Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, уточнивши який, просить суд встановити між співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] пропорційно часток у домоволодінні за Додатком № 2, зазначеним у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.11 року, шляхом виділення в натурі [PERSON] 311 кв.м. земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що відповідає частці у розмірі 27/50 у вказаному домоволодінні, яка належить [PERSON] на праві власності за договором дарування від 15.06.1984 року і шляхом виділення в натурі [PERSON] 277 кв.м. земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що відповідає частці у розмірі 23/50 у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності за рішенням суду від 10.10.1980 року належала спадкодавцю [PERSON], спадкоємцем якої є [PERSON] Зобов'язати [PERSON] знести [ADDRESS] самовільно збудовану будівлю, визначену як літера «А1» у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.2011 року. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що за рішенням суду від 10.10.1980 року [PERSON] належало 27/50 частин, а [PERSON] 23/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 588 кв.м., відведеній під забудову [PERSON] за договором від 31.04.1961 року. Зазначене рішення від 10.10.1980 року скасовано. 28.10.1981 року [PERSON] продав [PERSON] 27/50 частин вищевказаного домоволодіння, який, в свою чергу, 02.12.1983 року продав їх [PERSON]. 15.06.1984 року [PERSON] подарував [PERSON] 27/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Позивачка вказує, що договір дарування від 15.06.1984 року в даний час є дійсним, та на момент його укладення закон не вимагав його обов'язкової державної реєстрації в ОМБТІ та РОН, тобто, вона в даний час є власником 27/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] у позові наголошує, з 1980 року до цього часу порядок користування спірною земельною ділянкою не визначено, за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON], спадкоємцем якої є відповідач [PERSON], зареєстровано 11/25 частин спірного домоволодіння, за [PERSON] - 14/25 частин, та у фактичному користуванні співвласників знаходиться земельна ділянка площею 572 кв.м Оскільки частки співвласників спірного домоволодіння не є рівними, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги та встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], пропорційно часток у домоволодінні за Додатком № 2, зазначеним у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.11 року, шляхом виділення в натурі [PERSON] 311 кв.м, земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що відповідає частці у розмірі 27/50 у вказаному домоволодінні, яка належить [PERSON] на праві власності за договором дарування від 15.06.1984 року і шляхом виділення в натурі [PERSON] 277 кв.м земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що відповідає частці у розмірі 23/50 у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], яка на праві власності за рішенням суду від 10.10.1980 року належала спадкодавцю [PERSON], спадкоємцем якої є [PERSON] Зобов'язати [PERSON] знести по [ADDRESS] самовільно збудовану будівлю, визначену як літера «А1» у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 16.03.2011 року. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. Відповідачка раніше неодноразово надавала суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначала, що після смерті своєї матері [PERSON] є спадкоємцем 11/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], однак не оформила належним чином спадщину у зв'язку з наявністю судових спорів щодо спадкового майна. Вказала, що рішенням суду від 11 травня 1981 року, яке набрало законної сили, та про існування якого було відомо [PERSON], були задоволені позовні вимоги її батька - [PERSON] до [PERSON] про порядок користування земельною ділянкою у відповідності з долями у праві власності в будинку, згідно якого земельна ділянка поділена у рівних долях по 155 кв.м і в загальному користуванні залишено подвір'я площею 92 кв.м, крім цього, з 17 квітня 2002 року її мати [PERSON] зареєструвала за рішенням судової колегії по цивільним справам Одеського обласного суду від 19.03.1982 року 11/25 часток житлового будинку, тому посилання позивача на те, що їй належить 27/50 частин будинку не відповідає дійсності. Також, [PERSON] вказувала, що доводи позивача про те, що вона самовільно збудувала будівлі на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] не є достовірними, оскільки вказана житлова будівля збудована [PERSON], про що зазначено у технічному паспорті від 26.01.2007 року. З зазначених підстав у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 3 квітня 1961 року, укладеного між житлово-комунальним відділом виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящихся м. Одеси та [PERSON].(Забудовник), [PERSON] згідно рішення виконкому Іллічівської райради депутатів трудящихся м. Одеси № 1782 від 23 грудня 1960 року надано на праві безстрокового користування земельну ділянку [ADDRESS] площею 588 квадратних метрів. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів трудящихся №1065 від 03 вересня 1964 року затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію індивідуального житлового будинку, побудованого [PERSON] по [ADDRESS]. Згідно акту державної приймальної комісії Іллічівського району м. Одеси від 29 квітня 1964 року, загальна житлова площа домобудівлі за адресою: [ADDRESS] складає 40,20 кв.м. Встановлено, що рішенням Малиновського районного народного суду м. Одеси від 10.10.1980 року майно [PERSON] та [PERSON] поділено з визнанням права власності наступним чином: [PERSON] виділено 27/50 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] - 23/50 частин домобудівлі за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 травня 1981 року позовні вимоги [PERSON] задоволено і відповідно до часток у праві власності на жилий будинок з надвірними спорудами йому на 27/50 часток, а [PERSON] на 23/50 часток встановлено порядок користування прибудинковою земельною ділянкою. Самовільно збудований подружжям [PERSON] та [PERSON] гараж «Г» рішенням райвиконкому Малиновської районної ради м. Одеси № 552 від 07 серпня 1981 року узаконено, і 28 жовтня 1981 року [PERSON] продав належну йому частину будинку і гараж «Г» [PERSON] За договором купівлі-продажу [PERSON] продав 27/50 частин купленої ним раніше зазначеної частини будинку з надвірними спорудами і гараж «Г» - [PERSON], а остання за договором дарування від 15 червня 1984 року подарувала їх, а саме: 27/50 частин жилих та підсобних приміщень у спірному жилому будинку з надвірними будівлями «В» вбиральня, «Г» - гараж, 1-4,7 - огорожу та 1-4 замощення. Договори нотаріально посвідчені. Рішенням судової колегії по цивільних справах Одеського обласного суду від 19 березня 1982 року позов [PERSON] задоволено частково. Виділено [PERSON] на праві власності у житловому будинку розташованому в [ADDRESS] приміщення 20,3 кв.м та 10,5 кв.м з передачею у користування мостіння, парканів, калитки, вбиральні з [PERSON] у рівних частках, що складає в ідеальному виразі 11/25 часток житлового будинку вартістю - 5782,00 рублів. Частину будинку, що складається з приміщень 9,2 кв.м, 6,2 кв.м, 2-х коридорів по 4 кв.м кожний, веранди 8,2 кв.м, тамбура 2,6 кв.м, гаражу, погребу з передачею у користування з [PERSON] в рівних частках мостіння, парканів, вбиральні, калитки, що складає в ідеальному виразі 14/25 часток вартістю 7229,00 рублів - залишити на праві власності [PERSON]. Документами підтверджується, що у 1990 році [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу і дарування частково недійсними. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1990 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі - продажу частини жилого будинку [ADDRESS] укладений 02 грудня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] та договір дарування цієї частини будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 червня 1984 року у частині визначеної у них частки у праві спільної власності. Визнано за [PERSON] право власності на 1/50, а всього на 14/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1990 року залишено без змін. В інтересах [PERSON] - іншої співвласниці будинку [ADDRESS], за касаційною скаргою до Верховного Суду України звернувся заступник прокурора Одеської області. Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07 березня 2010 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1990 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Скасовуючи вищевказані рішення Верховний Суд України встановив, що вимоги щодо обраного позивачкою способу захисту власності суд не вправі був задовольняти, оскільки він порушує права інших осіб, що мають право власності на цей будинок, чинне законодавство щодо реєстрації права власності. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2017 року, 11/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] на підставі рішення судової колегії по цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року. Дата прийняття рішення - 13.01.2009 року. Проаналізувавши вищенаведені документи, суд приходить до висновку, що на даний час за спірною адресою зареєстровано право власності тільки на одну частку - 11/25 за [PERSON], спадкоємицею якої є [PERSON], підстава - рішення апеляційного суду Одеської області б/н, рішення чинне, за даним рішенням ідеальна доля [PERSON] складає - 14/25 часток. Документи що є у справі свідчать, що [PERSON] придбав частину будинку у [PERSON] у той час коли було чинне рішення Малиновського райсуду міста Одеси 11 травня 1981 року, за яким доля [PERSON] складала 27/50, а після рішення суду від 19.03.1982 року свою ідеальну частку з частки 27/50 на частку 14/25 не перереєстрував. Порядок розгляду справ за позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою регулюється роз'ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами Земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами і доповненнями внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року, де вказується, що при вирішенні спору між співвласниками домоволодіння щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою суд з'ясовує, чи був встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками, або попередніми особами, що користувалися земельною ділянкою, враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я, враховуються вимоги санітарних правил та правил протипожежної безпеки. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на яку має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель ста споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах у тому ж самому обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пред'явила суду оригінал договору дарування від 15 червня 1984 року згідно, з яким [PERSON] є власницею 27/50 часток домоволодіння [ADDRESS], право власності зареєстровано за позивачкою у ОМБТІ 31 жовтня 1988 року. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просить встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно часток у домоволодінні [ADDRESS] з врахуванням того, що її частка у будинку становить - 27/50, а частка [PERSON]- як правонаступниці [PERSON] - 23/50. Суд не погоджується з правовою позицією позивачки та її представника, оскільки документи наведені вище у мотивувальній частині рішення свідчать, що частка [PERSON] як правонаступниці [PERSON] складає - 11/25 відповідно до рішення судової колегії по цивільних справах Одеського обласного суду від 19.03.1982 року. Дата реєстрації права власності - 13.01.2009 року. Оскільки частки 11/25 та 27/50 не складають одне ціле, це суперечить реєстрації права власності, а тому позбавляє можливості [PERSON] здійснити реєстрацію права власності належної їй частки у домоволодінні [ADDRESS] у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В судовому засіданні [PERSON], посилаючись на листи з КП «ОМБТІ та РОН» наголошує, що розміри вказаних часток не відповідають дійсності, окрім цього відповідачка не визнає права власності [PERSON] на будь-яку частку нерухомого майна у спірному домоволодінні. Згідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом за правилами ст. 392 ЦК України, зокрема про зміну її частки у праві власності на спірне домоволодіння. Пред'являючи вказаний позов [PERSON] просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] шляхом виділу в натурі частини земельної ділянки, яка відповідає її частки у домоволодінні [ADDRESS] у відповідності до висновку № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської Ради за участю третьої особи - [PERSON] про визначення порядку користування земельної ділянкою та виділу в натурі. Як вбачається з висновку № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року експертом запропоновано на розгляд суду варіант порядку користування земельною ділянкою площею 576 кв.м, при домоволодінні [ADDRESS] у відповідності з ідеальними долями власників, відповідно до якого [PERSON] з долею 27/50 пропонується виділити ідеально належну земельну ділянку площею 311 кв.м (576х27/50), що складається з двох частин: частини площею 96 кв.м, розташованої з приляганням до фасадної та лівої зовнішньої частини земельної ділянки, що включає площу зайняту будівлями житлового будинку, а також частину прибудинкової території; частини площею 215 кв.м, розташовану з приляганням до фасадної правої та задньої межам земельної ділянки, що включає у тому числі площу між гаражем літера «Г», теплицею «IV», частини ділянки вільної від забудови та городу. На першу та в'їзд на другу частину пропонується зберегти існуючу - з [ADDRESS]. Співвласниці [PERSON].(правонаступник [PERSON].) з долею 23/50 пропонується виділити ідеально належну ізольовану земельну ділянку площею 265 кв.м (576 х 23/50) розташований в центральній частині земельної ділянки з примиканням до фасадної частини лівої та задньої зовнішньої межі. Вхід на ділянку пропонується організувати з [ADDRESS]. Примітка: по даному варіанту передбачається безперешкодний доступ [PERSON] до зовнішніх стін прибудови літера « а 1», гаражу « Г», теплиці «IV», орієнтованим на ділянку, що виділяється співвласниці [PERSON] (правонаступник - [PERSON].) на період обслуговування. Дослідивши вказаний Висновок № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року, суд не погоджується з правовою позицією позивачки та її представника в тієї частині, що суд може встановити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] шляхом виділу в натурі частини земельної ділянки, яка відповідає часткам співвласників, з врахуванням частки [PERSON] як 27/50 та частки [PERSON] як 23/50, оскільки за [PERSON] зареєстрована частка 11/25, що не відповідає частці вказаній у Висновку № 8. Судом також враховуються положення ч.1 ст. 364 ЦК України згідно з якими, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, суд може задовольнити вимоги про виділ частки земельної ділянки в натурі, тільки у тому випадку, коли позивач та відповідач являються власниками земельної ділянки, а у сторін по справі право встановлювальний документ підтверджуючий право власності на земельну ділянку - відсутній. На підставі ухвали суду від 20.11.2017 року за клопотанням представника позивачки [PERSON] по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання:1.Визначити варіанти порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] між співвласниками домоволодіння з частками 27/50, 22/50 та 1/50 (без врахування двору загального користування); 2. Чи є на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] самовільні споруди, чи порушують самовільні забудови права співвласника з часткою 27/50 та чи відповідають самовільні споруди ДБН та СНІП? 03.01.2018 року до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надіслано клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 521/5307/15-ц від 02.04.2015 року (експертиза № 17-5741). У клопотанні експерт просить уточнити частки співвласників домоволодіння відповідно до правовстановлюючих документів, за якими необхідно розробляти варіанти порядку користування досліджуваною земельною ділянкою. Експерт також просив надати наступні додаткові матеріали, необхідні для виконання експертизи:1. Правовстановлюючі документи всіх співвласників з частками 27/50, 11/25, 1/50 на домоволодіння [ADDRESS].2. Правовстановлюючу та землевпорядну документацію на земельну ділянку [ADDRESS] у повному обсязі, у тому числі з каталогами координат в державній системі координат. 3. Технічний звіт за результатами геодезичних вишукувань з визначенням фактичної площі та меж земельної ділянки [ADDRESS] у повному обсязі, у тому числі з каталогами координат в державній системі координат з зазначенням усіх будівель, споруд, огорож, виконаний сертифікованою організацією (фахівцем) станом на теперішній час. 06.03.2018 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надіслано повідомлення № 17-5741 від 20.02.2018 року про неможливість надання висновку по даній цивільній справі, з якого вбачається, що у відповідності до вимог ст.72 ЦПК України 26.12.2017 року виконання експертизи було призупинено у зв'язку з тим, що експерти заявили клопотання про надання наступних додаткових матеріалів, які у встановлений законом термін (до 45 календарних днів) до Одеського НДІСЕ не надійшли. Виходячи з вищевикладеного, відповідно до ст.72 ЦПК України і пп.2.1, п.2,пп.4.11 п.4 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 року № 53/5 ( у редакції Міністерства юстиції України від 26.04.2017 року № 1420/5) матеріали даної цивільної справи повернуті на адресу суду без надання висновку. В судовому засіданні 11 липня 2018 року приймала участь позивачка [PERSON], її представник - адвокат [PERSON], відповідачка [PERSON], її представник - [PERSON] Позивачкою [PERSON] надано суду лист фізичної особи - підприємця [PERSON], який має кваліфікацію інженера-геодезиста, відповідно до кваліфікаційного сертифікату [NUMBER] та Свідоцтва про підвищення кваліфікації Серія [NUMBER] від 27 грудня 2017 року, з якого вбачається, що за заявою [PERSON] про виконання топографо-геодезичних вишукувань за адресою: [ADDRESS], ним було виконано збір, аналіз та систематизацію картографічних матеріалів, підбір вихідних пунктів ДГМ, матеріалів минулих років. За цими даними не має можливості вирахувати фактичну площу та межі земельної ділянки, у тому числі з каталогами координат у державній системі координат з виказанням усіх будівель, споруд, огорож. У листі вказується, що 10 січня 2018 року було виконано виїзд на місцевість для проведення комплексу топографо-геодезичних вишукувань. При розвитку геодезичної мережі були використані місцеві пункти полігонометрії 2-го класу РР8301 та РР8299, від яких прокладено теодолітні ходи до земельної ділянки. Для виконання топографо-геодезичної зйомки потрібен доступ до жорстких контурів місцевості, в даному випадку таких умов не було надано, через те, що прохід загального користування був закритий. У замовника можливості забезпечити прохід до меж земельної ділянки та контурів не має. Тому не має можливості вирахувати фактичну площу та межі земельної ділянки у тому числі з каталогами координат в державній системі координат з зазначенням усіх будівель, споруд, огорож. Окрім вказаного листа, суду надано копію свідоцтва про повірку законодавчо - регульованого засобу вимірювальної техніки [NUMBER], чинне до 08.12.2018 року, копію кваліфікаційного сертифікату інженера геодезиста [NUMBER], копію Свідоцтва про підвищення кваліфікації інженера - геодезиста серія [NUMBER], проте не надано доказів повідомлення іншого учасника справи - правонаступниці власника частини домоволодіння - [PERSON], про прибуття інженера - геодезиста за адресою: [ADDRESS], 10 січня 2018 року. Положенням ст. 6 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що особа або орган, які призначили експертизу, повинні забезпечити судовому експерту безперешкодний доступ до об'єкта дослідження. Згідно із п. 3.9 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом № 53/5 Міністерства Юстиції України від 08.10.1998 року, якщо необхідно провести експертизу (дослідження) на місці події або огляд об'єкта за його місцезнаходженням, орган або особа, яка призначила експертизу (замовила дослідження), повинна забезпечити прибуття експерта, безперешкодний доступ до об'єкта, а також належні умови його роботи. З урахуванням того, що проведення експертизи є необхідним для встановлення та підтвердження обставин, на які посилається позивач, отже позивач або її представник мали можливість звернутися до суду з клопотанням про забезпеченням безперешкодного доступ до об'єкту дослідження, зобов'язавши відповідачку та інших осіб не чинити експертам перешкоди до об'єкту дослідження, про те вказаного клопотання заявлено не було. В судовому засіданні 11.07.2018 року позивачка [PERSON] на запитання суду відповідала, що клопотань не має та просить суд при розгляді даної справи та прийнятті рішення по справі враховувати Висновок № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосуваннями судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами і доповненнями внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року роз'яснено, що суд не може відмовити у позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою, для зміни якого не має підстав він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розмірі й межі тих ділянок, які має використовувати кожна із сторін і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю. Таким чином, з врахуванням підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, аналізу законодавства, що регулює правовідносини між співаниками домоволодіння користувачами земельних ділянок, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом виділу частини земельної ділянки в натурі. Стосовно позовних вимог про зобов'язання знести розташовану на земельній ділянці самочинну споруду, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з уточненої позовної заяви [PERSON] в редакції від 24.05.2016 року позивачка просить суд зобов'язати [PERSON] знести самовільно збудовані будівлі розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], однак у тієї частині позовної заяви, де мали б бути викладені обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини відсутні посилання на об'єкти самочинного будівництва, які здійснила відповідачка [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги Висновком № 8 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз 16.03.2011 року. З дослідницької частини експертизи вбачається, що експерту під № 3 поставлено завдання відобразити на плані земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на момент проведення експертизи зі всіма спорудами [PERSON] та [PERSON], а саме узаконені, самовільно побудовані. Відповідно до досліджувальної частини експертом по третьому питанню встановлено, що в ході обстеження в натурі, а також з врахуванням даних технічної інвентаризації ОМТБІ та РОН від 26.01.2007 року встановлено, що у фактичному користуванні [PERSON] (правонаступник [PERSON].) знаходяться в жилому будинку літера «А» квартира № 2 у складі приміщень 2-1- кухня, 2-2-жила кімната. При цьому зі слів [PERSON] порядок користування вбиральнею літ. «В» між співвласниками не визначено, а [PERSON] вбиральнею не користується, оскільки її частина домоволодіння обладнана вбудованим санвузлом. У самому Висновку №8 експертизи від 16.03.2011 відповіді щодо самочинних об'єктів побудованих [PERSON] - відсутні. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суд приймає до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, враховуючи докази надані суду стороною позивача щодо самовільно збудованих [PERSON] будівель, то суд не вбачає обґрунтованих підстав для висновку, що ці будівлі існують, збудовані саме [PERSON] та могли б якимсь чином завдати пошкоджень, як житловому будинку позивачки так і господарським будівлям її домоволодіння та створювати їй перешкоди в користуванні, як цими будівлями так і земельною ділянкою на якій вони розташовані.

Outcome: dismissed