Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування заявленого позову вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 15 вересня 1997 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Лавутою Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №2-4524, вона є власником житлового будинку [ADDRESS] За вказаною адресою зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], який ніколи не вселявся і не проживав у даному житловому будинку, оскільки більше 10 років постійно проживає в Російській Федерації. Однак, відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації за даною адресою, що перешкоджає їй, як власнику, належним чином користуватись та розпоряджатись квартирою, зокрема оформити щомісячну адресну безготівкову субсидію для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подавав. Заслухавши позивачку, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 15 вересня 1997 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Лавутою Т.О. та зареєстрованим в реєстрі за №2-45245. У житловому будинку [ADDRESS] з 22 серпня 2008 року зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №1330/02-27/2018 від 23 жовтня 2018 року. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 20 жовтня 2016 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON], який є братом позивачки, у будинку зареєстрований, однак не проживає. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, показали, що відповідач [PERSON] більше 10 років не проживає у житловому будинку [ADDRESS], виїхав на постійне місце проживання за межі України. З огляду на викладене, відповідача [PERSON] слід визнати такими, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на її користь слід стягнути 704 грн. 80 коп. понесених нею судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved