Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

У жовтні 2018 року ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з відшкодування орендної плати. В обґрунтування позову ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» зазначає, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28.06.1996 року підприємству передано за договором оренди право тимчасового користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , загальною площею 37 366 кв. м строком на 49 років для обслуговування і експлуатації спортивно-оздоровчого комплексу. Щомісячно підприємством сплачується орендна плата за користування цією земельною ділянкою. На частині земельної ділянці по [ADDRESS] знаходиться об`єкт нерухомості, що належить [PERSON] , у зв`язку із чим 28.05.2012 року з нею укладено договір про відшкодування орендної плати за користування частиною земельної ділянки. Станом на 01.10.2018 року [PERSON] порушила умови укладеного з нею договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 151 360 грн. 96 коп. заборгованості по відшкодуванню орендної плати, 155 169 грн. 37 коп. пені, а всього 306 530 грн. 33 коп. У відзиві на позовну заяві, [PERSON] зазначає, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» безпідставно вимагає від неї відшкодування орендної плати, оскільки відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та із Державного земельного кадастру не має права користування земельною на якій знаходиться належний їй на праві власності будинок, а її обов`язок сплачувати ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» відшкодування орендної плати припинився внаслідок припинення дії укладеного між сторонами договору. У судовому засіданні представники ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» позовну заяву підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність, а також подала заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.06.1996 року за № 104 оформлено Генеральній дирекції з обслуговування іноземних представництв право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 49 років земельною ділянкою площею 3,70 га для обслуговування експлуатації спортивно-оздоровчого комплексу на вул. Курортній у м. Києві (а.с. 7). 27.09.1996 року між Київською міською державною адміністрацією та ДКП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», правонаступником якого є ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», укладено договір № 85-5-00005 на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) за умовами якого ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26.06.1996 року за № 104 прийнято у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 37366 кв. м по [ADDRESS] . Плата за землю вноситься землекористувачем згідно до Закону України «Про оренду землі» у вигляді орендної плати у розмірі одного земельного податку, що вноситься щоквартально не пізніше 15 числа останнього місяця кварталу (а.с. 8, 9). Згідно п. 1 договору № 145/12, укладеного 28.05.2012 року між КП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», правонаступником якого є ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», та [PERSON] , передбачено, що враховуючи, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» сплачує оренду за земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] є власником об`єкту нерухомості, що знаходиться на частині земельної ділянки, сторони домовились, що [PERSON] зобов`язана відшкодувати ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» орендну плату за користування частиною земельної ділянки на [ADDRESS] , згідно наданих підприємством розрахунків з 01.01.2012 року до моменту переоформлення земельної ділянки на іншу сторону або на безпосереднього власника нерухомості (а.с. 11). 01.07.2013 року між ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 1 від 28.05.2012 року № 145/12, за умовами якої сторони досягли згоди викласти договір у новій редакції, а саме ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» та [PERSON] , враховуючи, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» на підставі договору оренди від 27.09.1996 року № 85-5-00005 є орендарем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] загальною площею 37366 кв. м, кадастровий № [NUMBER] , а [PERSON] є власником об`єкта нерухомості (котедж № 7), що знаходиться на зазначеній земельній ділянці уклали цей договір про те, що [PERSON] зобов`язується з 01.01.2012 року до моменту переоформлення прав на земельну ділянку (або частину земельної ділянки) на іншу сторону або на безпосереднього власника нерухомості, компенсувати ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» витрати за землекористування частиною земельної ділянки на вул. Курортній, 9 у м. Києві згідно розрахунками. Згідно п. 6 договору він набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до моменту переоформлення земельної ділянки (частини земельної ділянки) на іншу сторону або на безпосереднього власника нерухомості, розташованої на земельній ділянці. У пп. 3.3. п. 3 цього договору передбачено, що у випадку порушення [PERSON] строку оплати виставленого ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» рахунку, [PERSON] зобов`язана, на вимогу підприємства, сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (а.с. 67-69). В укладеному між сторонами договорі, в редакції від 01.07.2013 року, визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» зобов`язання за договором виконані в повному обсязі. Сплачується орендна плата за земельну ділянку у повному обсязі, що підтверджується податковими деклараціями з плати за землю за 2015-2018 роки, а також листом Офісу великих платників податків ДФС України від 12.09.2018 року (а.с. 18-49). [PERSON] взяті на себе зобов`язання з серпня 2015 року належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 27.07.2018 року ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» направлялась [PERSON] претензія щодо погашення заборгованості за договором від 28.05.2012 року № 145/12 (45-56). З наданої позивачем інформаційної довідки вбачається, що станом на 01.10.2018 року заборгованість [PERSON] за договором від 28.05.2012 року № 145/12 становить 155 169 грн. 37 коп., з яких з серпня по грудень 2015 року - 20 792 грн. 49 коп., за 2016 рік 63 464 грн. 65 коп., за 2018 рік 38 345 грн. 04 коп., за січень - вересень 2018 року 28 758 грн. 78 коп. (а.с. 17). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» є орендарем земельної ділянки на частині якої розташований належний [PERSON] на праві власності об`єкт нерухомості, а саме котеджний будинок; ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» своєчасно та в повному розмірі вносить орендну плату за указану земельну ділянку; [PERSON] починаючи з серпня 2015 року не виконує взяті зобов`язання за укладеним з ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» договором щодо відшкодування орендної плати за користування частиною земельної ділянки, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення заборгованості та передбаченою договором пені за прострочення його виконання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. При цьому суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» не є користувачем земельної ділянки на якій знаходиться належна їй нерухомість, у зв`язку з їх нікчемністю. Так, згідно з ч. 3 ст. 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16.07.2001 року № 1479 дозволено КП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», правонаступником якого є ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», здійснити проектування та будівництво спортивно-оздоровчого комплексу з пансіонатом для дипломатів та їх родин по [ADDRESS] (а.с. 158) Згідно витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.07.2013 року, земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий [NUMBER] , площею 3,7366 га перебуває в оренді ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», дата державної реєстрації 27.09.1996 року (а.с. 159-161). Рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 року за № 86/9143 передано гр. [PERSON] земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва на [ADDRESS] за рахунок частини земельної ділянки, оформленої відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28.06.1996 року № 1004 «Про оформлення Генеральній дирекції з обслуговування іноземних представництв право користування земельною ділянкою для обслуговування і експлуатації спортивно-оздоровчого комплексу на [ADDRESS] », право користування якою посвідчується договором на право кристування землею (в тому числі на умовах оренди) від 27.09.1996 року № 85-5-00005, у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно (а.с. 162). Також, ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» розпочато роботи щодо поділу земельної ділянки відповідно до рішення Київської міської ради від 28.02.2013 року № 63/9120 на підставі якого підприємство звернулося із клопотанням від 12.04.2016 року про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки орієнтовною площею 3,6379 на (кадастровий № 8000000000 [NUMBER] ) для обслуговування та експлуатації спортивно-оздоровчого комплексу на [ADDRESS] (а.с. 163-165). За таких обставин, набуте ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» право на користування спірною земельною ділянкою у 1996 році в порядку передбаченому, чинним на той час законодавством, не може заперечуватись у зв`язку зі зміною законодавства й підлягає судовому захисту. Також, не узгоджується із умовами укладеного сторонами договору доводи відповідачки про припинення його дії, оскільки переоформлення частини земельної ділянки, розробка технічної документації щодо її поділу не стосується тієї частини земельної ділянки на якій розташована нерухомість відповідачки, якою вона користується для обслуговування котеджу, а також земель загального користування, які перебувають в оренді позивача. Тобто залишився незмінним землекористувач спірної ділянки в особі ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», який добросовісно продовжує вносити орендну плату за користування нею згідно умов чинного договору довгострокового користування земельною ділянкою (в тому числі й на умовах оренди) від 27.09.1996 року № 85-5-00005, тому відповідно обґрунтовано розраховує на відшкодування понесених витрат за договором укладеним з відповідачкою. Разом із цим, під час судового розгляду відповідачкою [PERSON] подано заяву в якій вона просить суд застосувати при вирішенні спору наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 258 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» звернулося до суду з позовом до [PERSON] 04.10.2018 року, тобто з пропуском трьохрічного строку за вимогами про стягнення заборгованості по відшкодуванню орендної плати за період з серпня по вересень 2015 року, поважних причин пропуску позивачем цього строку не встановлено, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості в межах трьохрічного строку позовної давності. Зі змісту інформаційної довідки ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором від 28.05.2012 року за № 145/12 за період з жовтня 2015 року по вересень 2018 року становить 141 640 грн. 42 коп. Крім того, частковому задоволенню підлягає вимога позову про стягнення пені згідно умов договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за річний період, що передував зверненню до суду в сумі 45 503 грн. 44 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial