Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В останньому просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» три відсотки річних за користування грошовими коштами у розмірі 718,03 грн., інфляційні втрати в розмірі 6 836,06 грн., пеню в розмірі 4 219,54 грн., а також суму судового збору в розмірі 244,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок порушення водієм забезпеченого в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» транспортного засобу - автомобіля «Шкода Супер Б» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] Правил дорожнього руху, 01 листопада 2013 року на вул. Ю. Савченко в м. Дніпропетровську сталася порожньо-транспортна пригода, в котрій було пошкоджено належний йому транспортний засіб - автомобіль - «Міцубіші» державний номерний знак [NUMBER]. Звернувшись до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у відповідності до положень ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із заявою про настання страхового випадку та 05 листопада 2013 року із заявою про виплату страхового відшкодування, останню отримав лише 03 лютого 2015 року, і то вже після ухвалення 15 вересня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська рішення, яке в установленому законом порядку набрало законної сили 26 вересня 2014 року й яким його вимоги були задоволені та стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь у рахунок відшкодування несплаченого страхового відшкодування суму в розмірі 24 000,00 грн. та пеню у розмірі 1 016,40 грн., а також вирішено питання судових витрат у справі. Тому, з огляду на положення п. п . 36.2, 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 526, 588, 599, 625 ЦК України просить задовольнити заявлені ним вимоги. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який в установленому законом порядку повідомлений про день, час, місце розгляду даної справи, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Тому суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 226 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням від 15 вересня 2014 року Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, котре в установленому законом порядку набрало законної сили 26 вересня 2014 року, задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь у рахунок відшкодування несплаченого страхового відшкодування суму в розмірі 24 000,00 грн. та пеню за прострочення на 121 день проведення виплати у розмірі 1 016,40 грн., а також вирішено питання судових витрат у справі (а.с. 9-10). Зі змісту даного рішення вбачається, що відповідачем не було дотримано вимог положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не проведено оплату страхового відшкодування позивачу [PERSON] за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 листопада 2013 року на вул. Ю. Савченко в м.Дніпропетровську з вини водія забезпеченого в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» транспортного засобу - автомобіля «Шкода Супер Б» державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на те, що рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року в установленому законом порядку набрало законної сили 26 вересня 2014 року, суд приходить до висновку про те, що позивач в силу положень вказаної статті ЦПК України звільнений від доказування обставин, що послугували підставою для звернення його до суду. Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено звернення до страхової компанії з дотриманням вимог ст. 35 зазначеного Закону, а також 05 листопада 2013 року подано заяву про виплату страхового відшкодування. Разом з тим, судом встановлено, що виплата страхового відшкодування позивачу була здійснена 03 лютого 2015 року. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду з боку сторони відповідача надано не було. Згідно п. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК) (п. 21 Постанови). Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, ст. 27 ЦПК України визначає права особи, яка бере участь у справі, серед яких такі як подання доказів, заявлення клопотань тощо. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на спростування вимог позивача та на підтвердження своєчасності проведення виплати страхового відшкодування, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову [PERSON] та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку, здійсненого позивачем, вважаючи його математично грамотним та законодавчо обґрунтованим, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі в розмірі 243,60 грн., виходячи з положень Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. ст. 526, 598, 599, 610, 611, 625 ЦК України,

Outcome: approved