Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 20 жовтня 2012 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки не зійшлися характерами, поглядами на сімейне життя. Спільно господарство не ведуть, більше року проживають окремо одне від одного. Переконана, що збереження шлюбу не можливе і суперечитиме її інтересам, які мають істотне значення. Просить шлюб розірвати, дітей залишити для проживання з нею, та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечив розірвати шлюб, дітей залишити проживати з позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 жовтня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, місце державної реєстрації шлюбу Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 106, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ № 077571, виданим 20 жовтня 2012 року (а.с. 5). Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). З літа 2015 року сторони, як вбачається з їх пояснень, проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. За таких обставин, враховуючи взаємне бажання подружжя розірвати шлюб, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки суперечить їх інтересам, а тому шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Неповнолітніх дітей сторін, з урахуванням думки відповідача і тих обставин, що вони проживають з позивачкою, належить залишити для проживання з останньою. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю, то з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 2).

Outcome: approved