Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка») про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 29179 грн. та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в сумі 91861 грн. 12 коп., а також моральної шкоди-1000 грн. В подальшому позивач відмовився від вимог про стягнення моральної шкоди та просив стягнути невиплачену заборгованість по заробітній платі у розмірі 13806 грн., оскільки решта частина стягнута за судовим наказом № 2-н-424/2011 р., виданим Жовтневим районним судом м.Харкова 17.03.2011 р., середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 05.06.2014 р. -66356 грн. 41 коп. і 26 грн. 75 коп. , як компенсацію за несвоєчасно виплачену частину заробітної плати за довідкою № П125-28 від 04.06.2014 р. , а всього 80189 грн. 16 коп. ( з урахуванням прибуткового податку ). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» - позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти виплати заборгованості по заробітній платі, компенсації, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 18206,61 грн., з урахуванням утримань та графіку роботи підприємства . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» з 05.04.1989 р., працювала інженером, начальником групи та звільнена 11.01.2012 р. за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. Згідно ст.ст.21, 115 Кодексу законів про працю України працівник підприємства , установи, організації зобов'язується виконувати роботу, визначену трудовою угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату регулярно у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Як вбачається з наданої відповідачем 24.02.2014 р. довідки, заборгованість підприємства по заробітній платі на день звільнення позивача, складає 29179 грн. При цьому, заборгованість за березень- грудень 2010 р. стягнута з відповідача судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м.Харкова 17.03.201 р.2010 р. Заробітна плата , що залишилася невиплаченою [PERSON] за січень-листопад 2011 р. у розмірі 13806 грн. підлягає примусовому стягненню . Сума заборгованості сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З наданої ДП «ХПЗ ім.. Т.Г.Шевченка» довідки випливає, що компенсація за затримку виплати заробітної плати нарахована у січні 2012 р. за травень, червень, грудень 2010 р. у розмірі 249 грн. 06 коп. та виплачена 25.10.2012 р. Компенсація за затримку виплати зарплати за березень 2010 р. складає 26 грн. 75 коп. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В абзаці 1 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідки підприємства від 24.02.2014 р. за № 014-272 середньоденний розмір заробітної плати [PERSON] на момент її звільнення ( 11.01.2012 р.) становить 110 грн. 41 коп. Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені [PERSON] на підставі ст.117 КЗпП України суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2011, 2012, 2013, 2014 роки « 8515/0/14-13/13 від 23 серпня 2011 р., №9050/0/14-12/13 від 21 серпня 2012 р., № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 р. відповідно. Таким чином, з 12.01.2012 р. по день винесення судом рішення, число робочих днів у розрахунковому періоді буде становити у 2012 році - 248 день, у 2013 році - 251 день, у 2014 році - 105 днів, а всього 603 дні. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні станом на 05.06.2014 року складає 66577 грн. 23 коп.(110,41 грн. х 603 робочих дні = 66577,23 грн.) Доводи представника позивача щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнені з урахуванням графіку роботи підприємства, суд вважає необґрунтованими, тому як графік роботи встановлено після звільнення позивача з роботи, а дія наказів підприємства на звільненого працівника не поширюється. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved