Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у серпні 2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві. У подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, вони практично перестали спілкуватися, що поступово призвело до припинення сімейних відносин. Позивач вважає, що подальше збереження сім'ї з відповідачем є неможливим, а тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 05 серпня 2005 року, зареєстрований ВРАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 754. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі, підтвердила доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні не визнав позов про розірвання шлюбу. Зазначив, що на його думку спільна неповнолітня дитина має зростати у повній родині. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 05 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 754. Від шлюбу у сторін народився неповнолітній син [PERSON], [INFO]. За приписами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи підтверджено, що у серпні 2005 року між сторонами укладено шлюб. Позивач звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу, послалася на припинення шлюбно-сімейних відносин з відповідачем та неможливість відновлення таких. Відповідач не визнав позов про розірвання шлюбу, послався на порушення інтересів спільної дитини в разі задоволення позову. У судовому засіданні 14 червня 2016 року за клопотанням відповідача судом було надано сторонам строк на примирення, однак після спливу такого строку позивач підтримала позовні вимоги та просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Зважаючи на принцип добровільності перебування у шлюбі, суд доходить висновку про розірвання шлюбу, оскільки один з подружжя наполягає на цьому та посилається на неможливість збереження шлюбу відповідачем. Крім того, суд звертає увагу, що після розірвання шлюбу сторони продовжують реалізовувати свої батьківські права та обов'язки відносно свого неповнолітнього сина. За таких обставин, суд вирішує задовольнити позов [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач є інвалідом ІІ групи та відповідно звільнений від сплати судового збору, суд присуджує до стягнення на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн. за рахунок держави.

Outcome: approved