Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), відповідно до якої просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , зняти вказаних громадян з реєстраційного обліку та зобов`язати їх звільнити квартиру від особистих речей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речов прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2019 року, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» на однокімнатну квартиру, загальною площею 26,90 кв.м., житловою площею 13,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення № 05/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Таким чином, позивач з 15.10.2019 року є законним власником спірного нерухомого майна. За даними реєстру територіальної громади м. Києва за адресою спірної квартири зареєстровані відповідачі, якими у добровільному порядку не задоволено вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні належною позивачу на праві власності квартирою, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про слухання справи за відсутності позивача, зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими що втратили право користування майном та звільнення приміщення від особистих речей. 13.01.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 16.01.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження призначено судове засідання. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02.06.2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та іпотекодавцем [PERSON] укладено Іпотечний договір № 014/1268-ЗЖ, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення позичальником основного зобов`язання однокімнатну квартиру, загальною площею 26,90 кв.м., житловою площею 13,50 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу (а.с. 7-8) Відповідно до п. 4.1, та п. 4.5 Іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 01.07.2019 року державним реєстратором Сорокою В.М. КП «Реєстраційне бюро» м. Київ, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2019 року. (а.с. 10) 10.09.2019 року рішенням загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 15.10.2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт. (а.с. 14-19) За даними відомостей Реєстру територіальної громади м. Києва, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9) 19.09.2019 року АТ «Укрсоцбанк» на адресу відповідачів надіслано письмову Вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-13) Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником квартири [ADDRESS] , а дозвіл на проживання зареєстрованих в цій квартирі відповідачів позивач не надає, суд вважає, що позов в частині визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Між тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Отже, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів, оскільки в розумінні норм статті 4 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивача в даному випадку не порушені, а наявність вказаного рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідачів в цій квартирі. Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідачів звільнити квартиру від особистих речей варто зазначити, що відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Між тим, за відсутністю у матеріалах справи доказів, що відповідачі проживають за місцем реєстрації та не звільняють квартиру на вимогу позивача, і відповідно, що у квартирі [ADDRESS] знаходяться їх особисті речі, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. У цій частині права позивача не порушено, а тому, судовому захисту не підлягають. Крім того, варто зауважити, що за дійсним існування такого факту така вимога є передчасною, з огляду на те, що лише рішення суду, що набрало законної сили, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для виселення з квартири осіб та звільнення її від особистих речей відповідачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., а саме по 480,25 грн. з кожного за задоволену позовну вимогу про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial