Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Крутоярівської сільської ради Білгород-Дністровського району та просить суд: встановити факт належності житлового будинку № 40 по вул.. Пушкіна в с.Крутоярівка Білгород-Дністровського району [PERSON], яка померла 20.06.1994 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді житлового будинку № 40 по вул.. Пушкіна в с. Крутоярівка Білгород-Дністровського району після смерті [PERSON], яка померла 20.06.1994 року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 40 по вул.. Пушкіна в с.Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м., який складається в цілому з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», підвалу літ. «Д», споруд №№ 1-4. Позовні вимоги мотивовані тим, що за життя [PERSON], яка є бабусею позивача по лінії батька, склала Заповіт, посвідчений 12.07.1993 року секретарем виконкому Крутоярівської сільської ради, яким належний їй житловий будинок № 40 по вул.. Пушкіна в с. Крутоярівка та інше належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON]. Проте, звернувшись до державного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено в оформлені спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно житловий будинок. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що вказаний будинок був збудований бабусею та дідусем ще за радянські часи та діюче на момент завершення будівництво законодавство не вимагало реєстрації права власності. Належність будинку визначалась записами в по господарських книгах сільської ради. За даними по господарської книги Крутоярівської сільської ради вказаний будинок належить саме [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] надала до суду заяву з проханням розгляд справи по суті провести без її участі та участі позивача у судовому засіданні, позовну заяву підтримує. Представник Старокозацької сільської ради, до якої була приєднана Крутоярівська сільська рада, у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався. Від Старокозацької сільської ради до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без їх участі за наявними в матеріалах доказами та у відповідності до норм діючого законодавства, з позовними вимогами згодні. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши відсутність підстав передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи по суті, враховуючи визнання відповідачем позову, дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступні для того законні підстави. Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 1994 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 025373, актовий запис № 12, складений Крутоярівською сільською радою. 12 липня 1993 року [PERSON] склала Заповіт, посвідчений секретарем виконкому Крутоярівської сільської ради [PERSON] та зареєстрований за № 11, яким все належне їй на день смерті майно, в тому числі житловий будинок № 40 по вул.. Пушкіна в с. Крутоярівка Білгород-Дністровського району, вона заповіла [PERSON] позивачу. Позовна заява підлягає розгляду в порядку Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, оскільки саме цей нормативний акт діяв на момент відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Спадкоємці, які відповідно до статті 535 ЦК УРСР мають право на обовязкову частку спадщини, відсутні. 11.10.2017 року державний нотаріус [PERSON] відмовив позивачу в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на будинок № 40 по вул.. Пушкіна в с. Крутоярівка, що не дає можливості віднести вказане майно до спадкової маси [PERSON]. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. За роз'ясненням\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24),\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Для встановлення дійсних обставин справи та її правильного вирішення, суд приймається до уваги наступне. За даними технічного паспорту від 10.03.2006 року вказаний житловий будинок побудований в 1960 році, літня кухня, веранда, гараж, сарай та навіс в 1978 році. Згідно з довідкою виконкому Старокозацької сільської ради від 07.12.2017 р. № 2773, згідно запису в по господарській книзі № 6 за період з 2010 по 2017 рік, особовий рахунок № 01-0737-1 житловий будинок за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Крутоярівка, вул.. Пушкіна, 40, дійсно належав [PERSON], яка померла 20.06.1994 року. Згідно зі змісту п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 (далі Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5) про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року, підтвердженням належності будинку, розміру земельної ділянки, на якому він розташований, страхової оцінки будинку, відсутності заборгованості по податках та страхових платежах, а також відсутності заборони відчуження будинку можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Всі ці дані можуть бути зазначені в одній загальній довідці. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 та була чинною на час закінчення будівництва у 1981 роках зазначеного житлового будинку та інших будівель і споруд, було передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) житлових будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Таким чином, відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, оформлення житлових будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на імя забудовника (особовий рахунок № 01-0737-1). Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, суд вважає доведеним факт належності вказаного будинку саме [PERSON], що дає можливість віднести його до її спадкової маси. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист спадкових прав.

Outcome: approved