Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (надалі - відповідач) про стягнення не нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати, компенсації частини втрати заробітної плати, у зв'язку із порушенням строків її виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи обґрунтовувала тим, що до 13 лютого 2009 року позивач працювала у відповідача на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального департаменту дистриб'юції. При звільненні відповідач не провів із позивачем розрахунок у повному обсязі, зокрема, не виплатив додаткову заробітну плату, а саме: компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та січні 2009 року, до виконання якої позивач була спеціально залучена. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача компенсацію (оплату праці) за роботу в неробочі дні 27.12.08 року, 28.12.08 року, 17.01.09 року, 18.01.09 року, 24.01.09 року, 25.01.09 року - в сумі 1091,45 грн.; компенсацію частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою ( індексація заробітної плати) за період з березня 2009 року по березень 2015 року від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 27.12.08 року, 28.12.08 року, 17.01.09 року, 18.01.09 року, 24.01.09 року, 25.01.09 року - в сумі 1371,17 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку (на день постановлення рішення суду) в сумі 270624,81 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні і це вбачається із матеріалів справи, до 13 лютого 2009 року позивач працювала у ПАТ КБ «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального департаменту дистриб'юції. Також судом встановлено, що розпорядженням Віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок». В зв'язку з цим розпорядженням передбачено проведення з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів-тренінгів для співробітників банку співробітниками Департаменту управління персоналом та Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра». При цьому п.1.1 Розпорядження зобов'язано начальників МРУ, директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу саме в період з 27 по 30 грудня 2008 року. Пунктом 1.2 Розпорядження спеціально зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками. В додатку № 33 до розпорядження № 549 від 25.12.2008 року позивача зазначено в якості особи, що у період з 27.12.2008 року по 30.12.2008 року направляється для проведення семінарів до Житомирського Регіонального Управління ПАТ КБ «Надра». Також відповідно до письмового розпорядження N 3 від 06.01.2009 pоку «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» в період з 12 по 28 січня 2009 року. Пунктом 1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку № 1, а п. 2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу. Позивач зазначається серед таких працівників в якості такої, що у період з 12.01.2009 р. по 28.01.2009р. направляється для проведення семінарів до Житомирського Регіонального Управління ПАТ КБ «Надра». Спеціальне залучення позивача до виконання робіт, передбачених Розпорядженнями № 549 та № 3 у вказаний ними період та направлення позивача у відрядження для виконання таких робіт підтверджується поточним звітом за операціями з належного позивачу поточного рахунку у ПАТ КБ «Надра» у період з 01.12.2008 року по 28.02.2009 року. Зі звіту по операціям по поточному (картковому) рахунку, який належить позивачу, встановлюється, що 26.12.2008 року, 09.01.2009 року, тобто, напередодні виконання заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 300,00 грн. та 173,20 грн. з цільовим призначенням «кошти на відрядження». З п.1.3.1 «Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження» в системі ВАТ КБ «Надра» вбачається, що працівники Банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку. Пунктом 4.1.,4.3. Правил передбачено, що відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі (при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зарахування відповідачем позивачу коштів на відрядження відповідає змісту розпоряджень №549 та №3 та перебуває в безпосередньому зв'язку з ними. Зважаючи на те, що напередодні заходів, передбачених розпорядженнями № 549 та № 3, відповідач зарахував на рахунок позивача грошові кошти на відрядження, вказує на те, що позивач направлялася та перебувала у відрядженні згідно цих розпоряджень та на їх підставі, а також виконувала передбачені ними заходи у зазначений період. Таким чином в період з 27 по 30 грудня 2008 року та з 12 по 28 січня 2009 року позивач залучалася до роботи. При цьому 27,28 грудня 2008 року та 17,18,24,25 січня 2009 року були неробочими днями. Виконання позивачем робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковане, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні, не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивача на оплату праці. Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч вимогам ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не виконав обов'язку забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. Колективним договором ВАТ КБ «Надра» від 31.07.2007 року встановлено, що відповідно до п.3.1. для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При цьому п.4.7.передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та дні у подвійному розмір, про що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. визначено, що при відрядження працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. Відповідно пункту 5.1.10. при виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі. Приписами ч.7 ст. 43 Конституції України встановлено право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. При цьому оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений положеннями КЗпП України та передбачає, що робота у святковий і неробочий день ч. 4 ст. 73 КЗпП України оплачується у подвійному розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. При розгляду справи встановлено, що незважаючи на вимоги чинного законодавства відповідачем оплата роботи позивачці у вихідні дні в подвійному розмірі здійснена не була; інший день відпочинку їй також не надавався; також не було виплачено компенсацію при звільненні. У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Кількість робочих днів за останні два повних робочих місяці перед звільненням становить: 18 (грудень 2008 року) + 20 (січень 2009 року) = 38:2= 19. Середній заробіток становить: 2708,31 грн. (грудень 2008 року) + 3804,77 грн. (січень 2009 року) = 6513,08 грн. : 2 = 3256,54 грн. Середньоденна заробітна плата становить: 3256,54:19 = 171,39 грн./день. За таких обставин, 4 робочі дні * 171,39 грн. = 685,58 грн. * 2 = 1317,17 грн., що є сумою компенсації за роботу у вихідні дні. Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Згідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. В свою чергу статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом встановлено порушення з боку відповідача права позивача на оплату праці, а саме на отримання компенсації за роботу у вихідні дні. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за роботу у вихідні дні з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1091,45 грн. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 25.01.2014р. по справі № 643цс14, згідно якого несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач була звільнена з роботи 13.02.2009р. згідно п.11. наказу № №88-п від 13.02.2009р. Оплата за роботу у вихідні дні відноситься до належних працівнику грошових сум, які, згідно ст.ст.47,116 КЗпПУ, мали бути виплачені позивачу при звільненні 13.02.2009р. Частиною першою статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Невиплата відповідачем позивачу оплати праці за роботу у вихідні дні здійснена з вини відповідача, який не виконував вимоги ст.30 Закону України «Про оплату праці», що потягнуло за собою порушення права позивача на оплату праці. Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті означеної компенсації. Середньоденна заробітна плата становить 171,39 грн., кількість робочих днів з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року становить 1579 робочих днів, за таких обставин, 1579 * 171,39 грн. = 270624,81 грн. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (абз.3 п.3 Розділу III Порядку обчислення заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995, № 100). Враховуючи те, що обчислення стягуваних з відповідача сум здійснено без використання сум, з яких необхідно утримати податки, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за роботу в неробочі дні в розмірі 1371,17 грн., суму індексації заробітної плати в розмірі 1091,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 270624,81 грн., а всього 273087 грн. 43 коп., з вирахуванням сум податків та зборів. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року №26 на підставі постанови Правління Національного банку України №83 від 05.02.2015 року «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» у ПАТ КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до п. 221 ч. 1 ст. 54 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved