Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 04 вересня 2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 1645. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народилася донька: [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, у зв'язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить її інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачем вона не має. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції розірвати. У судове засідання позивачка не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву, в якій вказала, що поданий позов підтримує у повному обсязі, просила про його задоволення. Крім того, також у поданій заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав через канцелярію суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що з 04 вересня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 1645 (а.с.7). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній й відповідно між ними досягнуто згоди, що дитина буде проживати разом із позивачкою. Судом також достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім'я сторін розпалась й відповідно існує формально, сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, що також підтверджено наявними у матеріалах справи даними щодо місця проживання сторін, які проживають за різними адресами. При цьому, відповідачем, в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів на спростування вказаного. За таких обставин, ураховуючи те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також подані сторонами заяви, суд дослідивши матеріали справи, а також ураховуючи подану відповідачем заяву, в якій він не заперечує проти розірвання шлюбу, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, на даний час шлюб носить виключно формальний характер, у зв'язку із чим приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені нею судові витрати, вони підлягають стягненню з відповідача в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved