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України) потерпілі [PERSON], [PERSON], [PERSON], не предявляли цивільного позову. Натомість вони звернулися до суду в порядку цивільного судочинства, і рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2012 року цивільній справі № 22ц-5823/12, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які претендували на спірну квартиру, було відмовлено у визнанні за ними майнових прав на цю ж квартирі у передачі їм квартири № 189 за актом прийому-передачі. Як зазначив Позивач, у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України, він не має статусу ні обвинуваченого, ні підозрюваного, ні особи, яка несе за законом матеріальну відповідальність за його дії. Таким чином, безпосередньо арешт на квартиру та відповідний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо арешту квартири №189 по вул. Білогородська, 51, корпус 6 у м. Боярка, накладеного для забезпечення цивільного позову [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON] у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України з урахуванням того, що такий позов так і не був предявлений, а вищезазначеними судовими рішеннями було відмовлено у задоволенні вимог співвідповідачів щодо цієї ж квартири, на думку Позивача, суттєво порушують його майнові права на дану квартиру. Позивач просив суд звільнити з-під арешту квартиру, майнові права на яку належать [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), а саме: однокімнатну квартиру № 189 загальною площею 43,8 кв.м у будинку, що будується за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51, корпус 6; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 12797553, зроблений Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови про накладення арешту на майно від 24 липня 2012 року, винесеної старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Київській області, старшим лейтенантом юстиції [PERSON]І, щодо обєкта обтяження - квартири № 189, що розташована у будинку, який будується, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51, корпус 6. В судове засідання [PERSON] та його представник не зявились, остання подала через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву за вх. № 28481 від 10.10.2016 року з проханням розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. 11.10.2016 року представником ДП «Дніпровськи круг» були направлені письмові пояснення по справі за вх. № 28579, відповідно до яких зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають жодних прав на спірну квартиру, оскільки арешт, накладений Управлінням СБУ в Київській області є безпідставним, а майно таким, що підлягає виключенню з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про час та місце справи повідомлені, причини неявки суду не відомі. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав. Згідно з правовою позицією Верховного суду України викладеною в постанові від\~15 травня 2013 року встановлено, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно розглядаються за правилами, установленими для. розгляду позовів звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінально процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників правильність арешту майна. Статтею 3 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та ДП «Дніпровський круг» було укладено Договір № 06/07/11-Б від 06 липня 2011 року, за яким Позивач повинен був оплатити повну вартість майнових прав на однокімнатну квартиру № 189 загальною площею 43,8 кв.м у будинку, що будується за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 51, корпус 6, а ДП «Дніпровський круг» після закінчення будівництва повинне передати [PERSON] документи, необхідні для оформлення права власності на цю квартиру. 07 липня 2011 року Позивач сплатив першу частину платежу у сумі 156 400,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 067 від 07 липня 2011 року, а потім доплатив решту вартості квартири у сумі 59 599,70 грн. через відділення АТ «Банк «Фінанси і кредит», доказом чого є квитанція № 021007 від 28 вересня 2011 року. На виконання умов укладеного між [PERSON] та ДП «Дніпровський круг» Договору № 06/07/11-Б від 06 липня 2011 року ДП «Дніпровський круг» передало, а Позивач прийняв у власність квартиру № 189 у будинку № 51, корпус 6, по вул. Білогородській у м. Боярка за Актом прийняття-передачі квартири від 28 жовтня 2011 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2011 року у справі № 2-4456/11,залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 лютого 2013 року було визнано майнові права на квартиру № 189 загальною площею 43,8 кв.м у будинку № 51, корпус 6, по вул. Білогородській у м. Боярка, за [PERSON]. Проте, 24 липня 2012 року старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Київській області, старшим лейтенантом юстиції [PERSON] на вищезазначену квартину було накладено арешт. На підставі цієї постанови Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою було зроблено запис про арешт спірної квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що підтверджується копією Витягу з цього реєстру від 27 липня 2012 року. Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, колишній директор ДП «Дніпровський круг» [PERSON] уклав із [PERSON], [PERSON] і [PERSON] договір від 01 вересня 2007 року, за яким ДП «Дніпровський круг» після прийняття в експлуатацію будинку по вул. Білогородській, у м. Боярка повинне безоплатно передати цим особам документи для оформлення права власності на квартиру № 408. На думку органу досудового слідства характеристики вищезгаданої квартири № 408 за вищевказаною адресою, її метраж і місце розташував на поверсі дають підстави для висновку про те, що квартира № 408 і квартира № 189 за цією ж адресою одним і тим самим об'єктом. Згідно ст. 2 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року, чинного на момент прийняття постанови про накладення арешту, завданнями кримінального\~\~ судочинства\~\~ є\~\~охорона\~\~прав\~\~та законних інтересів фізичних і юридичних осіб,\~\~які беруть в\~\~ньому\~\~участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто\~\~вчинив\~\~злочин,\~\~був\~\~притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був\~\~покараний. Відповідно до ст. 125 цього ж Кодексу, слідчий за\~\~клопотанням\~\~цивільного\~\~позивача\~\~або\~\~з\~\~ своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній\~\~справі\~\~цивільного\~\~позову,\~\~а\~\~також\~\~можливого\~\~ в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач оскаржував до суду дії слідчого щодо накладення арешту на спірну квартиру в порядку кримінального провадження. На даний час постанова слідчого не скасована, не оскаржена, а отже\~\~має законну силу. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч. 4 ст. 190 КК України було повернуто прокурору Київської області для проведення додаткового розслідування. Учасниками цивільного процесу не було надано доказів, що розслідування по обвинуваченню [PERSON] на даний момент закінчено і прийнято остаточне рішення по даній справі. Проаналізувавши вищезазначену поставу суду про повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування, яка має преюдиційне значення для вирішення даного спору, слід зазначити що спірна квартира № 189 розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська,51, корпус 6, виступає, серед іншого, предметом шахрайства, в здійсненні якого органом досудового слідства обвинувачується [PERSON], колишній директор ДП «Дніпровський круг». Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приймаючи до уваги те, що на момент розгляду цивільної справи відкрита кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, санкція за якою передбачає конфіскацію майна, і досудове розслідування за якою триває; спірна квартира, яку просить Позивач звільнити з-під арешту виступає предметом шахрайських дій, наявність чи відсутність яких може бути встановлена лише вироком суду у кримінальній справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо звільнення з-під арешту квартири як первісної, так і про відмову у задоволенні вимог про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідного запису - як похідної вимоги. По суті, звільнення майна яке є предметом можливих злочинних дій з під арешту накладеного під час досудового розслідування до його закінчення в порядку цивільного судочинства буде суперечити загальним засадам цивільного законодавства та завданням кримінального провадження. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлений позов не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 11, 15, 16, 321 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 125 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року та

Outcome: dismissed