Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що йому та [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У даному будинку разом з ними зареєстрована [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі. Так як сімейне життя у них не склалось, з грудня 2012 року між ними припинені подружні стосунки, і з того часу відповідач фактично в данному будинку не проживає. 29.08.2013 рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області шлюб між ними розірвано. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає йому у здійсненні права власності цим майном. Добровільно знятись з реєстрації [PERSON] не бажає, а тому, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним будинком. Судом до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON]. Предствник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, позивач надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав, просить справу розглядати за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з'явилася, відзив на позов не подала та причин неявки суд не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON], який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з'явився, причин неявки суд не повідомив, пояснень щодо позову, аргументів та міркувань на підтримку або заперечень проти позову не подав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] та його брат [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], яка з 24.05.1997 до 29.08.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем. З грудня 2012 року [PERSON] в даному будинку не проживає, її особисті речі в будинку відсутні. Вказані обставини підтверджуються: поясненнями позивача та представника позивача, актом обстеження житлово-побутових умов та факту проживання № 598/2017 від 14.08.2017, свідоцтвом про право на спадщину № 1-2029 від 19.11.1999, копією домової книги, технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 29.08.2013. У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким законом не може бути ЖК Української РСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення ст. 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК Української РСР застосуванню не підлягають. Є встановленим, що відповідач поселився у спірний будинок як член сім'ї власника цієї квартири і набув право користування таким. Після розірвання шлюбу між сторонами 29.08.2013 статус відповідача як члена сім'ї позивача припинений. Відтак, положення ст. 405 ЦК України при вирішенні спору про право членів сім'ї власника на користування цим житлом не підлягають до застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сім'ї власників будинку [ADDRESS] і з грудня 2012 року без поважних причин у ньому не проживає, у зв'язку із чим порушується право позивача як власника, а тому наявні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування цим житлом, у зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено повністю, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн сплачений позивачем при зверненні до суду, згідно квитанції № 84 від 10.10.2017. На підставі викладеного,

Outcome: approved