Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та просить суд розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON], зареєстрований 10 серпня 2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів в місті Києві з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №1652. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 серпня 2002 року між [PERSON] до [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], 2004 року народження. Однак, з 2012 року позивач проживає окремо, шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та несумісність характерів. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд за правилами\~ст. 112 СК України\~з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). За змістом\~ст. 111 СК України\~суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5\~ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам подружжя, а також беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved