Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] У вказаному будинку зареєстрована її дочка [PERSON] Вказує, що відповідач не проживає з 2016 року так постійно працює у Російській Федерації. В зв'язку з неможливістю вільно на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своїм майном, вона змушена звертатися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не звилася. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 1/2 квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 09.06.2004 року. Разом з позивачем у вказаному будинку зареєстрована також відповідач, згідно копії будинкової книги. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації у належній позивачу квартирі понад один рік підтверджується довідкою ТОВ «МеФСі» згідно якої [PERSON] перебуває на офіційному працевлаштуванні у Російській Федерації. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач, не проживає по місцю своєї реєстрації без поважних причин більше року, позивач заперечує проти його реєстрації у належному їй на праві власності житлі, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS]

Outcome: approved