Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року розірвано. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2014 року у справі № 152/1521/14-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі 500 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів пройшло близько чотирьох років. За цей час значно змінився рівень життя, підвищились ціни і соціальні гарантії. Відповідно до вимог діючого законодавства, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, установлений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області із твердої грошової суми на частку від заробітку, установивши їх у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти сплати ним аліментів на сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши усі обставини справи, суд установив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року (а.с. 13). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 5, 6). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, у розмірі по 500 грн щомісячно, починаючи з 26 серпня 2014 року і до його повноліття (а.с.7-11). Відповідно до довідок Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 1427 та № 1428 від 2 жовтня 2018 року діти - [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем та знаходяться на її повному утриманні (а.с. 14, 15). Відповідач ніде не працює та як він пояснив у судовому засіданні, інших осіб окрім синів [PERSON] та [PERSON], яких він зобов'язаний утримувати у нього немає. З часу присудження аліментів пройшло близько чотирьох років і за цей час значно змінився рівень життя, підвищились ціни і соціальні гарантії, а згідно з діючим законодавством, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що власне і було підставою звернення позивачем із цим позовом. Отже, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Так, згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України установлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 183 СК України). Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 року становить 1944 грн, відтак 50 відсотків від цієї суми становить 972 грн, натомість розмір аліментів на сина [PERSON], що стягується з відповідача на підставі рішення суду від 15 жовтня 2014 року становить лише 500 грн, що значно менше від встановленого законом мінімального розміру аліментів. Розглядаючи вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів, суд враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з указаних підстав аліменти підлягають збільшенню, шляхом зміни способу стягнення. Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, зважаючи на усе вищевикладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід державі судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved