Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У жовтні\~2020\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~Акціонерного товариства\~«Універсал Банк»\~ заборгованість\~за договором\~надання банківських\~послуг «Monobank»\~від 09.01.2018\~року у\~розмірі 35789\~грн.\~99\~коп.,\~а також\~стягнути з\~нього судові\~витрати.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~09\~січня 2018\~року відповідач\~отримав кредит\~у розмірі\~8000\~грн.\~00\~коп.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~поточний рахунок,\~спеціальним платіжним\~засобом якого\~є платіжна\~картка [NUMBER] .\~У зв`язку\~з порушеннями\~зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~станом на\~13.03.2020\~року,\~відповідач має\~заборгованість у\~розмірі 35789\~грн.\~99\~коп. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. 14 грудня 2020 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вищевказаного вказав, що в анкеті-заяві позичальника від 09.01.2018 року процентна ставка за кредитом не зазначена, а роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному відзиві відповідач не заперечує того факту, що ним дійсно було отримано кредитні кошти у розмірі 8000 грн. 00 коп., втім відповідач вказує, що він давно повернув отримані у банку кредитні кошти у більшому розмірі. Позивачем у справі було надано відповіді на відзив, в яких вказано, що згідно з п. 2 анкети-заяви до договору надання банківських послуг від 09.01.2018 року боржник погодився, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Боржник підтвердив укладення договору та зобов`язався його виконувати. Також зазначено, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Фактичне використання клієнтом відповідної збільшеної суми кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості. Твердження відповідача, що ним було погашено тіло кредиту у розмірі 10947 грн. 50 коп. є повністю необґрунтоване, адже після поповнення кошти використовувалися, окрім цього у відповідача були щомісячні платежі по розстрочці. Повернутими кошти можливо вважати тоді, коли вони залишаються на рахунку, відповідно якщо б вони були на рахунку заборгованості не могло виникнути. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги позивача підтримує і просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що 09 січня 2018 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір, на підставі особистої заяви останнього, згідно з умовами якого, він отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав і не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів зворотного суду не представлено. При цьому, позивачем вказано, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг від 09.01.2018 року. На підставі вищевказаного, позивач нарахував відповідачеві заборгованість, яка станом на 13.03.2020 року становить 35789,99 грн. і складається з наступного: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 18690, 87 грн.; заборгованість за пенею і комісією - 17099,12 грн. Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування позивачем відповідачеві заборгованості по пені і комісії згідно з умовами і тарифами з огляду на наступне. Так, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У даній же справі, умови і тарифи, якими передбачені якісь проценти за користування кредитом і встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві від 09.01.2018 року до договору про надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів і комісії немає. У зв`язку із цим, такі умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 09.01.2018 року. Зокрема до таких висновків прийшов й Верховний Суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року у цивільній справі № 6-16цс15. Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до [PERSON] щодо заборгованості за пенею та комісією у розмірі 17099,12 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, відповідач визнав той факт, що він отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту, які він використав у власних цілях і не повернув їх позивачеві, а його твердження стосовно повернення кредитних коштів не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. На підтвердження позовних вимог, позивачем, крім іншого, було надано розрахунки заборгованості. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено вище, позивачем було надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 18690 грн. 87 коп., а доказів зворотного відповідачем не надано. Стосовно погашення заборгованості відповідачем, суд зазначає, що дійсно відповідач погашав заборгованість, втім пізніше знову витрачав ці кошти. Крім цього, сума погашення становила меншу суму, ніж була заборгованість. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача частково і стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором 09.01.2018 року у розмірі 18690 грн. 87 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial