Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 серпня 1978 року у Дзержинським відділом РАЦС Донецької області, актовий запис №443. В обґрунтування позову зазначає наступне. 26.08.1978 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Наразі, після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем з початку 2002 року ніяких дій для примирення ні вона ні відповідач не приймали. Спір про поділ майна відсутній. Підставою для розірвання шлюбу є фактичне припинення шлюбних відносин більше 15 років тому. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 серпня 1978 року у у міськвідділі ЗАГС м. Дзержинська Донецької, актовий запис №443, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-НО № 262510. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна відсутній. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. \~ \~ \~ \~Статтею 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~ Позивач просила залишити їй прізвище «Сидельник»\~ \~ \~ \~. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved