Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача Кабінету Міністрів України на його користь кошти на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок його протиправної бездіяльності у розмірі 63 600 грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 386 грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 1 908 грн. 01 коп., що разом складає 69 895 грн.16 коп. та 100 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказав, що на початку 2017 року він звернувся до Макарівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Києво-Святошинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій останнього щодо відмови у проведенні йому перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла на час призначення йому пенсії, на підставі довідки прокуратури Київської області від 05.09.2016 року №18ф-362 про заробітну плату, з розрахунку 83% від середнього заробітку, та зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок його пенсії за вислугу років з розрахунку 83% від середнього заробітку, починаючи з 01.12.2015 року без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (12 місяців). Постановою Макарівського районного суду Київської області від 27.04.2017 року позов задоволено частково та визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 27.04.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 17.04.2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 року залишено без змін. Позивач зазначає, що виникнення даного спору відбулося внаслідок неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акту, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. При цьому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/8546/18 бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури визнано протиправною та зобов`язано протягом 30 днів з дня набрання рішення законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівниками прокуратури. Позивач вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він з 2016 року позбавлений свого права на отримання пенсії у належному, перерахованому розмірі, що є суттєвим погіршенням матеріального становища. Через відмову відповідача-1 від виконання вимог Закону щодо забезпечення права на перерахунок пенсії працівникам органів прокуратури шляхом прийняття відповідного порядку, позивач потерпає від приниження честі та гідності, відчуває незручності, викликані негативним впливом на здоров`я, знаходиться у стані постійного психологічного напруження, стресу та нервозності, внаслідок тривалого хвилювання порушився сон, відчувається постійна стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго та умисно відповідачем затягується. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 08.10.2019 року у справі відкрито провадження у справ в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30 січня 2020 року (а.с. 76). 27.01.2020 року від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача Кабінету Міністрів України на його користь кошти на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок його протиправної бездіяльності за період з 01.01.2015 року по 12.12.2019 року включно у розмірі 104 918 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 13 027 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 13 147 грн. 54 коп., що разом складає 121 093 грн.02 коп. та 150 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 81-92). 04.12.2019 року до суду від представника відповідача 2 Державної казначейської служби України - Тимофєєвої Т.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким з посиланням на судову практику просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи щодо позовних вимог по суті зазначає, що на відповідача 2 не може бути покладено обов`язок про відшкодування шкоди, яка заподіяна позивачеві, оскільки відповідач 2 жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало (а.с. 98-101). Ухвалою суду від 30.01.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 108). 04.03.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача 2, згідно з якою позивач вказує на помилковість доводів відповідача та зазначив, що останній не надав належних доказів та спростувань, які б були підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 111-118). 21.05.2020 року до суду від представника відповідача 1 Кабінету Міністрів України - Штокман А.І. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки п. 13 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» передбачено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірах, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» не переглядається та пенсія не індексується. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)2019 питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом. Розрахунки позивача майнової шкоди є необґрунтованими та не можуть братись до уваги, оскільки є лише суб`єктивним ставленням позивача до завданої йому шкоди, яка ніякими доказами не підтверджена. Також вважає необґрунтованою вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду у такому розмірі (а.с. 137-142). Позивач та його представник до суду не з`явились. Позивач до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 159). Представник відповідача 2 - Щекун О.А. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача 1 до суду не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника відповідача 2 - Щекуна А.О. , дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримує пенсію за вислугою років відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України. Відповідно до довідки прокуратури Київської області №18ф-362 від 05.09.2016 року позивач [PERSON] працював в органах прокуратури Київської області на посаді заступника начальника відділу та заробітна плата згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 станом на 01.12.2015 року становить 8 618 грн. 58 коп. Листом Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі №61/Л-06 від 23.11.2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки станом на 01.06.2015 року пенсії та перерахунки по Закону України «Про прокуратуру» не призначаються та не перераховуються відповідно до п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Постановою Макарівського районного суду Київської області від 27.04.2017 року у справі №370/2932/16-а позов [PERSON] до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області задоволено в повному обсязі, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області щодо відмови [PERSON] у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Київської області від 17.03.2016 року №18ф-362 про заробітну плату з розрахунку 83% із середнього заробітку та зобов`язано Києво-Святошинське об`єднане Управління Пенсійного фонду України у Київській області, провести перерахунок пенсії за вислугу років [PERSON] згідно з довідкою прокуратури Київської області від 17.03.2016 року №18ф-362 про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 83% із середнього заробітку 8618,58 гривень з 18.11.2016 року без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (а.с. 39-42). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 року постанову Макарівського районного суду Київської області від 27.04.2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено (а.с. 67-72). Постановою Верховного Суду від 17.04.2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 року залишено без змін. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Окрім того згідно з частиною першою ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII визначено, що Уряд є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, здійснює, поміж іншого, внутрішню політику держави, вживає заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (статті 113, 116 та 117 Конституції України). Відповідно до ч.3 ст. 4 вказаного Закону, Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України. Статтею 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності. Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначені основні повноваження Кабінету Міністрів України. Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України у межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Так, відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», яка рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року визнано неконституційним, передбачалося, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про Кабінет міністрів України» акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів Каїни з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Частина 3 ст. 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, процедурні питання його діяльності. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 Закону України «Про Кабінет міністрів України» проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Також рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року встановлено порядок виконання цього рішення, згідно з яким: - ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки». Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо неприйняття нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівника прокуратури, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 121 093 грн. 02 коп. та 150 000,00 грн. у моральної шкоди Воднчоас, Конституційним Судом України визнано неконституційними норми ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 своїм рішенням від 13 грудня 2019 року і установлено порядок виконання рішення, при умові визнання ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, такою, не відповідає Конституції України, тому підстави для розроблення нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівника прокуратури Кабінету Міністрів України, як-то Порядок та умови перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відсутні. Доводи позивача, що протиправна бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури встановлена постановою Верховного Суду у справі № 826/8546/18 від 24.04.2019 року, суд не бере до уваги як безпідставні, з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а саме у зв`язку із тим, що позивач не був стороною або іншим учасником вказаної справи. Враховуючи наведене, під час розгляду справи не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок допущеної, на його думку, бездіяльності Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 686/16161/16-ц. Отже, у даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача 1, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача 1 та заподіяною шкодою. Як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених у позові щодо протиправної бездіяльності відповідача 1 суду не надано, факт завдання йому відповідачем 1 моральної шкоди перед судом не доведено, так само не доведено і розмір такого відшкодування. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed