Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення разом із неповнолітньою дитиною посилаюсь на вимоги ч. 3 ст. 109 ЖК України та ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку», а також на те, що письмова вимога позивачки про виселення залишена без задоволення. Позивачка зазначала, що вона є власницею житлового будинку по [ADDRESS], який придбала на прилюдних торгах 25 лютого 2014 рок, отримавши свідоцтво про право власності від 14.03.2014 року. Посилаючись на те, що відповідачі безпідставно займають зазначене житлове приміщення та створюють перешкоди з реалізації права власності, позивачка просила про задоволення позову. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Представник відповідачки позов не визнав, та заперечуючи проти позову вказував, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Позивачкою не надано рішення суду та виконавчого документу про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відсутні підстави для виселення всіх громадян, що мешкають у житловому приміщенні переданому в іпотеку. Крім того, посилається на неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень. Третя особа - представник органу опіки та піклування заперечував проти виселення неповнолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В цьому випадку, коли об'єктом права власності є квартира, щодо якої власнику створюються перешкоди для проживання в ній, останній має право на усунення перешкод у спосіб, визначений ст.. 109 ЖК України, тобто шляхом виселення. Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставо для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. З матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору № 014/08-112/30283 [PERSON] 18.05.2001 року отримала у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит у розмірі 7200 доларів США з кінцевим терміном повернення до 2022 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором банк уклав з [PERSON] договір іпотеки, згідно з яким відповідачка надала в іпотеку нерухому майно, житловий будинок по [ADDRESS]. В зв'язку з неналежним виконанням умов договору, рішенням Первомайського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 8423,42 доларів США. В порядку примусового виконання рішення Первомайського міськрайонного суду відділом ДВС ПМРУЮ накладено арешт на вказаний житловий будинок, внаслідок чого будинок був переданий на прилюдні торги, переможцем яких стала позивачка, отримавши за їх результатом свідоцтво про право власності від 14.03.2014 року. Зазначене свідоцтво та прилюдні торги недійсними не визнано. В зазначеному житловому будинку на даний час проживає відповідачка та її неповнолітній син, [INFO], що підтверджується довідкою Кінецьпільської сільської ради від 10.04.2014 року, що створює перешкоди власнику будинку. Таким чином, вимоги позивачки про виселення осіб, які неправомірно його займають після письмового попередження від 17.03.2014 року про виселення є обґрунтованими, так як відповідають вимогам закону. Заперечення представника відповідача щодо порушення конституційних прав в його використанні на житло відповідачів не взяті судом до уваги, оскільки таких порушень судом з боку позивача не встановлено. Права неповнолітньої дитини не порушені. Що стосується позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право на проживання в будинку [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають, так як позивачка не довела в суді, що ці особи не проживають в будинку без поважних причин більше року, як випливає із вимог ст.. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial