Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити режим побачень з дитиною, встановлений рішенням Варвинського районного суду від 2 червня 2016 року, визначити режим побачень [PERSON] з донькою один раз на тиждень - в понеділок, 2 години в присутності свідків і в громадському місті, в присутності матері дитини. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що вона з дитиною переїхала до батьків в с.Линовиця Прилуцького району Чернігівської області, в денний час доби вона буде працювати, тому не зможе забезпечувати відповідачу побачення з донькою в своїй присутності, а з батьками колишнього чоловіка боїться залишати, оскільки між ними постійно виникають конфлікти. У травні 2017 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просив змінити спосіб його участі у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] та її виховання в такий спосіб: особисте спілкування за місцем його проживання ([INFO] у денний та нічний час, без присутності матері, протягом двох робочих і одного вихідного дня, а саме: з 8-00 год. четверга до 20-00 год. суботи кожного тижня з можливістю відвідувати дитячі розважальні заклади в смт.Варва та м.Прилуки. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обгрунтовував тим, що протягом останніх двох місяців [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, рішення суду щодо побачень з дитиною в місці проживання батька взагалі не виконується з листопада 2016 року. [PERSON] вказує, що між сторонами не існує взаєморозуміння і доброзичливих стосунків, зустрічі, які відбуваються, супроводжуються конфліктами в присутності дитини, тому з метою збереження психологічної рівноваги у спілкуванні [PERSON] Катаріни з батьком є необхідність встановити побачення без присутності матері. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2017 року в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено частково, змінено спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дитиною - дочкою [PERSON], [INFO], встановлений рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року у цивільній справі № 731/163/16-ц; визначено такий спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] без присутності матері [PERSON]: - особисте спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON] за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] у денний час з 17:00 до 19:00 години кожного четверга та з 10:00 до 20:00 години кожної суботи, з можливістю відвідувати дитячі розважальні заклади в смт. Варва та м. Прилуки. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду та задовольнити її первісний позов. Позивач вказує, що відповідач не виконував рішення суду від 2 червня 2016 року, де прописано, що він повинен спілкуватися з дитиною в присутності матері. [PERSON] посилається, що [PERSON] ігнорує її заборону давати дитині солодощі і газовані напої. Також зазначає, що судом не враховано той факт, що відповідач не володіє українською мовою і є соціально неадаптованим, були випадки жорстокого поводження з боку [PERSON] щодо її старшого сина та в неї виникають занепокоєння щодо відношення її колишнього чоловіка та доньки, а також занепокоєння щодо вивозу доньки закордон. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Позивач за зустрічним позовом вважає тимчасове перебування дитини з батьком протягом трьох днів таким, що не суперечить встановленим у справі обставинам, нормам права, судовій практиці та інтересам дитини. Також [PERSON] вказує, що як орган опіки і піклування, так і соціальні служби, підтвердили можливість перебування з батьком доньки як у денний, так і в нічний час доби, для чого він має всі умови: сезонний одяг, ліжко, окремо облаштовану кімнату зі зручностями, ігровий майданчик на подвір'ї. Позивач за зустрічним позовом посилається, що перебування його доньки під наглядом діда і баби суперечить переважному праву батьків у спілкуванні і вихованні дитини, що в судовому рішенні не обґрунтовано. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу. перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року задоволено позов [PERSON]; зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дочкою [PERSON], [INFO]; визначено такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини в присутності матері: 1) мати систематичні побачення з дочкою [PERSON], [INFO], кожного дня у денний час доби тривалістю не менше 2 годин за попередньою домовленістю з [PERSON]; 2) місцем таких побачень і спілкування, крім місця проживання [PERSON], визначити також теперішнє місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у 2 (два) будні дні та 1 (один) вихідний день в тиждень не менше двох годин на день за попередньою домовленістю з [PERSON] [PERSON] разом з дитиною переїхала в с.Линовиця Прилуцького району, в зв'язку з чим, а також у зв'язку з напруженими стосунками між сторонами, виникла необхідність змінити режим побачень батька з дитиною. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з доцільності дозволити побачення дитини з батьком без присутності матері з метою психологічної рівноваги малолітньої [PERSON], оскільки батьки дитини не можуть разом прийти до якого-небудь конструктивного рішення в питанні спілкування з дитиною. Також судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] надто звужують право батька на спілкування з дочкою, а позовні вимоги [PERSON] є завищеними, адже в трирічному віці дитині некомфортно буде знаходитись без матері протягом трьох днів. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду щодо необхідності зміни режиму побачень батька з дитиною і при цьому враховує наступне. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153, ч.ч. 1, 2 ст.157 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання вихованні дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У справі «Мамчур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив: «необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звідси випливає, що сімейні зв'язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім'ю. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз'єднує сімейні зв'язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім'ї». Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості особистого спілкування [PERSON] з дочкою без присутності матері, враховуючи, що між батьками дитини існують неприязні стосунки, які можуть негативно вплинути на психіку дитини. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має всі умови для проживання дитини - дитяче ліжко, комод, письмовий стіл, комп'ютерний стіл, на подвір'ї встановлено пісочницю, дитячий будинок, гойдалку. Виконкомом Макіївської сільської ради надано позитивну характеристику [PERSON] При цьому [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що інтереси дитини вимагають присутності матері при її зустрічах з батьком. Встановлення такого способу участі у спілкуванні з дитиною, про який просить [PERSON], є недоцільним, оскільки вимагає досить тривалого (3 дні) розлучення дитини з матір'ю. Колегія суддів вважає за необхідне змінити визначений судом першої інстанції час особистого спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON], визначити його з 14:00 години кожної п'ятниці до 20:00 години кожної суботи, що, на думку суду, буде максимально відповідати інтересам малолітньої дитини, а також батьків. При цьому враховується, що сторони проживають в різних населених пунктах, в зв'язку з чим існує необхідність спочатку дістатися до місця проживання дитини, а потім приїхати до місця проживання батька. Посилання [PERSON] на неправомірну поведінку відповідача щодо дитини [PERSON] не підтверджені доказами і не знайшли підтвердження в ході розгляду справи. Так, згідно повідомлення Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції від 06.09.2016 року дійсно, [PERSON] не впускає [PERSON] до свого господарства, проте це не свідчить про застосування відповідачем до своєї дитини неприпустимої поведінки. Крім того, відповідно до повідомлення Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції від 12.04.2017 року звернення [PERSON] до правоохоронних органів про вчинення протиправних дій [PERSON] перевірялись, але в ході подальших перевірок свого підтвердження не знаходили. Крім того, як встановлено апеляційним судом, [PERSON] грає на флейті і часто виїжджає за кордон, в зв'язку з чим дитина залишається в цей час з її батьками - пенсіонерами. Батьки позивача за первісним позовом за віком є приблизно однаковими з відповідачем, що не може свідчити про те, що вони здійснюватимуть кращий догляд за дитиною, ніж її батько. Твердження позивача за первісним позовом, що відповідач не володіє українською мовою і є соціально неадаптованим, не впливає на гарантоване право відповідача, як батька, приймати участь у вихованні і спілкуванні з дитиною. Твердження [PERSON] про жорстоке поводження її колишнього чоловіка з її сином [PERSON] не підтверджено в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а саме по собі опитування малолітньої дитини в судовому засіданні є не беззаперечним доказом вказаних обставин, тому вказані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду. Враховуючи викладене в сукупності, рішення суду першої інстанції належить змінити в частині визначеного часу особистого спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON], визначивши його з 14:00 години кожної п'ятниці до 20:00 години кожної суботи. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з зустрічним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 640 грн (а.с.33), а при поданні апеляційної скарги - 704 грн (а.с.234). В зв'язку з частковим задоволення його позову немайнового характеру з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 672 грн ((640 : 2) + (704 : 2)) судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Outcome: partial