Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 червня 1994 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.09.2014 шлюб між ними розірвано. За час шлюбу, а саме 25.08.2009 за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2009, посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. Оскільки добровільної згоди щодо поділу спільного майна сторони не досягли, позивач звернулась до суду з вказаним позов для захисту своїх прав. Просила суд визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 135910 грн.; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 135910 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що з 14.06.1994 сторони перебували у зареєстрованому шлюбу. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.09.2014 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу, [PERSON] за спільні сімейні кошти придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.2009, посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А., зареєстровано в реєстрі за №6180. Договір купівлі-продажу за спільною згодою подружжя було укладено на ім'я чоловіка. Право власності на оспорювану квартиру зареєстровано 07.09.2009 за [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №74367787 від 30.11.2016. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішення спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно набутого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Відповідно до ст. 65 СК України зазначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина та чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, незалежно від припинення шлюбу дружина та чоловік мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS]придбана сторонами за час шлюбу, це майно не може вважатися роздільним майном, оскільки набуте за спільні кошти подружжя, а отже є спільною власністю подружжя. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved