Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У жовтні 2015 року, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування якого вказав, що за виконавчими листами на користь [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] до його повноліття, у розмірі 1/4 частині його доходів та на утримання дружини у розмірі 1/6 частині заробітку до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Крім цього, сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1/5 частини його заробітку, до їх повноліття та у розмірі 1/5 частини заробітку на утримання дружини [PERSON], до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Тобто, за вказаними виконавчими листами, усього позивач сплачує аліменти у розмірі 11/12 частин заробітної плати, що перевищує 50% від його загального доходу. У звязку із сплатою аліментів у вказаному розмірі, матеріальний стан позивача погіршився, тому він був змушений звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів сплачених на користь [PERSON] Під час розгляду справи у суді, позивач уточнив свої вимоги та просив зменшити розмір аліментів, стягнутих на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 01 березня 2013 року, з 1/4 частини до 1/5 частини заробітної плати (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач також надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, уточнені позовні вимоги визнає. Третя особа [PERSON] до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причину не явки не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2014 року, яке набрало чинності 25 серпня 2014 року (а.с. 7), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходів), щомісячно, до його повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 25 серпня 2014 року (а.с. 8), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 01.03.2016 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 08.12.2014 року (а.с. 9), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.08.2015 року, яке набрало законної сили 16.08.2015 року (а.с. 10), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 05 березня 2018 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 29.09.2015 року (а.с. 11), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2015 року, яке набрало законної сили 16.11.2015 року, розмір аліментів стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], зменшено та стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходів) відповідача, до досягнення дітьми повноліття, також зменшено розмір аліментів стягнутих на користь [PERSON] на її утримання з 1/6 частини до 1/10 частини заробітку (доходів) відповідача, до досягнення сином [PERSON], [INFO], три річного віку. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів не може бути менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК тільки вказує на можливість змінити раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, позивач просить зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на користь відповідача, у звязку із погіршенням матеріального стану, надавши в підтвердження довідку про доходи № 2366 від 23.10.2015 року видана ПАТ «Кривбасзалізрудком», згідно якої за період з квітня по вересень 2015 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 74620,85 грн., з яких утримано обовязкові платежі у сумі 15124,88 грн., за виконавчими листами утримано 31484,33 грн, до виплати - 28011,64 грн. Таким чином, з урахуванням доводів позивача, матеріалів справи та наданих доказів у їх сукупності, суд погоджується з доводами позивача, що розмір стягнутих з нього аліментів перевищує 50% від його заробітної плати (доходів), що негативно впливає на його матеріальний стан, при цьому відповідач позов визнала, доказів на спростування викладених у позові фактів не надала, що приводить суд до переконання про задоволення вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності.

Outcome: approved