Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики.Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.11.2012 року між нею та відповідачем був укладений письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1719. У відповідності до даного договору, відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 111902 грн. строком з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року включно без сплати відсотків за користування грошовими коштами і отримав їх до підписання даного договору. Станом на 22.10.2015 року (дату подання позову) зобовязання з повернення коштів не виконано, а звернення позивача до відповідача про повернення йому суми коштів виявились безрезультатними. Просить суд позов задовольнити, стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 111902 грн., проценти за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 6612, 94 грн., інфляцію за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 86164, 54 грн., упущену вигоду за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 38606, 19 грн. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутністю, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки суду не повідомлені, неявка відповідачів не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 01.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1719 (а. с. 6). У відповідності до пункту 1 даного договору позичальник позичив у позикодавця гроші у сумі 111902 (сто одинадцять тисяч девятсот дві) грн. 00 коп., що на день укладання цього договору еквівалентно 14000 (чотирнадцяти тисячам) доларів США і отримав їх до підписання цього договору. Гроші передані у національній валюті України українських гривнях. Проценти за користування позикою не нараховуються. Згідно з пунктом 3 договору, позичальник свідчить, що на момент підписання цього договору у шлюбі не перебуває та ні з ким однією сімєю не проживає, про що подана відповідна заява, зміст якої доведено до відома позикодавця. Укладання цього договору здійснюється за згодою чоловіка позикодавця, [PERSON], яку викладено у заяві, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], першого листопада дві тисячі дванадцятого року за реєстровим №1718. Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 1\~статті 1047 Цивільного кодексу України,\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно до частини 1\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 509 Цивільного кодексу України вказує, що зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана зробити на користь іншої сторони (кредитора) визначені дії. Зобовязання виникають відповідно до підстав, зазначених у статті 11 цього Кодексу. Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, розрахунок 3% річних розраховується за формулою: сума 3% річних = сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочення : 100. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає: 111902 х 3% х 719/365= 6612, 94 грн. Щодо розрахунку інфляційних витрат, то сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: (індекс інфляції за перший місяць прострочення : 100) х (індекс інфляції за другий місяць прострочення : 100) …х… індекс інфляції останній місяць прострочення : 100). (100.2/100) х (100.5/100) х (100.2/100) х (100.6/100) х (102.2/100) х (103.3/100) х (103.8/100) х (101.0/100) х (100.4/100) х (100.8/100) х (102.9/100) х (102.4/100) х (101.9/100) х (103.0/100) х (103.1/100) х (105.3/100) х (110.8/100) х (114,0/100) х (102.2/100) х (100.4/100) х (99/100) х (99,2/100) х (102.3/100) = 1, 77. Сума інфляційних втрат складає: 111902 (сума боргу) х 1, 77 (сукупний індекс інфляції) 111902 (сума боргу) = 86164, 54 грн. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до частини 1\~статті 22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, за 23 місяці, які пройшли з 01.11.2013 року (строк, до якого повинно бути виконано зобовязання по поверненню грошових коштів) сума упущеної вигоди складає 34, 5 % від неповерненої вчасно суми 111902 грн., тобто 38606, 19 грн. (При цьому, середній відсоток процентів банків за депозит в гривнях України складає 18 % річних, або 1, 5 % на місяць). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, а саме стягненню підлягає заборгованість за договором позики у розмірі 111902, 00 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 6612, 94 грн., сума інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 86164, 54 грн., сума упущеної вигоди за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 38606, 19 грн.

Outcome: approved