Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У квітні 2016 року ПрАТ АІСЕ Україна звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому зазначило, що 21 травня 2009 року між ЗАТ АІСЕ Україна, правонаступником якого є ПрАТ АІСЕ Україна, та [PERSON] було укладено угоду № 218435 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки ТАТА, та підписано Додатки № 1 та № 2 до угоди. 26 липня 2010 року було укладено договір про внесення змін до Додатку № 1 до угоди, а саме змінено марку автомобіля на Шевроле Авео. Зазначена угода укладена в рамках створеної в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів Автоплан. У грудні 2010 року [PERSON] отримав автомобіль Шевроле Авео, кузов № КL1SF69YЕВW095292, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 щомісячних повних внесків. Крім того, 10 грудня 2010 року були укладені договори поруки з [PERSON] і [PERSON], які зобов'язалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником зобов'язань за угодою. З червня 2014 року [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання. Заборгованість за угодою складає 43072,47 грн. За цих підстав ПрАТ АІСЕ Україна просило стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за угодою № 218435 від 21.05.2009 року в розмірі 43072,47 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 вересня 2016 року провадження у справі в частині вимог ПрАТ АІСЕ Україна до [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з його смертю 29 травня 2014 року. У судове засідання представник ПрАТ АІСЕ Україна не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що угода між позивачем і відповідачем була укладена з порушенням законодавства, а саме в порушення Закону України Про захист прав споживачів позивач не надав повної інформації щодо автомобіля та розрахунку щомісячних внесків, включив до угоди несправедливі умови, внаслідок яких всі ризики щодо зростання ціни на автомобіль покладені на споживача. Сума боргу за її підрахунком складає 3039,40 грн. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПрАТ АІСЕ Україна на суму 43072,47 грн., визнати угоду в частині зростання ціни на автомобіль недійсною, визнати ціну отриманого боржником автомобіля 92960 грн., визнати суму оплати послуг позивачу 39043,20 грн., взяти до уваги розмір оплачуваних нею внесків в сумі 128963,80 грн., визнати суму боргу на користь позивача в розмірі 3039,40 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що згідно з пунктом 4.2 договору поруки зобов'язання за цим договором припиняються у зв'язку із вибуттям боржника внаслідок його заміни іншою особою, якщо поручитель не виявить бажання відповідати за нового боржника. 29 травня 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина. Вона як поручитель не надавала своєї згоди на виконання зобов'язань іншим боржником. Просила в задоволенні позову ПрАТ АІСЕ Україна відмовити. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позові вимоги ПрАТ АІСЕ Україна задоволенню не підлягають за наступних підстав: Судом встановлено, що 21 травня 2009 року між ЗАТ АІСЕ Україна, правонаступником якого є ПрАТ АІСЕ Україна, та [PERSON] в рамках створеної в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів Автоплан було укладено угоду № 218435 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки ТАТА, та підписано Додатки № 1 та № 2 до угоди. Згідно з договором про внесення змін до Додатку № 1 від 26 липня 2010 року марку автомобіля було змінено на Шевроле Авео. В грудні 2010 року [PERSON] відповідно до укладеної угоди отримав автомобіль Шевроле Авео, кузов № КL1SF69YЕВW095292, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 щомісячних повних внесків. У забезпечення виконання зобов'язань між ПрАТ АІСЕ Україна та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки від 10 грудня 2010 року, відповідно до п. 1.2 якого в разі невиконання боржником зобов'язань за угодою боржник і кожен із співпоручителів відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п. 4.2 договору поруки зобов'язання за цим договором припиняються, коли боржник повністю вибуває з передбачених угодою зобов'язань внаслідок заміни його іншою особою (заміні сторони в договорі), якщо співпоручитель не виявить бажання відповідати за нового боржника. Також судом встановлено, що 29 травня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 654 від 29 травня 2014 року. Після смерті [PERSON] 4 листопада 2014 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1018/2014 року за заявою його дружини [PERSON] про прийняття спадщини, на ім'я якої 8 вересня 2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири № 34 у житловому будинку № 10 по вул. Войнової у м. Павлограді Дніпропетровської області. Як вбачається з позовної заяви, у зв'язку із невиконанням боржником зобов'язань з червня 2014 року заборгованість на час звернення позивача до суду складає 43 072,47 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. За приписами ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель, за змістом указаним норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Згідно зі ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. На підставі ч. 1 ст. 608 цього Кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою\~\~у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у моменті її смерті. З аналізу вказаних статей вбачається, що у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, в порядку спадкування обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Крім того, в абз. 4, 5 п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. При цьому на\~поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року № 6-206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Враховуючи, що боржник [PERSON] помер 29 травня 2014 року, а пунктом 4.2 договору поруки, укладеного між ПрАТ АІСЕ Україна та [PERSON] і [PERSON], передбачено, що порука припиняється після заміни боржника, якщо співпоручитель не погодиться забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, позов до спадкоємця боржника, який прийняв спадщину, позивачем не заявлявся, відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та не надали своєї згоди відповідати за нового боржника, в задоволенні позову ПрАТ АІСЕ Україна до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу необхідно відмовити. Посилання [PERSON] в своїх заперечення проти позову про необхідність визнання угоди частково недійсною та визначення суми боргу в розмірі 3039,40 грн., правового значення для вирішення справи не мають, оскільки відповідач не надавала своєї згоди на стягнення з неї цієї суми як поручителя. Крім того, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, а відповідачем зустрічний позов до ПрАТ АІСЕ Україна заявлений не був. У даному випадку відповідач [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ПрАТ АІСЕ Україна в загальному порядку.

Outcome: dismissed