Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовною заявою про визнання договору дарування житлового будинку № 44, який знаходиться по вул.Західна в с.Олександрівка Комінтернівського району Одеської області удаваним, визнання вищезазначеного будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя, його поділ між подружжям, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 5/8 частин цього будинку з підстав ст.ст. 235, 368, 370, 392, 1300 ЦК України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 03.06.2003 року його дружина [PERSON], яка померла 14.09.2003 року, уклала з [PERSON] договір, за яким купила у останнього за 11\~000 доларів США житловий будинок № 44, що розташований по вул.Західна в с.Олександрівка Комінтренівського району Одеської області. Проте між сторонами був нотаріально посвідчений договір дарування вищезазначеного будинку, про який позивач дізнався лише під час оформлення спадкових прав після смерті дружини. [PERSON] зазначає, що спірне майно набуте за спільні кошти членів сімї, отже є їх з померлою обєктом права спільної сумісної власності. Наведене, на думку позивача, впливає на визначення обсягу спадкового майна і несе для нього негативні наслідки. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не зявились, однак надали суду заяву, у якій підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд розглянути справу без їх участі на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідачі [PERSON],[PERSON], [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися. Надали суду заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. Зокрема просили суд розглянути справу без їх участі, відмовивши [PERSON] у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. В свою чергу, відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяву про застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності, у разі визнання судом його вимог обґрунтованими. Третя особа державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву про можливість розглянути справу за її відсутність, проголосивши по справі рішення на розсуд суду. За даних обставин суд вважає за можливе првести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.06.2003 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок під № 44, який знаходиться в с.Олександрівка Комінтернівського району Одеської області по вул. Західній та складається з: однієї будівлі з керамито-блоків та цегли, зазначеної на схематичному плані під літ. «А», житловоюплощею 33,6 кв.м., загальною площею- 70,3 кв.м., а також надвірних господарчих будівель і споруд: літ. «Б» - гаражу з оглядовою ямою, «В»- бані, «Г» - літньої кухні, «Д», «Е»- сараїв, «Ж» -вбиральні, № 1-3 огорожі, І брукування, які розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 1000 кв.м. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в Єлектронному Реєстрі прав на нерухоме майно. 14.09.2012 року [PERSON] померла. Щодо майна померлої державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] відкрита спадкова справа № 654/2012, з матеріалів якої вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями щодо майна померлої [PERSON]та які отримали в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно в 1/4 частці на кожного. Допитаний в якості свідка позивач пояснив суду, що [PERSON] отримав від [PERSON] за продаж спірного будинку 11\~000 долларів США, які були спільними коштами [PERSON] та [PERSON], як подружжя. Довіряючи дружині, він не був присутній під час посвідчення договору і дізнався про укладення саме договору дарування лише після смерті дружини. Інших доказів позивачем не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, при цьому доказування не може грунтуватия на припущеннях. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обовязків , ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Суд вважає, що пояснення [PERSON], як свідка не обґрунтовують удаваність дій сторін при укладенні спірного договору дарування. Водночас, суд критично ставиться до його показань як свідка, оскільки вони засновані виключно на припущеннях. Обираючи спосіб судового захисту шляхом визнання угоди між [PERSON] та [PERSON], позивач не залучив до участі у справі в якості відповідача останнього, як сторону спірної угоди, а питання про його допит в якості свідка залишив без належного реагування. Суд вважає, що позивачем не доведено, що його права або охоронювані законом інтереси порушені іншими особами. Водночас в матеріалах справи відсутні достовірні докази, які дають можливість встановити, що спірний договір дарування носить ознаки удаваної угоди. Крім того відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних полоень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Як вбачається, спірний договір дарування укладено у 2003 році. Таким чином на спірні правовідносини має поширюватися дія норм ЦК УПСР 1963 року, чинного на час їх виникнення і, обираючи норму права, яка має застосовуватися до спірних правовідносин, позивач мав би посилатися на норми ст. 244 ЦК України в редакції 1963 року замість ст. 235 діючого ЦК України. Відмова суду у задоволенні основної позовної вимоги є підставою для відмови в задоволенні похідних позовних вимог. Отже відмові у задоволенні підлягають і інші вимоги [PERSON] Суд не приймає до уваги заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, оскільки встановив безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed