Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що їй в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], та сина [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 серпня 2014 року, виданих Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованих у реєстрі за №№ 1-1755 і 1-1756, на праві приватної власності належить садовий будинок за [ADDRESS]. При оформленні спадкових прав з'ясувалося, що на цей садовий будинок приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1469855, який зареєстрований 15 листопада 2004 року, підстава обтяження - угода зі старого реєстру (30 грудня 1996 року), що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22 травня 2013 року індексний номер 3743136. 24 грудня 1996 року її син [PERSON] уклав із відповідачем [PERSON] договір позики, за умовами якого останній надав її синові безпроцентну позику в сумі 10800 грн. строком на один рік до 24 грудня 1997 року. 30 грудня 1996 року в забезпечення своєчасного повернення позики та відшкодування можливих збитків її чоловік [PERSON] передав у заставу відповідачу [PERSON] зазначений садовий будинок, належний йому на праві особистої власності згідно із свідоцтвом № 664 від 28 червня 1995 року. Свої зобов'язання за договором позики її син [PERSON] виконав. Після цього через юридичну необізнаність її чоловік [PERSON] для зняття арешту до приватного нотаріуса не звернувся. На даний час вона є власником садового будинку. Наявність накладеного на садовий будинок арешту порушує її права. Для вирішення питання щодо зняття арешту із садового будинку вона зверталася до приватного нотаріуса [PERSON], яка реєструвала арешт. 25 вересня 2014 року листом за № 67/01-06 нотаріусом [PERSON] у знятті арешту із садового будинку їй відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Просила припинити обтяження нерухомого майна і зняти арешт з належного їй на праві власності садового будинку за [ADDRESS], реєстраційний номер 1469855, зареєстрований 15 листопада 2004 року. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала та пояснила, що наявність арешту на садовий будинок порушує права [PERSON] як власника цього садового будинку. Жодних невиконаних зобов'язань перед відповідачем [PERSON] позивач не має. Просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що померлий син позивача [PERSON] своїх зобов'язань про повернення йому суми позики не виконав, тому проти зняття арешту із садового будинку він заперечує. Через юридичну необізнаність будь-яких вимог до позичальника чи заставодавця він не пред'являв, про їх смерть йому було відомо. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 серпня 2014 року, індексний номер 25549639 (а. с. 10). Цей садовий будинок на праві приватної власності позивачу [PERSON] належить на підставі двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 серпня 2014 року, виданих Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованих у реєстрі за №№ 1-1755 і 1-1756, у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], і сина [PERSON], який помер [INFO] (а. с. 8, 9). Згідно із Інформаційною довідкою є Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22 травня 2013 року індексний номер 3743136 видно, що на вказаний вище належний позивачу [PERSON] садовий будинок накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 1469855, зареєстрований 15 листопада 2004 року реєстратором Броварської районної державної нотаріальної контори; підстава обтяження: угода зі старого реєстру, 13, 30.12.1996 року, приватний нотаріус [PERSON] (а. с. 16). У судовому засіданні з'ясовано, що арешт на даний садовий будинок накладався відповідно до умов договору про заставу нерухомого майна (іпотеку) від 30 грудня 1996 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та чоловіком позивача [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3214 (а. с. 15). Цей договір застави нерухомого майна сторони укладали в забезпечення своєчасного повернення у строк до 24 грудня 1997 року відповідачу [PERSON] позики в сумі 10800 грн. сином позивача [PERSON], згідно із укладеним ними 24 грудня 1996 року договором позики (а. с. 14). Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO]. Син позивача [PERSON] помер [INFO] (а. с. 11, 12). Доказів виконання чи невиконання зобов'язань сином позивача [PERSON] щодо повернення суми позики відповідачу [PERSON] судом не здобуто. За захистом порушених прав відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку протягом тривалого часу (майже 17 років) до суду не звертався. За змістом ст. 71 ЦК України (1963 року), який був чинним до 01 січня 2004 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 256, 257 ЦК України (2003 року). Відповідно до вимог ст. 76 ЦК України (1963 року), ст. 261 ЦК України (2003 року) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідач [PERSON] у суді пояснив, що про порушення його права йому було відомо, проте він довіряв позичальникові, вимог до спадкоємця він теж не пред'являв. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 316 , ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України (2003 року) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність арешту на належний [PERSON] садовий будинок порушує її законні права та інтереси. Будь-яких невиконаних зобов'язань перед відповідачем [PERSON] позивач немає, підстави для арешту її майна відсутні. За змістом ст. 391 ЦК України (2003 року) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до норми ст. 608 ЦК України (2003 року) зобов'язання припиняється смертю фізичної особи. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved