Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами позик. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та [PERSON] 17 серпня 2011 року було укладено договір позики, згідно умов яких позивач надав відповідачу грошові кошти 86 400 гривень, що на день передачі грошей відповідно еквівалентові суми складає 10 800 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов'язувався повернути зазначені кошти в строк до 17 жовтня 2011 року. Крім того, а саме 17 жовтня 2011 року позивачем відповідно до укладеного додатку до договору позики від 17 серпня 2011 року відповідачу було позичено 9600 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 1200 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 17 січня 2012 року. 17 січня 2012 року позивачем відповідно до укладеного додатку до договору позики від 17 серпня 2011 року відповідачу було позичено 25984 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 3200 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 17 вересня 2012 року. 17 вересня 2012 року позивачем відповідно до укладеного додатку до договору позики від 17 серпня 2011 року відповідачу було позичено 19680 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 2400 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 17 березня 2013 року. 28 лютого 2015 року [PERSON] повернув [PERSON] 5000 доларів США із суми боргу 10 800 доларів США, які він отримав 17 серпня 2011 року, що підтверджується розпискою від 28 лютого 2015 року . Решту коштів [PERSON] відмовляється повернути. Таким чином, борг [PERSON] перед [PERSON] становить 12 600 доларів США. Згідно офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2015 року вартість 100 доларів США становить 2319,0613 гривень. Отже 12600 доларів США становить 292 201, 72 гривень. Крім того, 17 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки , відповідно до якого, остання поручилась на суму 800 гривень, що еквівалентно 100 доларів США за виконання зобовязання [PERSON]. Позивач виконав умови вказаних договорів позик та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується відповідними розписками. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов договорів позик, а саме: у зв'язку з порушенням строків повернення позик. Позивач та його представник в судове засідання не з'явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його передставник позовні вимоги визнали частково, а саме в сумі 141 664, 00 гривень. Проте в судові засідання03.06.2015, 24.06.2015 року не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явлася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. За огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ним та [PERSON] 17 серпня 2011 року було укладено договір позики, згідно умов яких позивач надав відповідачу грошові кошти 86 400 гривень, що на день передачі грошей відповідно еквівалентові суми складає 10 800 доларів США, а відповідач у свою чергу зобов'язувався повернути зазначені кошти в строк до 17 жовтня 2011 року. Крім того, а саме 17 жовтня 2011 року позивачем відповідно до укладеного додатку до договору позики від 17 серпня 2011 року відповідачу було позичено 9600 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 1200 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 17 січня 2012 року. 17 січня 2012 року позивачем відповідно до укладеного додатку до договору позики від 17 серпня 2011 року відповідачу було позичено 25984 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 3200 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 17 вересня 2012 року. 17 вересня 2012 року позивачем відповідно до укладеного додатку до договору позики від 17 серпня 2011 року відповідачу було позичено 19680 гривень, що на день передачі грошей еквівалентно 2400 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 17 березня 2013 року. 28 лютого 2015 року [PERSON] повернув [PERSON] 5000 доларів США із суми боргу 10 800 доларів США, які він отримав 17 серпня 2011 року, що підтверджується розпискою від 28 лютого 2015 року . Решту коштів [PERSON] відмовляється повернути. Таким чином, борг [PERSON] перед [PERSON] становить 12 600 доларів США. Згідно офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2015 року вартість 100 доларів США становить 2319,0613 гривень. Отже 12600 доларів США становить 292 201, 72 гривень. Крім того, 17 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки , відповідно до якого, остання поручилась на суму 800 гривень, що еквівалентно 100 доларів США за виконання зобовязання [PERSON]. Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаними договорами не виконав, грошових коштів за позиками не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на вимоги ст.1048 ЦК України, відсутність у договорі позики умови про проценти за договором позики не означає, що договір є безоплатним, оскільки у ньому немає застереження про його безоплатний характер, а якщо розмір процентів у договорі не визначений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Представником позивача суду надано розрахунок заначеної вище заборгованості за договором позики, який перевірено судом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved