Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7\~250,23 грн. Позов мотивує тим, що 13 листопада 2013 року о 14:10 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: «Фіат Добло» під керуванням [PERSON] та «Нісан Кашкай» - автомобіля потерпілого. Внаслідок вказаного ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується страховим актом від 21 жовтня 2014 року, а також розрахунком страхового відшкодування доданими до цієї позовної заяви. На момент ДТП між [PERSON] та «Страхова компанія «Українська страхова група» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 червня 2013 року №АС/1633205, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Фіат Добло». 14 серпня 2014 року ПрАТ СК «Крона» звернулася до позивача з вимогою сплатити страхове відшкодування. На підставі вказаного Страхового акту та заяви ПрАТ СК «Корона», позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 7250,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Позивач зазначає, що відповідачем не було повідомлено ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 30 жовтня 2014 року відповідачу було направлено лист №221 УСГ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Відповідач вказаної суми заборгованості на даний час не сплатив. В судове засідання сторонни не з»явились, про день слухання справи повідомлені належним чином, наддали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, представник позивача вимоги позову підтримав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір н е встановлений законом. Судом встановлено, що 13 листопада 2013 року о 14:10 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: «Фіат Добло» під керуванням [PERSON] та «Нісан Кашкай» - автомобіля, що належить [PERSON] (а.с.7-8). Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Нісан Кашкай» отримав механічні ушкодження, що підтверджується страховим актом №ДКЦВ-8690 від 21 жовтня 2014 року та розрахунком страхового відшкодування (а.с.38-39). На момент ДТП між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 червня 2013 року №АС/1633205 (а.с.9). 14 серпня 2014 року ПрАТ СК «КРОНА» звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з вимогою сплатити страхове відшкодування і відповідно до платіжного доручення №25588 від 22 жовтня 2014 року страхове відшкодування виплачене в розмірі 7\~250,23 грн. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191\~ЦК України. Відповідно до Наказу №20-к від 01 листопада 2013 року ТОВ «Терабіт» [PERSON] прийнятий на посаду кабельника-спаювальника з 01 листопада 2013 року, а Наказом №19-к від 31 липня 2014 року був звільнений з даної посади. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] під час ДТП, яке сталося 13 листопада 2013 року, дійсно, виконував доручення роботодавця в робочий час, це підтверджується довідкою ТОВ «Терабіт» №0119 від 18 листопада 2015 року. Згідно зі змістом частини третьої статті 213 ЦПК України ухвалене судом рішення обґрунтовується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування шкодив порядку регресу з особи, яка під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керувала транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору. Відповідно до статей 1187,1191 Цивільного кодексу України, Постанов Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року,

Outcome: dismissed