Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], Управління ДМС в Полтавській області про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач у даній квартирі не проживає з червня 2013 року та не має намірів в подальшому проживати в ньому, в зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляду у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи про що свідчить оголошення про виклик відповідача в судове засідання, надруковане в газеті «Зоря Полтавщини». Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 2007 року, серія [NUMBER] квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] -1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] -1/5 частина, [PERSON] -1/5 частина ( а.с. 6). Згідно договору дарування від 02 вересня 2015 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] 1/5 частину квартири [ADDRESS] ( а.с.8-9). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 23 грудня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, [PERSON] - [INFO] року померла, про що здійснено актовий запис № 398 (а.с.11). В позовній заяві позивачкою вказувалось про те, що [PERSON] доводиться їй батьком, а [PERSON], яка померла [INFO] року - чоловіком. В свою чергу, відповідач по справі [PERSON] колишній чоловік позивачки , з яким остання розірвала шлюб 17.12.2012. року . Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки про склад сім'ї № 823 від 21.04.2016 року в квартирі 3 с14, що у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - батько позивачки; [PERSON] - позивачка, [PERSON] - бувший чоловік позивачки, [PERSON] дочка позивачки та відповідача по справі. В позовної заяві позивачкою вказувалось про те, що з червня 2013 року відповідач не проживає в даній квартирі та наміру в ній проживати не має. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Акту про непроживання та відсутності особистих речей від 10.04.2016 року, засвідченого сусідами: [PERSON], [PERSON], [PERSON] засвідчено факт не проживання відповідача [PERSON] в даній квартирі та відсутність його особистих речей в даній квартирі ( а.с.12). Поряд з цим, ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Поряд з цим, статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів сім'ї. Таким чином, наведені вище обставини підтверджують той факт, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з червня 2013 року та при цьому не несе будь-яких витрат по оплаті проживання, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved