Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка - [PERSON], яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], звернулась в суд до відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління «Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з вище вказаним позовом, у якому зазначила, що укладений між нею та відповідачем 20.04.2007 року договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку банку будинок [ADDRESS] (далі по тексту - будинок) є недійсним. Вказує, що вона є матір'ю 2-х неповнолітніх дітей, які на момент укладання договору іпотеки були зареєстровані та проживали в спірному будинку, проживають в ньому і до цього часу в силу ст.ст.3, 176 СК, 405 ЦК України. При укладенні вказаного договору дозвіл органу опіки і піклування не витребовувався, укладений договір іпотеки є недійсним (нікчемним) в силу ст.ст.71,203.209.215,216,224 ЦК України, ст.177 Сімейного Кодексу України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства». Крім того, до суду позивач звертається за захистом інтересів своїх дітей в силу ст.39 ЦПК України. Вказує, що вона довірилась брату і працівникам банку, не вникала в ті документи, що підписує, сама ніяких довідок не подавала. При укладенні договору мали місце порушення з боку банку та приватного нотаріусу Бердичівського міського нотаріального округу Пашковський Я.А., які повинні були, але не перевірили документи про реєстрацію зазначених дітей .В результаті неповнолітні діти позивачки можуть бути залишені без житла, а тому просить суд задоволити позов. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили суд його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, надавши суду письмове заперечення, в якому вказав, що позивачкою не доведено недійсність правочину з підстав, передбачених ЦК України. Позивачка підписувала договір іпотеки у нотаріуса, який встановив на підставі документів відсутність прав малолітніх дітей на користування будинком, фальшивість документів не доведена. Крім того, позивачка підписала договір іпотеки, отже погодилась з його змістом в цілому та положеннями п.14.7, п.20.12 в тому числі. Тобто, вона як матір є законним представником своїх дітей, несе обов'язок щодо захисту їх інтересів, при укладанні іпотечного договору діяла добровільно, проте недобросовісно (а.с.59-60). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, на засадах змагальності, як того вимагає ст.10 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між позивачкою та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач, укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачка передала в іпотеку банку належний їй на підставі договору дарування від 06.11.2001р. трикімнатний житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 64,8 кв.м. (а.с.25-27,32). Зазначеним договором іпотеки було забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором від 20 квітня 2007 року за № ZRSWGA00000146 (а.с.28-31). 13.04.2007 року ДП «Ваш добробут» видало довідку № 54 та витяг з будинкової книги № 53, що в будинку малолітніх дітей немає (а.с.33). Що стосується довідок про склад сім'ї, виданих ДП «Ваш Добробут», які були надані при укладені спірного договору іпотеки, то перевірити факт їх видачі суд не зміг, оскільки згідно листа ДП «Ваш Добробут», журнали, в тому числі і журнал видачі вказаних довідок, зберігається на підприємстві 3 роки і на даний час знищений. Позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10,11). На момент укладення спірного договору житловий будинок, який є предметом іпотеки, був місцем постійного проживання вище зазначених неповнолітніх дітей позивачки. Частиною 4 ст.29 ЦК України встановлюється, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є також місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце реєстрації є місцем проживання фізичної особи. Проте, з аналізу цих норм, відсутність у фізичної особи реєстрації за місцем проживання, а саме у спірному майні, не означає припинення права власності на це помешкання або обмеження будь-яких його прав, в тому числі права користування, а сам факт реєстрації місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи. З наведеного вбачається, що в разі наявності в одного з батьків права на користування житловим будинком, таке право мають також його діти, які не досягли десяти років. За відмітками в копіях паспорту позивачки (виданого 03.04.2007р. Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській області, тобто в місяці вчинення спірного правочину) вона зареєстрована в житловому будинку з 29.03.2002р., її дочки [PERSON] з 29.03.2002р. та [PERSON] з 22.10.2002р., що також підтверджує факт постійного проживання дітей за місцем їх реєстрації в житловому будинку (а.с.33,67). Дійсні обставини справи свідчать, що видана 13.04.2007 року ДП «Ваш добробут» довідка № 54 та витяг з домової книги № 53 про те, що в будинку малолітніх дітей немає, містить недостовірні відомості. Вказані в ній відомості спростовані дослідженими судом доказами про проживання дітей в будинку , що наведені вище, а сама по собі довідка не може бути визнана судом єдиним і беззаперечним доказом відсутності права дітей позивача на користування житлом. При вчиненні нотаріальних дій, де беруть участь неповнолітні особи, чи від імені малолітніх вчиняють дії батьки чи опікуни, згідно з п.13 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 нотаріуси за паспортом встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Нотаріус за паспортом також з'ясовує наявність у осіб неповнолітніх дітей, та зареєстроване місце проживання цих осіб. Ні приватний нотаріус, ні відповідач не з'ясували, де саме проживає позичальник та її діти, чи не будуть порушені їх права щодо користування житлом у випадку стягнення боргу на іпотечне майно. Для здійснення належного захисту майнових прав малолітнього від зловживань з боку його батьків, сам факт наявності у іпотекодавця дітей віком до десяти років зобов'язував нотаріуса, який посвідчував вказану угоду та реєстрував обтяження щодо нерухомого майна, витребувати у відчужувача дозвіл на укладення такого договору від територіального органу опіки та піклування незалежно від місця реєстрації дітей. Відсутність вимог третіх осіб, як про це вказано в п.14.7 договору, не була встановлена належним чином . Згідно із ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до частини другої та третьої ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень, та купівлі нового житла. В пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відповідно до ст.8 ЦПК України та ст.3 Конвенції «Про права дитини» схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положення ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яке вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, чинне з 01 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Наведене свідчить про недотримання сторонами на час укладення договору іпотеки від 20.04.2007 року вимог законодавства щодо надання згоди у встановленому законом порядку органом опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку, право користування яким мали двоє дітей. Згідно з ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч.1 ст.215 ЦК України). Також, спеціальні умови передачі нерухомого майна в іпотеку передбачені ст.6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном у власника необхідною умовою передачі цього майна в іпотеку є також згода уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування). Суд встановив, що спірний договір іпотеки є недійсним через недотримання при його укладенні вимог ч.2 ст.177 СК України, і ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Наведена вище правова позиція також викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі за №6-405цс15 від 09.09.2015р. та у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі за №6-2918цс15 від 16.03.2016р. Крім того, наведені вище положення узгоджуються із вимогами ч.2 ст.64 та ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, та ч.1 ст.383, ст.391, ч.1 ст.405 ЦК України. Судові витрати позивачки по сплаті судового збору згідно з ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в сумі 551,20 гривень (а.с.1).

Outcome: approved