Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2015 року позивач дізнався від співробітників ЖЕД « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району», що відповідач протиправно розповсюджує про позивача недостовірну (негативну) інформацію наступного змісту: « [PERSON].зробила тваринницьку ферму по розведенні кролів та котів, кількість, яких вже давно більша за сотню…, вбиває тварин… чи то для власного споживання чи для реалізації…, постійно літає пух та шерсть тварин і так далі». Позивач вказує, що вона не мав жодного відношення до даної заяви, оскільки при огляді її квартири комісія знайшла двох доглянутих котів, на кожного з яких є міжнародний ветеринарний паспорт. Інформація, що була поширена відповідачем, абсолютно не відповідає дійсності. Поширена недостовірна інформація порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації в очах невизначеного кола осіб, які могли її почути. За таких обставин, позивач просить визнати недостовірним, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості, зазначені в листі до Київського міського голови Кличко В.В. від 19.08.2015року. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000,00грн. та судовий збір. Представник позивача в суд не з'явився про розгляд справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. У відповідності до положень ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За приписами ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, для яких законом установлено інший порядок оскарження. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, позивач просить визнати недостовірною вищенаведену інформацію, яку щодо нього поширила відповідач у листі Київському міському голові Кличко В.В. від 19.08.2015р.. а саме« [PERSON].зробила тваринницьку ферму по розведенні кролів та котів, кількість, яких вже давно більша за сотню…, вбиває тварин… чи то для власного споживання чи для реалізації…, постійно літає пух та шерсть тварин і так далі».( а.с.9). Згідно акту від 15.09.2015року співробітників ЖЕД « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району», вбачається, що 15.09.2015р. була відвідана квартира № 97 будинок № 14-в по пр.-ту Оболонському. На час відвідування в квартирі знаходилися два доглянуті домашні коти, кролів та іншої живності не виявлено. Квартира знаходиться в задовільному санітарно- технічному стані.( а.с.10). Окрім того, як вбачається з матеріалів справи у позивача на даних домашніх тварин є міжнародний ветеринарний паспорт( а. с. 11-14). Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідач жодних доказів на підтвердження поширеної ним та оспорюваної в даній справі інформації не навів. Таким чином, поширену відповідачем та відтворену через лист інформацію відносно позивача суд визнає недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме: честь, гідність та ділову репутацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Недостовірна інформація поширена відповідачем, а тому суд вважає, що саме він зобов'язаний спростувати зазначену інформацію. Серед інших вимог позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50000 грн. 00 коп. моральної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів та не підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Outcome: partial