Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У квітні 2014 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 8600 грн. Відповідно до умов договору суму боргу позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01 листопада 2013 року. [PERSON], посилаючись на те, що відповідач борг не повернув, на його вимогу повернути кошти не реагує, гроші не повертає, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу в розмірі 8600 гривень; 3% річних в розмірі 107,50 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, у якій просить справу слухати без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.22). [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала (а.с. 21). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом установлено, що 01 жовтня 2013 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 8600 гривень, які зобов'язалася повернути в термін до 01 листопада 2013 року про що власноручно написала відповідну розписку (а.с.7). Як встановлено судом до теперішнього часу, на вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів за борговою розписою (а.с. 6), [PERSON] суму позики не повернула. Згідно розрахунку проведеного позивачем в позовній заяві основна сума заборгованості за договором позики станом на 03.04.2014 року становить 8600 гривень, а загальний розмір трьох відсотків річних складає 107,50 гривень. Суд приймає як належні докази надані позивачем розрахунки заборгованості за договором позики, у тому числі 3 % річних. Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'заний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що [PERSON] не виконала взяте на себе зобов'язання за укладеним із [PERSON] договором позики, взяті у борг кошти не повернула, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики та 3% річних. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення задовольняється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved