Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначало, що 24.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким позичальник отримав кредит у сумі 15000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 15000 грн., шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 19.03.2014 року заборгованість [PERSON] перед Банком складає 58597 грн. 45 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 14516 грн. 12 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 40814 грн. 78 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 2766 грн. 54 коп. Посилаючись на зазначені обставини, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Крім того зазначала, що ними не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки навіть після закінчення строку дії картки, відповідач погашав заборгованість за кредитним договором, в тому числі і шляхом списання позивачем з інших його рахунків грошових коштів. До того ж, представник позивача посилалася на п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають автоматичну лонгацію укладеного договору Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки на їх думку він є безпідставним, крім того просила суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за яким позичальник отримав кредит у сумі 15000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні кредитного договору, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, виразив свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківський послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 15 000 грн., шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за укладеним між сторонами договором, у відповідача виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк, яка станом на 19.03.2014 року складає 58597 грн. 45 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 14516 грн. 12 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 40814 грн. 78 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 2766 грн. 54 коп., що підтверджується розрахунком наданим позивачем, який відповідачем та його представником не спростований. В судовому засіданні представником відповідача надано заяву про застосування строків позовної давності, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору строк виконання зобов'язання закінчився в момент кінцевого терміну дії картки, виданої на підставі укладеного договору на ім'я [PERSON], у січні 2010 року. З виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що з січня 2010 року до моменту звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по вказаному договору неодноразово проводилось погашення боргу (13.10.2010 року, 26.10.2010 року, 03.11.2010 року, 29.12.2010 року, 31.03.2011 року, 31.01.2012 року, 31.01.2012 року, 12.02.2013 року, 06.03.2012 року, 25.04.2013 року, 07.06.2013 року, 28.06.2013 року, 04.07.2013 року). В судовому засіданні представник відповідача зазначала, що погашення боргу відбувалося внаслідок самостійного списання Банком грошових коштів з інших рахунків [PERSON], що на її думку не свідчить про визнання відповідачем боргу перед Пат КБ «ПриватБанк» Проте, як вбачається із заяви [PERSON], підписаної 24.01.2008 року, він погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 5.6 Правил користування платіжною карткою держатель доручив банку списувати кошти з його рахунків в т.ч. карткових на погашення боргу. З огляду на наведене, враховуючи те, що після закінчення строку дії картки списання банком коштів з рахунку позичальника з метою погашення кредиту банк здійснював за дорученням позичальника на підставі укладеного між сторонами договору, вказані дії були вчинені, в тому числі, в межах строків позовної давності, суд приходить до висновку що строк позовної давності переривався, а тому доводи відповідача та його представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є законними та обґрунтованими, оскільки [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання за укладеним договором належним чином не виконував, надані Банком кредитні кошти та проценти за користування кредитними коштами не повернув. Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати понесені позивачем по сплаті судових витрат.

Outcome: approved