Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до Вапнярської селищної ради про визнання договору купівлі-продажу на нежитлову будівлю дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що 25 липня 2012 року в [ADDRESS] відбувся аукціон з продажу комунального майна територіальної громади смт. Вапнярка. На торги виставлялась нежитлова будівля учбового корпусу (літ. «А»), площею 1162,40 м?, вартістю 101491,00 грн., що розташована за адресою [ADDRESS]. В ході аукціонних торгів переможцем аукціону, згідно протоколу №1, затвердженого 25 липня 2012 року визнано позивача. Сплативши вищезгадану суму на рахунок Вапнярської селищної ради, позивач звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори з проханням відповідним чином оформити договір купівлі-продажу будівлі, однак йому було відмовлено в зв'язку з тим, що на земельну ділянку, на якій розташовується нежитлова будівля, що продавалась з аукціону, відсутня земельно-кадастрова документація, а тому відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус не вправі зареєструвати договір купівлі-продажу. Про відмову нотаріуса оформити договір в зв'язку відсутністю документації на землю позивачем було доведено до відома Вапнярську селищну раду, на що було надано роз»яснення, що земельно-кадастрова документація буде виготовлена найближчим часом.Проте до теперішнього часу Вапнярською селищною радою не виготовлено земельно-кадастрову документацію, що унеможливлює в умовах чинного законодавства оформити договір купівлі-продажу будівлі та зареєструвати право власності на неї. В зв'язку з вищевикладеними обставинами [PERSON] вимушений звернутись до суду та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі учбового корпусу (літ. «А»), загальною площею 1162,4 м?, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та визнати за ним права власності на вказану будівлю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив їх задоволити. Представник відповідача Вапнярської селищної ради Дячьок А.В. позов визнав. Вказав, що земельно-кадастрову документацію виготовити не можуть, оскільки земля на якій знаходиться спірна будівля належить Міністерству оборони. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову в задоволені позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до протоколу №1 проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади смт. Вапнярка від 25 липня 2012 року переможцем аукціону є фізична особа - [PERSON], який погодився з оголошеною ціною продажу в 101 491,00 грн. за нежитлову будівлю учбового корпусу (літ. «А») загальною площею 1162,4 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Згідно з квитанцією від 6 вересня 2012 року №2 (35137042) ФО-П [PERSON] було сплачено 102520,00 грн. в ПАТ КБ «Надра» (а.с.8). Як вбачається із довідки від 9 квітня 2014 року, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою, відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, згідно глави 2 п.1.8, та п.3.4 та згідно ст. 377 ЦК України в посвідченні договору купівлі-продажу нерухомості позивачу відмовлено в зв'язку з тим, що ним не пред'явлені належні на це відповідні документи, а саме: витяг з Державного земельного кадастру за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Так, судом встановлено що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося часткове виконання договору, шляхом сплати коштів позивачем на рахунок відповідача, однак у своїх роз»ясненнях Пленум ВСУ вказав, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Зокрема, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Крім того, узагальнюючи судову практику щодо визнання правочинів недійсними Верховний Суд України зазначив, що якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Також слід зазначити, що правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов'язки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні його позову про визнання договору купівлі-продажу на нежитлову будівлю дійсним та визнання права власності.

Outcome: dismissed