Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить: 1) застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу гаражу від 29.12.2015 р.; 2) стягнути з відповідача 21825,31 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами у період з 30.12.2015 р. по 05.10.2016 р.; 3) стягнути з останнього судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 29.12.2015 р. уклав з відповідачем договір купівлі-продажу гаражу за 2500 дол. США. Того ж дня відповідач видав йому довіреність, посвідчену нотаріально, на представництво інтересів у справах оформлення права власності на даний гараж. Згодом коли звернувся до нотаріуса для оформлення права власності на основі цього договору, йому повідомили, що це неможливо так як правочин не був посвідчений нотаріально. Також дізнався, що відповідачу належить лише ? частки гаража, а інша - [PERSON] Відтак договір є нікчемним. Добровільно кошти йому не повернуто. Вважає, що відповідач безпідставно ними користується, тому повинен сплати відповідні проценти. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судові засідання 23.11.2016 року та 14.12.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, у зв'язку з чим, суд на підставі статей 224, 225 ЦПК України здійснив заочний розгляд справи. Третя особа у судове засідання не з'явилася, пояснень щодо предмету спору не подала. Вислухавши позивача і його представника, з'ясувавши обставини спору, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 29.12.2015 року, останній укладено між позивачем як покупцем та відповідачем як продавцем про купівлю-продаж гаражу № 44 площею 33 кв.м, що розташований у районі ремонтно-механічного заводу у м. Червонограді. Вартість гаражу 2500 дол. США. Факт отримання коштів за гараж продавець підтверджує своїм підписом у цьому договорі (п. 1, 2, 5 договору). Підпис відповідача наявний. Згідно довіреність від 29.12.2015 року, посвідченої нотаріусом Павликом П.О., відповідач уповноважив позивача бути представником при виготовленні технічної документації для приватизації, реєстрації права власності на земельну ділянку на якій розташований гараж № 44 тощо. Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9662420 від 25.01.2006 року, даний гараж належить по ? частки відповідачу й третій особі. Як видно з претензії від 29.08.2016 року, остання направляла позивачем відповідачу з метою повернення 2500 дол. США за гараж. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦКУ). Згідно ст. 657 ЦКУ, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 209 цього Кодексу, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦКУ). Згідно ст. 215 цього Кодексу, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до ст. 216 ЦКУ, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 533 ЦКУ, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший. З огляду на фактичні обставини справи та викладені вище норми права, вказаний договір купівлі-продажу є нікчемним, відтак відповідач зобов'язаний повернути позивачу у натурі все, що вона одержав на виконання цього правочину, а саме - 2 500 дол. США, що станом на 05.10.2016 року становить 64661,03 грн. Крім цього, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому у відповідності до ст.ст. 536, 1048 проценти за користування чужими коштами на рівні облікової ставки НБУ за період з 30.12.2015 р. по 05.10.2016 р., що становить 21825,31 грн. На думку суду, не підлягають застосуванню за аналогією закону положення частини першої статті 1048 ЦК України, якою регламентується розмір процентів за договором позики. Так, слід враховувати, що аналогію закону, передбачену статтею 8 ЦК України, можна застосовувати лише у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин. При цьому правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають з договору позики (стаття 1048 ЦКУ), та правовідносин щодо безпідставного користування чужими грошима (стаття 536 ЦКУ) не дає підстав для висновку, що такі правовідносини є подібними за змістом. Тому у задоволені позову в цій частині слід відмовити. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково. Із врахуванням часткового задоволення позову, суд,

Outcome: partial