Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

У квітні 2016 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить суд визнати право власності на спадкове майно, а саме, частку у розмірі 1/6 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивача-[INFO], після смерті якого відкрилась спадщина на майно, а саме, ? частину квартири [ADDRESS] що належала померлому на праві приватної власності. Спадкоємцями майна померлого за законом є його донька-позивач, дружина-[PERSON], мати-[PERSON] Мати позивача (дружина померлого) відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача. При зверненні позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Позивач зазначає, що всі необхідні документи на спадкове майно знаходяться у відповідача, яка в добровільному порядку їх не надає, чим перешкоджає позивачу вступити у спадщину та набути право власності на спадкове майно. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, надав заперечення у письмовому вигляді, в яких зазначив, що спадкоємцями майна померлого в рівних долях по 1/8 частці квартири є позивач та відповідач, у [PERSON] відсутні правові підстави на спадкове майно, оскільки у 2006 шлюб між нею та померлим розірвано, а тому [PERSON] не є спадкоємцем майна померлого та не має права розпоряджатись спадковим майном, в тому числі відмовлятись від спадщини на користь позивача, частка позивача у спадковому майні не підлягає збільшенню. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, просила задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що після отримання рішення суду про розлучення весь час проживала зі своїм чоловіком, доглядала його, а після смерті особисто займалася похованням. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у повному обсязі. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні надали однорідні покази, з яких вбачається, що весь час [PERSON] проживала разом із чоловіком, після смерті похованням займалася лише она, про наявність рішення про розлучення ім взагалі нічого не відомо. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 5). 03.09.2015 Першою київською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи за №1095/2015 спадкодавця [PERSON] (а.с. 6). Після смерті померлого залишилось спадкове майно, до складу якого входить ? частина квартири [ADDRESS]. Інша частина вказаної квартири належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по ? частині кожному. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.12.2008, інформаційною довідкою від 14.04.2016 (а.с. 96-97). Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації від 07.10.2015, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON]-власник особового рахунку, [PERSON]-онука співвласник, [PERSON]-син співвласник (а.с. 86). З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулись: [PERSON]-донька померлого, [PERSON]-мати померлого. [PERSON] - дружина померлого відмовилась від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON] (а.с. 66-102). 23.04.2016 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] батька [PERSON], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності на частку квартири на ім'я померлого (а.с. 102). Спір між сторонами виник з тих підстав, що відповідач не визнає права власності на спадкову квартиру за позивачем в розмірі 1/6 частини, що збільшилась за рахунок відмови [PERSON] на користь своєї доньки, оскільки шлюб між спадкодавцем та [PERSON] у 2006 було розірвано рішенням суду. При вирішенні спору, суд керується наступним. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Статті 1268 ЦК України закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7). У ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Встановлено, що позивач прийняла спадкове майно після смерті батька, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Оскільки право власності на частину спірної квартири виникло у спадкодавця у встановленому законом порядку, проте отримати свідоцтво про право власності позбавлена можливості, а тому визнання права власності на частину спадкового майна підлягає в судовому порядку. Щодо правомірності збільшення частки позивача на спадкове майно за рахунок відмови її матері від спадщини на користь доньки, суд звертає увагу на наступне. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практикум застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК. Судом встановлено, що 28.08.2006 Святошинським районним судом м. Києва розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 83), тобто після набрання чинності новим СК України, а тому саме день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу- 03.10.2006 вважається днем припинення шлюбу. Із цим днем і пов'язані для сторін всі наслідки розірвання шлюбу. Таким чином, з моменту набрання рішенням суду чинності шлюбу не існує. Особи, які знаходились у шлюбі з цього моменту вважаються такими, що не знаходяться у шлюбі, тому вони не спадкують один після іншого спадкового майна, все майно, придбане після цього не є сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене, [PERSON] не є спадкоємцем майна померлого колишнього чоловіка [PERSON]- частини квартири, належного останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.2008, а тому не має правових підстав для звернення із заявою про прийняття спадщини та відмови від прийняття спадщини на користь третіх осіб. Позивачу належить право на спадкування спірної квартири у розмірі 1/8 частини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial