Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що 28.04.2011 року о 20 год. 30 хв. відповідач , керуючи автомобілем марки «Шкода» д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] У вчиненні вказаної ДТП постановою суду було визнано винним відповідача. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого зазнав значних пошкоджень та розмір завданого збитку відповідно до висновку експерта №42-244 від 02.06.2011 року оцінено в сумі 18111,85 грн. Разом з тим, оскільки на момент вчинення ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та особисто не відшкодував завдану ним потерпілому шкоду, [PERSON] з метою отримання відшкодування із відповідною заявою звернувся до МТСБ та на підставі вказаної заяви, відповідно до вимог ст. 22, пп.а), п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України потерпілому в рахунок відшкодування завданої ДТП шкоди було виплачено грошові кошти в розмірі 15093,21 грн. Ураховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував МТСБ України виплачене потерпілому відшкодування, МТСБ України посилаючись на норми матеріального права, вважає, що відповідач в порядку регресу повинен відшкодувати дані витрати, а тому просив стягнути з [PERSON] на свою користь 15093,21 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі та просив позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при ГУДМС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - м. Чернівці, вул. Руська,223А/63 та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії постанов Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 травня 2011 року та від 20 вересня 2011 року, 28 квітня 2011 року по вул. Вінниченко,119 в м. Чернівці [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Шкода» д.н.з. [NUMBER] не витримав бокового інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21102 д.н.з. [NUMBER], у зв'язку з чим [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. (а/с 8,9). Так, вдповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно вимог пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Судом встановлено, що у зв'язку із відсутністю у відповідача договору страхування цивільно-правової відповідальності на момент вчинення ДТП, потерпілий [PERSON] 20 липня 2011 року звернувся до МТСБ України із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, до якої додав копію страхового полісу №ВЕ7801837 Страхової компанії «ТАС» (а/с 6,7). Відповідно до висновку про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ВАЗ 21102, д.н.з. [NUMBER] від 2 червня 2011 року №42-244 встановлено, що розмір завданої вказаною вище ДТП шкоди потерпілому [PERSON] становить 18111,85 грн. (а/с 10-21). Згідно вимог ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначено суму, яка підлягає сплаті потерпілому внаслідок спричиненої відповідачем ДТП у розмірі 15093,21 грн., що підтверджується довідкою №1 від 07.10.2011 року (а/с 41). На підставі наказу №2664 від 19.10.2011 року та відповідно до платіжного доручення №4508 від 20.10.2011 року, позивач виплатив громадянину [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 15093,21 грн. (а/с 40,42). В подальшому, як убачається з матеріалів справи, позивач направляв відповідачу лист з пропозицією добровільно відшкодувати потерпілому завдану шкоду, проте відповідач належним чином на вказаний лист не відреагував та шкоди потерпілому не відшкодував (а/с 39). Так, відповідно до положень п.п 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідач належить до категорії осіб визначених в п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним у добровільному порядку як потерпілому, так і позивачу виплати завданої шкоди. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За таких обставин, враховуючи вище наведені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача також на користь позивача підлягають сплаті і понесені МТСБ України судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved