Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовучи свої вимоги тим, що 06.01.16 року на вул. Градинській у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить йому на праві власності, та автомобіля [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], з вини якого сталося ДТП. Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано значних механічних пошкоджень. Тому вимушений звернутись з вимогою про стягнення з відповідача 6 606,29 грн. матеріальної шкоди, витрат на проведення оцінки у розмірі 700 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 800 грн. В судовому засіданні позивача підтримав позовну заяву із підстав викладених у ній. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.01.16 року року на вул. Градинській у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, та автомобіля [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] Вина відповідача у вказаній ДТП підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.16 року. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 145/3-16 від 07.04.16 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля за результатами ДТП склав 6 606,29 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 6 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсяг особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз'яснень Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і з останнього підлягає стягненню 6 606,29 грн. та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у сумі 700 грн. В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 800 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Виходячи зі змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не надано жодного доказу. За таких обставин, суд не вбачає підстав стягувати з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial