Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [INFO] року помер його батько, [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №1250. Він є спадкоємцем за заповітом після померлого від 03.12.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори, за реєстровим №2-1520. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири [ADDRESS]. Він звернувся до Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, оскільки пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що встановлений законом шестимісячний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки як волонтер перебував у Донецькій області, та просив встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] року [PERSON], тривалістю 1 (один) місяць. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - Ільїна Н.О. у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що нотаріальна контора є неналежним відповідачем по справі, оскільки рішення суду не впливає на їхні права та обов'язки, просила у задоволенні позову відмовити. На неодноразові роз'яснення суду, щодо можливої заміни відповідача, позивач наполягав на тому, що позивається саме до Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №1250. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого від 03.12.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори, за реєстровим №2-1520. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири [ADDRESS]. Позивач у березні 2015 року звернувся до Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою від 22.04.2015 року йому було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, оскільки пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що встановлений законом шестимісячний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки як волонтер перебував у Донецькій області. Відповідно до вимог ч.1 ст.1268, ч.2 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому згідно ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», пункт 24, зазначив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку. Разом з тим, вищевказана норма ЦПК України не містить імперативних вказівок на обов'язок суду щодо заміни первинного відповідача, оскільки остання передбачає саме право суду за клопотанням позивача допустити заміну сторони у справі, а тому суд розглядає справу в межах вимог позивача. За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки визначений позивачем не надано доказів порушення відповідачем його прав, свобод та законних інтересів.

Outcome: dismissed