Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 19.09.2006 року він був прийнятий на роботу до киснево-конверторного цеху Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПрАТ «ММК ім.Ілліча»). 04.05.2012 року його було переведено на роботу в тому ж цеху на посаду обробника поверхневих дефектів гарячого металу. 24.02.2016 року він був звільнений з підприємства на підставі наказу №113 від 24.02.2016 року за невідповідність робітника займаній посаді або виконуваній роботі, внаслідок стану здоровя, яке перешкоджає продовженню даній роботі, тобто на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Даному за думкою позивача примусовому звільненню, передувала та обставина, що він на протязі останнього року робот в певні проміжки часу перебував на лікарняному за загальним захворюванням, повязаним з застудою, але керівництво цеху, де він працював, скористалось цим, як наслідком, начебто його професійного захворювання. В звязку з перебуванням позивача кілька разів на лікарняному, його на підставі п.2.16 Порядку проведення медичних оглядів робітників певних категорій було направлено на обстеження до відомчої виробничої поліклініки ПрАТ «ММК імені Ілліча» на предмет відповідності його, як робітника, займаній посаді або виконуваній роботі, в наслідок стану здоровя. За результатами обстеження робітниками відомчої поліклініки ПрАТ «ММК імені Ілліча» була утворена лікарсько-консультаційна комісія, яка на думку позивача є зацікавленою, склала висновок, відповідно до якого позивачу протипоказана робота на висоті, при підвищених температурах з фізичними перенавантаженнями та призначено спостереження й лікування у цехового терапевта. Свої трудові обовязки він виконував сумлінно, скарги та догани з боку роботодавця не отримував. Крім того, у керівництва цеха та підприємства, незважаючи на висновок лікарів, ніколи не було підстав вважати, що позивач не здатен виконувати свої трудові обовязки через стан здоровя та потребує в наданні йому більш легкої праці. Більш того, у висновку лікарів взагалі не вказано, що позивачу протипоказана робота саме на посаді обробника поверхневих пороків гарячого металу, чи в нього мається будь-яке захворювання, що перешкоджає його трудової діяльності на вказаній вище посаді, а лише зроблений попередній висновок про те, що позивачу протипоказана робота на висоті при підвищених температурах. Тим паче, часткова втрата працездатності, чи наявність у позивача хронічного захворювання, інвалідності, або досягнення пенсійного віку не є підставами для звільнення робітника на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, якщо робітник належним чином виконує покладені на нього обовязки та робота його на даній посаді, згідно стану здоровя можлива. Керівництво цеху лише формально направило позивача на інші місця роботи, де йому звісно відмовили в прийомі за надуманими мотивами. Вважає своє звільнення необґрунтованим та незаконним. Після його звільнення, адміністрація підприємства в порушення вимог ч.2 ст. 47 КЗпП України, відмовилась видати йому наказ про його незаконне звільнення. Звернувшись за консультацією до юристів з приводу поновлення на роботі, йому пояснили, що він не можу звернутись до суду без наявності наказу про звільнення, після чого він вимушений був шукати роботу за межами України, а повернувшись до міста, повторно звернувся до компетентних юристів та до суду. Вважає, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а тому просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити його, як незаконно звільненого на колишню посаду обробника поверхневих дефектів гарячого металу конвертерного цеху ПрАТ «ММК імені Ілліча», а також стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 24.02.2016 року та по день винесення рішення. Позивач в судовому засіданні обставини, викладені в позові підтримав та пояснив, що він знаходився у трудових відносинах із відповідачем та обіймав посаду обробника поверхневих дефектів гарячого металу конвертерного цеху ПрАТ «ММК імені Ілліча». Останній рік роботи декілька разів перебував на лікарняному, оскільки хворів бронхітом, гострими респіраторними захворюваннями, гіпертонічним кризом. 24.02.2016 року був звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. Трудову книжку отримав через тиждень або через два тижні, точно не памятає. Через місяць після звільнення він поїхав на заробітки за межі України, а тому пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити його, як незаконно звільненого на колишню посаду обробника поверхневих дефектів гарячого металу конвертерного цеху ПрАТ «ММК імені Ілліча», а також стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 24.02.2016 року та по день винесення рішення. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважав, що відповідач незаконно звільнив позивача з займаної ним посади, а тому просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити позивача на колишню посаду обробника поверхневих дефектів гарячого металу конвертерного цеху ПрАТ «ММК імені Ілліча», а також стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 24.02.2016 року та по день винесення рішення . Представник відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча» [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що [PERSON] 19.09.2006 року працював слюсарем-ремонтником по ремонту металургійного обладнання в киснево-конверторному цеху ПРАТ «ММК імені Ілліча». 04.05.2012 року переведений за власним бажанням в цьому ж цеху на посаду - обробник поверхневих дефектів гарячого металу, та працював на цій посаді по день звільнення. Проходячи обстеження у 2015 році, висновком ЛКК № 80 від 03 грудня 2015 року за результатами медичного обстеження, позивач був визнаний непридатним до виконуваної роботи внаслідок стану здоровя. Починаючи з січня 2016 року, а саме 06.01.2016 року, 02.02.2016 року та 18.02.2017 року, позивачу згідно із чинним законодавством в межах існуючого штатного розкладу була запропонована робота з урахуванням стану здоров'я, а також останній був ознайомлений з усіма іншими посадами, які були вільні на комбінаті. З наданого списку [PERSON] вибрав професію слюсаря - ремонтника в структурних підрозділах ПрАТ «ММК імені Ілліча» (ЛПЦ-1700, ЦХП, ЦВС), йому були видані направлення на ім'я начальників цехів зазначених підрозділів для переговорів про можливість переведення на таку роботу. Проте, від посад запропонованих комбінатом з урахуванням стану здоров'я позивач відмовився, а за всіма обраними структурними підрозділам ПрАТ «ММК імені Ілліча» в прийомі на роботу по переводу [PERSON] відмовлено в зв'язку з протипоказаннями відповідно до довідки ЛКК № 794/1 від 03.12.2015 року. 14 січня 2016 року адміністрація комбінату звернулася до профспілкового комітету первинної профспілкової організації ККЦ ПрАТ «ММК імені Ілліча» з поданням про дачу згоди на звільнення [PERSON] за станом здоров'я та отримало згоду профспілкового комітету первинної профспілкової організації ККЦ, що підтверджується випискою з протоколу засідання цехового профспілкового комітету ККЦ за № 23 від 28 січня 2016 року. Посилання [PERSON] на те, що висновок лікувально-консультативної комісії є незаконним, оскільки носить рекомендаційний характер, є безпідставними. Висновок лікарсько-консультативної комісії чи лікаря про необхідність переведення на іншу роботу не є документом, на підставі якого можна звільняти працівника у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі чи займаній посаді за станом здоровя. За наявності такого медичного висновку у роботодавця виникає обов'язок перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (стаття 170 КЗпП України). Залишати працівника працювати у попередніх умовах праці неможна, у звязку з тим, що це може спричинити погіршення стану здоровя. Відповідно до медичного висновку продовження даної роботи (в наявних умовах праці) протипоказане працівникові за станом здоровя і створює загрозу для його життя і здоровя, при цьому не має значення, справляється працівник з роботою чи ні. За показниками карті умов праці № 25 та протоколу атестації робочого місця за умовами праці № 25 від 19.11.12г. робоче місце - обробник поверхневих дефектів металу в конверторному цеху, слід вважати з особливо шкідливими і особливо тяжкими умовами праці, оскільки на працівника в процесі виконання робіт впливають такі фактори виробничого середовища і трудового процесу як: пил, шум, температура повітря, інфрачервоне випромінювання, статичне навантаження (2 руками), робоча поза, тривалість зосередження. Вплив зазначених факторів на працівника протягом робочого часу становить: більше 80% робочого часу (88,3%). З огляду на викладене, комбінат не міг залишити [PERSON] працювати на посаді обробник поверхневих дефектів металу, оскільки це протипоказане працівникові за станом здоровя, відповідно до висновку ЛКК № 80 від 03 грудня 2015 року. Таким чином, звільнення працівника згідно з пунктом 2 статті 40 КЗпП можливе при відмові працівника від переведення на іншу роботу, яка відповідає трудовій рекомендації, виданій лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК). Право видавати висновок про необхідність переведення працівника на іншу роботу надано лікарсько-консультаційним комісіям (ЛКК), що передбачене п. 2.13 Інструкції № 455 від 13 листопада 2001 року. 24.02.2016 року [PERSON] був ознайомлений з наказом № 113 про припинення трудового договору та отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис в журналі видачі трудових книжок. У цей же день позивач розписався у Наказі № 113. Таким чином, ПрАТ «ММК імені Ілліча» не були порушені вимоги законодавства при звільненні [PERSON], а тому в задоволенні позову просив відмовити. Також просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивач не навів поважні причини для пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 19.09.2006 року перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював слюсарем-ремонтником по ремонту металургійного обладнання в киснево-конверторному цеху ПРАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами в його трудової книжці. 04.05.2012 року переведений за власним бажанням в цьому ж цеху на посаду - обробник поверхневих дефектів гарячого металу, та працював на цій посаді по день звільнення (а.с.6). Наказом по підприємству за № 113 від 24 лютого 2016 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я і відмовою від переведення на іншу роботу (а.с.32). Згідно з п.2 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач упродовж 2015 року десять разів перебував на лікарняному, а саме: з 18.03.2015 року по 20.03.2015 року, з 24.03.2015 року по 28.03.2015 року, з 10.06.2015 року по 12.06.2015 року, з 01.07.2015 року по 10.07.2015 року, з 22.07.2015 року по 29.07.2015 року, з 01.08.2015 року по 10.08.2015 року, з 29.09.2015 року по 02.10.2015 року, з 15.10.2015 року по 03.11.2015 року, з 03.12.2015 року по 10.12.2015 року, з 11.12.2015 року по 04.01.2016 року (а.с.74-83). За показниками карті умов праці № 25 та протоколу атестації робочого місця за умовами праці № 25 від 19.11.12г. робоче місце - обробник поверхневих дефектів металу в конверторному цеху, слід вважати з особливо шкідливими і особливо тяжкими умовами праці, оскільки на працівника в процесі виконання робіт впливають такі фактори виробничого середовища і трудового процесу як: пил, шум, температура повітря, інфрачервоне випромінювання, статичне навантаження (2 руками), робоча поза, тривалість зосередження. Вплив зазначених факторів на працівника протягом робочого часу становить: більше 80% робочого часу (88,3%) (а.с. 52-54). Судом встановлено, що позивач за направленням роботодавця проходив обстеження у 2015 році та висновком лікувально-діагностичного центру ПрАТ «ММК імені Ілліча» від 03 грудня 2015 року за результатами медичного обстеження, був визнаний непридатним до виконуваної роботи обробником поверхневих дефектів металу, внаслідок стану здоровя. Відповідно до медичної довідки №794/1 від 03.12.2015 року вбачається, що позивач не придатний до роботи обробника поверхневих дефектів металу, останньому протипоказана робота на висоті, при підвищених температурах, з фізичним перенавантаженням, а також рекомендований нагляд та лікування у терапевта (а.с.7, 72). Посилання позивача з приводу того, що лікарі лікувально-консультаційної комісії ПрАТ «ММК імені Ілліча» вузько направлені та провели неповне належне обстеження спростовуються наступним. Згідно до вимог п. 2.15 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», при вирішенні питання про придатність до роботи конкретного працівника при попередньому (під час прийняття на роботу) медогляді Комісія керується медичними протипоказаннями, визначеними в Переліку шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, при роботі з якими обов'язковий попередній (періодичні) медичний огляд працівників, Переліку робіт, для виконання яких є обов'язковим попередній (періодичні) медичний огляд працівників, Переліку загальних медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу, наведеному в додатку 6 цього Наказу. Питання придатності до роботи в кожному окремому випадку вирішується індивідуально з урахуванням особливостей функціонального стану організму (характеру, ступеня прояву патологічного процесу, наявності хронічних захворювань), умов праці та результатів додаткових методів обстеження. Кожен лікар, який бере участь в обстеженні пацієнта, дає висновок щодо стану здоров'я працівника, підтверджує його особистим підписом та особистою печаткою, бере участь в остаточному обговоренні придатності обстежуваної особи до роботи в обраній професії та в разі необхідності визначає лікувально-оздоровчі заходи. Як передбачено п. 2.16 цього Наказу, Результати попереднього (періодичних) медичного огляду працівників і висновок Комісії про стан здоров'я заносяться до Картки працівника, який підлягає попередньому (періодичним) медичному огляду (далі - Картка працівника) за Судом встановлено, що лікувально-діагностичний центр ПрАТ «ММК імені Ілліча» є структурним підрозділом комбінату, який має відповідну Ліцензію Міністерства охорони здоровя України на провадження діяльності (медичної практики) Серії АД № 9064453 від 04 жовтня 2012 року та здійснює попереднє (при прийомі на роботу) та періодичне (протягом трудової діяльності) медичне обстеження усіх працівників ПрАТ «ММК ім.Ілліча», зайнятих на роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці та маючи право вирішення питань придатності працівників до роботи, що підтверджується Наказом по підприємству за підписом Генерального директора № 1190 від 29 грудня 2014 року «Про організацію проведення профілактичних медичних оглядів працівників комбінату у 2015 році та реалізації проекту «Здорове серце»» та Положенням про Лікувально-діагностичний центр, затверджене 17.05.2012 року та діюче до теперішнього часу (а.с. 65-67, 85-92, а.с.100-103). Частиною 1 статті 170 КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Відповідно до протоколів засідання комісії по працевлаштуванню обробника поверхневих дефектів металу конвертерного цеху [PERSON] згідно медичних рекомендацій від 06.01.2016 року, 02.02.2016 року та 18.02.2016 року позивачу на засіданні комісії була запропонована робота з урахуванням стану здоровя (а.с. 36, 42, 44). Так, на засіданні комісії від 06.01.2016 року позивачу запропоновані такі професії: підсобний робітник (0,33 ставки), швачка на дома (0,33 ставки) ЦРБ, від яких він відмовився, а також ознайомлено з усіма вакансіями, які малися в структурних підрозділах відповідача (а.с. 37-38). Відповідно до направлення встановлено, що позивач виявив бажання перевестись на посади слюсаря-ремонтника ЛПЦ -1700 та ЦХП, але йому було відмовлено у переведенні в звязку з протипоказаннями за станом здоровя згідно довідки ВКК №794/1 від 03.12.2015 року (а.с.39-40). В ході розгляду питання по працевлаштуванню [PERSON] на засіданні комісії 02.02.2016 року із вакансій, які маються на підприємстві, окрім підсобний робітник (0,33 ставки), швачка на дома (0,33 ставки), інші вакансії станом на 01.02.2016 року, що відповідають рекомендаціям за довідкою ВКК від 03.12.2015 року відсутні (а.с. 42-43). В ході розгляду питання по працевлаштуванню [PERSON] на засіданні комісії 18.02.2016 року позивачу запропоновані такі професії: підсобний робітник (0,33 ставки), швачка на дома (0,33 ставки) ЦРБ, від яких він відмовився, а також ознайомлено з усіма вакансіями, які малися в структурних підрозділах відповідача та останній прийняв рішення щодо переведення його слюсарем-ремонтником до кисневого, газового цехів, або ТСЦ, але обрані посади позивачем мають шкідливі умови праці та за станом здоровя згідно довідки ВКК №794/1 від 03.12.2015 року позивач не може їх обіймати (а.с. 44-47, а.с. 55-63). Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП). Згідно п. 21 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Таким чином, від посад запропонованих комбінатом з урахуванням стану здоров'я [PERSON] відмовився, а за всіма обраними структурними підрозділам ПрАТ «ММК імені Ілліча» в прийомі на роботу по переводу йому було відмовлено в зв'язку з протипоказаннями відповідно до довідки ЛКК № 794/1 від 03.12.2015 року. 14 січня 2016 року адміністрація комбінату звернулася до профспілкового комітету первинної профспілкової організації ККЦ ПрАТ «ММК імені Ілліча» з поданням про дачу згоди на звільнення [PERSON] за станом здоров'я (а.с. 34-35) та отримало згоду профспілкового комітету первинної профспілкової організації ККЦ, що підтверджується випискою з протоколу засідання цехового профспілкового комітету ККЦ за № 23 від 28 січня 2016 року (а.с. 48). Наказом №113 від 24.02.2016 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я і відмовою від переведення на іншу роботу. Посилання позивача про його не ознайомлення з наказом про звільнення та невчасну видачу трудової книжки, спростовуються письмовими матеріалами справи, а саме: 24.02.2016 року [PERSON] був ознайомлений з наказом № 113 про припинення трудового договору та отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис в журналі видачі трудових книжок. У цей же день позивач розписався у Наказі № 113 (а.с.24-28). Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, а профспілковий комітет управління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» розглянувши подання адміністрації, на своєму засіданні 28.01.2016 року, протокол №23, в присутності [PERSON], дав згоду на розірвання з ним трудового договору за п.2ст.40 КЗпП України. При таких обставинах, з урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи на п.2 ст.40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не має. Крім, того, позивач просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки виїжджав за межі України на заробітки та поновити йому цей строк. З приводу заявлених в цій частині позивачем вимог суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В судовому засіданні встановлено, що позивач 24.02.2016 року був ознайомлений під підпис із наказом про його звільнення та в той же день отримав трудову книжку, що підтверджується його підписом в журналі видачі трудових книжок, а з даною позовною заявою звернувся до суду лише 05.04.2017 року. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснював, що на заробітки він виїхав лише через місяць після свого звільнення, а тому суд не може визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Тому, розглядаючи цивільну справу, суд у відповідності зі ст.ст.10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів, а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів. У відповідності з положеннями ст.60 , ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі ,доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При таких обставинах, суд вважає, що позивач та його представник в даній справі не надали суду жодних переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог та, таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних [PERSON]. до ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed