Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в розмірі 31719 грн. Обгрунтовуючи позов зазначила, що 29.11.1991 року уклала шлюб з [PERSON] та з 13.05.1992 року була зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS], який на той час належав її свекрусі [PERSON], де проживала разом з чоловіком та донькою [PERSON] з 13.05.1992 року по травень 2017 року, тобто 25 років. Коли [INFO] помер її чоловік стосунки з між нею та свекрухою погіршилися. На даний час власником будинку за вказаною адресою є відповідачка, яка є рідною сестрою її померлого чоловіка. В квітні 2017 року відповідачка повідомила її про те, щоб вибиралася з будинку, оскільки є власницею вказаного будинку. Позивач відмовилась, але [PERSON] постійно влаштовувала скандали з цього приводу та погрожувала їй, що поміняє замки в будинку. При цьому зазначила, що нею з чоловіком були проведені ремонтні роботи в будинку, а саме придбані та встановлені платикові вікна на загальну сумі 7619 грн., придбаний асфальтобетон на суму 10000 грн., проведено газ в будинку на який витратили 10000 грн., придбано будівельні матеріли на ремонт кухні в розмірі 4100 грн., тобто понесені витрати на утримання будинку на загальну суму 31719 грн. Також, нею разом з покійним чоловіком, на протязі всього часу проживання постійно здійснювався догляд за будинком для покращення житлових умов в будинку та прибудинкової території та сплачувалися комунальні послуги. Посилаючись на вказані обставини вважає, що з [PERSON] повинні бути стягнуті на її користь витрати на утримання житлового будинку за вказаною адресою на загальну суму 31719 грн. У судовому засіданні позивач поданий позов підтримала та просила його задовольнити пояснивши, що власниками будинку за адресою: [ADDRESS], були батьки її покійного чоловіка [PERSON]. В домоволодінні за вказаною адресою проживала з 1992 року, спочатку проживали у літній кухні по 1994 рік, потім з квітня 1995 року перейшли проживати до будинку, де за згодою батьків чоловіка зробили ремонт, провели воду та газ, побудували сарай, веранду, встановили пластикові вікна. В будинку проживала до 01.05.2017 року, а потім відповідачка змусила її покинути будинок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила позов задовольнити. Подала до суду відповідь на відзив, згідно якого вважає безпідставними посилання відповідача на те, що не була повідомлена та не давала згоди на проведення ремонтних робіт в будинку, оскільки позивач проживала у будинку з 13.05.1992 року, а відповідач стала його власником лише 04.04.2017 року та до цього власником будинку була свекруха позивача, яка не заперечувала проти поліпшення житлових умов в будинку (а.с.104-105). Відповідач заперечила проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні. Надала відзив на позовну заяву, згідно якого вказала, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.02.2009 року за нею було визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. Згідно договору дарування частки житлового будинку від 04.04.2017 року її мати [PERSON] подарувала їй 3/5 частки житлового будинку за вказаною адресою. Позивач була зареєстрована та проживала у вказаному будинку разом зі своїм чоловіком [PERSON] її рідним братом та дочкою [PERSON], як член сім'ї власника будинку [PERSON]. [INFO] помер її брат [PERSON]. Вказує, що після набуття нею права власності на весь будинок у квітні 2017 року позивач [PERSON] у травні 2017 року добровільно виселилася з будинку. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2017 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим будинком з господарсько побутовими будівлями за вказаною адресою. На час набуття нею права власності на 2/5 частки будинку у 2009 році та інших 3/5 частки у 2017 році вона проживала у с. Вереміївка Бобринецького району та спірним будинком ніколи не користувалась та не відносилася до членів сім»ї позивача, й плату за користування будинком від позивача не отримувала. Позивач проживаючи у будинку зі своєю родиною, використовувала будинок на власний розсуд, проводили роботи по його утриманню та ремонту, направлені на покращення саме своїх житлових умов. Вказує, що з того часу як вона стала власником будинку вона не давала згоди на проведення ремонтних робіт в будинку позивачці. Доказів необхідності повернення позивачу витрат на ремонт будинку для його збереження останнім не надано. Окрім того, підключення будинку до газопостачання було здійснено у 1997 році за кошти батьків та коли вона співвласником будинку ще не була. Суд, заслухавши пояснення сторін та інших учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 29.11.1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із братом відповідачки, [PERSON], від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с.7,8). Як вбачається з копії домової книги на домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.9-10) та копії паспорта позивача (а.с.5-6), остання зареєстрована за вказаною адресою з 12.05.1992 року та до травня 2017 року користувалась вказаним житловим приміщенням як член сім'ї колишніх власників будинку [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2017 року у справі №383/518/17 визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 75-79). Зокрема вказаним рішення суду встановлено, що на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.02.2009 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]. Згідно договору дарування частки житлового будинку від 04.04.2017 року [PERSON] подарувала [PERSON] 3/5 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS]. Отже, [PERSON] набула право власності на весь житловий будинок 04.04.2017р. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року, інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст.64 ЖК УРСР). Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб тощо. Аналогічна норма закріплена в ст.150 ЖК України, відповідно якої, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є дочкою позивача, відповідач є її тіткою з якою не спілкується. З 1992 року по 2013 рік проживала з батьками в будинку за адресою: [ADDRESS]. За цей час батьками проводились ремонті роботи в будинку та подвір'ї, а саме провели газ, воду, заасфальтували двір, зробили ремонт кухні та ванної кімнати, замінили вікна у 2014 році. Протиріч щодо проведення ремонтних робіт у будинку між її батьками та власником будинку, її бабусею, не було. Після смерті батька [PERSON] повною власницею будинку стала відповідачка й у травні 2017 року вони з матір»ю виселилися із будинку, а за рішенням суду втратитили право користування ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її мачухою, відповідач рідною тіткою. Їй відомо, що позивачка з її батьком за час проживання в будинку за адресою [ADDRESS], робили ремонті роботи, клеїли обої, робили ремонт ванної кімнати та кухні, замінювали вікна. Хто саме брав кредит їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку, яка є її колишньою сусідкою. Коли позивачка проживала зі своїм покійним чоловіком за адресою [ADDRESS], вони робили ремонт в будинку, заасфальтували подвір'я, чистили дах, брали кредит щоб встановити вікна, провели газ, воду. За чиї кошти проводили ці ремонтні роботи їй невідомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2014 році безкоштовно допомагав чоловіку позивача [PERSON] укладати асфальт на подвір'ї домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Мати [PERSON] бачила що кладуть асфальт та заперечень він неї не було. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач зазначила, що нею разом з покійним чоловіком за час проживання у вказаному вище будинку були проведені ремонтні роботи та проведено газ за власні кошти згідно домовленості із попереднім власником будинку, що підтверджує копією чеків про сплату коштів на придбання будівельних матерів, копією договору купівлі-продажу №6/39 від 15.03.2012 року, копією накладної №226 від 06.04.2015 року, копією рахунку-фактури №226 від 03.09.2015 року, копією кредитного договору №33 від 11.09.2015 року, копією квитанції до прибуткового касового ордера №32 від 16.09.2014 року, копією накладної від 16.09.2014 року, копією прибуткового касового ордера №32 від 16.09.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордера №564 від 21.03.1995 року та №1237 від 29.07.1997 року, копією договору про надання послуг з газопостачання від 30.03.2006 року, копією робочого проекту №79 на газопостачання житлового будинку [ADDRESS] (а.с.13-46). Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, оцінюючи покази свідків та надані позивачем письмові докази на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що сам по собі факт проведення ремонтних робіт в будинку правового значення у справі не має, оскільки позивачем не надано переконливих доказів того, що затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на позивача ст.156 ЖК обов'язок. Окрім того, ремонтні роботи проводилися в період, коли відповідачка ще не була повним власником будинку за адресою: [ADDRESS], та за відома попереднього власника, членом сім»ї якого була позивачка, з дотриманням вимог ст.156 ЖК, а тому, за таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов'язаних з утриманням вказаного житлового будинку в розмірі 31719 грн. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed