Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача, [PERSON], та просив суд стягнути збитки у розмірі 527\~452,98 грн., 3% річних у розмірі 30\~462,38 грн., проценти за обліковою ставкою Національного банку України у розмірі 98\~160,13 грн. та судовий збір у розмірі 3\~654,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.04.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором позики від 25.12.2012 року у розмірі 479\~490,00 грн. Вказане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року та набрало законної сили. Крім того позивач зазначив, що рішенням суду від 14.04.2014 року встановлено, що відповідач отримав у позивача в позику грошові кошти у розмірі 60\~000,00 доларів США. На момент звернення до суду з позовом про стягнення цих коштів курс долара становив: за 100 доларів США 799,30 грн.,що й обумовило звернення до суду з позовом про стягнення 479\~400,00 грн. Однак на момент ухвалення рішення у справі № 204/3627/13-ц, а саме 14 квітня 2014 року курс долару становив: за 100 доларів США 1297,7090, у звязку з чим еквівалент суми позики склав 778\~625,40 грн. Різниця становить 299\~135,40 грн., що за офіційним курсом долару США на 14.04.2015 року склало 23\~051,00 доларів США. На 14 квітня 2015 року, тобто на момент звернення позивача до суду із даним позовом, курс долара США становить: за 100 доларів США 2288,20 грн., у звязку з чим еквівалент збитків, що виникли за договором позики від 25.12.2012 року, становить 527\~452,98 грн. (23\~051,00 доларів США Х 22,88 грн. = 527\~452,98 грн.). Вважає, що йому завдано збитків, у розмірі що склав курсову різницю у валюті на день винесення рішення про стягнення з відповідача позики та на день звернення з даним позовом до суду. Крім того, зазначив, що з відповідача слід стягнути 3% річних за користування чужими грошима у розмірі 30\~462,38 грн., та процентів від суми позики, з урахуванням облікової ставки НБУ, які становлять 98\~160,13 грн. Оскільки, заборгованість у визначеному судом розмірі відповідачем не повернута, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді старшого державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Йому на виконання надійшов виконавчий лист № 204/3627 виданий 23.07.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 479 490,00 грн. На підставі заяви стягувача та виконавчого листа ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2014 року (ВП № 44230828). Крім того, йому також надійшов виконавчий лист № 204/3627 виданий 23.07.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 3\~441,00 грн., на підставі якого ним також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2014 року (ВП № 44230902). Боржником за вказаними виконавчими провадженнями 01 серпня 2014 року було сплачено грошові кошти у розмірі 340\~000,00 грн. та 142\~931,00 грн., які були зараховані на депозитний рахунок ДВС. Після цього вони були перераховані на рахунок стягувача, в звязку з чим, 04 серпня 2014 року було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження по обох провадженнях (ВП № 44230828 та ВП № 44230902). Але, пізніше стало відомо, що грошові кошти на було перераховано на розрахунковий рахунок стягувача, тому 12 серпня 2014 року ним було винесено постанови про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 04.08.2014 року. 12 серпня 2014 року було підготовлено розпорядження на перерахування грошових коштів з депозитного рахунку ДВС на розрахунковий рахунок стягувача, тому, 13 серпня 2014 року ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44230828 та постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44230902. Також зазначив, що грошові кошти щодо виконання рішення суду було перераховано 13.08.2014 року та в цей же день закінчено виконавчі провадження. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, заслухавши показання свідка та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 14 квітня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення по справі № 204/3627/13-ц, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково, та стягнуто з відповідача на користь позивача 479\~490,00 грн. (а. с. 12-13). Судовим рішенням встановлено, що 25.12.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 60\~000,00 доларів США. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення збитків, що виразилися у курсовій різниці в розмірі 527\~452,98 грн. судом встановлено наступне. Представник позивача просив стягнути з відповідача збитки, у вигляді курсової різниці, оскільки позика була надана в доларах США, при цьому посилався на ч. 2\~ст. 533 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів справи та змісту рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2014 року, звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач [PERSON] просив стягнути заборгованість за договором позики саме у гривнях, а позовні вимоги задоволено та стягнуто суму позики з урахуванням курсу НБУ станом на 14.04.2014 року. Таким чином, при ухвалені рішення судом було враховано положення\~ст. 533 ЦК України. Законодавством не передбачено стягнення з жодної із сторін договору позики курсової різниці\~\~в разі збільшення або зменшення курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці. Посилання позивача на зміну офіційного курсу гривні щодо долара США, в результаті чого грошові кошти знецінилися, не може бути прийнято до уваги, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, просив стягнути заборгованість у гривні, розраховану відповідно до офіційного курсу валют на день подачі позову, тому суд вважає що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи наведені положення закону, суд зазначає, що суми грошових коштів, предявлені позивачем до стягнення як збитки у вигляді курсової різниці, не є збитками у розумінні статті 22 цивільного кодексу України. Також суд вважає за необхідне зазначити, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором позики позивач, обравши відповідний спосіб захисту свого права, звернувся до суду з позовом про стягнення всієї суми позики до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Рішенням суду від 14 квітня 2014 року стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 479\~490,00 грн. станом на 14.04.2014 року, що еквівалентно 60\~000,00 доларів США. Рішення суду набрало чинності і було звернуто до примусового виконання. На теперішній час рішення суду виконане, тому підстав для повторного стягнення тієї ж суми боргу в еквіваленті станом на теперішній час суд не вбачає. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення збитків, у вигляді курсової різниці, у розмірі 527\~452,98 грн. є необґрунтованими, безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі, а отже задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних та процентів за користування позикою суд виходить з наступного. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт повернення суми позики, у порядку виконання рішення суду про стягнення суми позики, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно з цією статтею ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у разі, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14) Судом встановлено, що згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2014 року (ВП № 44230828), виданої Красногвардійським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2014 року по справі № 204/3627/13-ц по виконанню виконавчого листа № 204/3627 від 23.07.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 479\~490,00 грн. виконано, в звязку з сплатою заборгованості у строк для самостійного виконання рішення суду. Виконавче провадження закінчено (а. с. 54). Грошові кошти в порядку самостійного виконання рішення суду були перераховані відповідачем 01 серпня 2014 року на депозитний рахунок Красногвардійського ВДВС ДМУЮ, що підтверджується квитанціями № 11823.4.1. на суму 142\~931,00 грн. та квитанцією № 34158.10.1 на суму 340\~000,00 грн., копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 56). Також судом встановлено, що розпорядження про перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача було здійснено 12.08.2013, що підтверджується розпорядженням № 44230828/18, яке затверджено в.о. начальника Красногвардійського відділу ДВС ДМУЮ [PERSON] від 12.08.2014 року (а.с 53). Факт виконання рішення суду 13 серпня 2014 року підтверджено показами свідка [PERSON], який зазначив, що грошові кошти були перераховані на рахунок позивача саме 13.08.2014 року, в звязку з чим, ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що днем виконання зобовязання про повернення позики є 13 серпня 2014 року. Враховуючи наведене стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти за користування позикою, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником, 25.12.2012 року, по день повернення позики - 13.08.2014 року, на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки договором позики не встановлений розмір процентів. Згідно офіційних даних Національного банку України, розмір облікової ставки НБУ за розрахунковий період становить: з 22.03.20127,50 %Постанова НБУ від 21.03.2011 г. N 102 з 10.06.20137,00 %Постанова НБУ від 06.06.2013 г. N 209 з 13.08.20136,50 %Постанова НБУ від 09.08.2013 г. N 315 з 15.04.20149,50 %Постанова НБУ від 14.04.2014 г. N 212 з 17.07.201412,50 %Постанова НБУ від 15.07.2014 г. N 417 З 25.12.2012 року (день надання позики) по 09.06.2013 року 167 днів (479\~490,00 грн. х 7,5% / 365 х 167) = 16\~453,73 грн. З 10.06.2013 року по 12.08.2013 року 64 дні (479\~490,00 грн. х 7,0% / 365 х 64) = 5\~885,24 грн. З 13.08.2013 року по 14.04.2014 року 245 днів (479\~490,00 грн. х 6,5% / 365 х 245) = 20\~920,21 грн. З 15.04.2014 року по 16.07.2014 року 93 дні (479\~490,00 грн. х 9,5% / 365 х 93) = 11\~606,29 грн. З 17.07.2014 року по 13.08.2014 року (день фактичного повернення суму позики та виконання рішення суду) 28 днів (479\~490,00 грн. х 12,5% / 365 х 28) = 4\~597,85 грн. А всього разом, сума процентів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за користування позикою становить 59\~463,32 грн. Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення 3% річних в розмірі 30\~462,38грн. на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.05.2012 року по 19.08.2014 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору позику від 25.12.2012 року відповідач зобовязався повернути позивачу грошові кошти в строк до 01.05.2013 року (а. с. 7). Як вже зазначалося, днем виконання зобовязання є день фактичного отримання позивачем грошових коштів за договором позики, 13 серпня 2014 року. Отже, суд приходить до висновку, що період прострочення виконання грошового зобовязання становить з 01.05.2013 року по 13.08.2014 року. Приймаючи до уваги наведене, вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 18\~522,76 грн. (479\~490,00 грн. х 3% х 470 дні прострочення : 365). Згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, (який становить 11,88 %), у розмірі 434,10 грн. (3\~654,00 х 11,88% / 100). На підставі ст.ст. 22, 533, 599, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, та

Outcome: partial