Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 22.05.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір MR14G112160018, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11200 доларів США на строк до 20.05.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленими кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки. Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку із чим, станом на 26.01.2015 року має заборгованість у розмірі 12872,35 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 9060,37 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1963,82 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 380,80 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 839,33 доларів США, штрафів - 15,81 доларів США (фіксована частина), 612,22 доларів США (процентна складова). На підставі цього ПАТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 12872,35 доларів США та судовий збір у розмірі 2035,12 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідачка [PERSON], відповідно до копії актового запису про смерть № 04 від 02.01.2013 року, померла [INFO]. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 22.05.2007 року на підставі укладеного договору № MR14G112160018 від того ж числа [PERSON] отримав кредит у розмірі 11200 доларів США на строк до 20.05.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленими кредитним договором. У свою чергу 22.05.2007 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки, на підставі якого відповідачка поручилась перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, зобов'язалась у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] своїх зобов'язань перед позивачем, погасити заборгованість за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № MR14G112160018 від 22.05.2007 року відповідач, станом на 26.01.2015 року має заборгованість у сумі 12872,35 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 9060,37 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1963,82 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 380,80 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 839,33 доларів США, штрафів - 15,81 доларів США (фіксована частина), 612,22 доларів США (процентна складова). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, ч. 2 - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Однак, як вбачається із актового запису про смерть № 04 від 02.01.2013 року. виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За таких підстав, заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON] Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зі свого боку відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обов'язків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач неналежно виконав своє зобов'язання за кредитним договором № MR14G112160018 від 22.05.2007 року та з нього підлягає стягненню заборгованість у сумі 12872,35 доларів США, оскільки це підтверджується письмовими матеріалами справи. Разом з тим, ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Із урахуванням наведеного відповідач має повернути грошові кошти у сумі 12872,35 доларів США в національній валюті гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення. Станом на 16 червня 2015 року офіційний курс Національного банку України становить 21.45 грн. за 1 долар США, тобто 12872,35 доларів США дорівнюють 276111,90 грн. Зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2035,12 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у розмірі 1 відсотку ціни позову, у зв'язку із чим, з урахуванням суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, судовий збір у розмірі 725,99 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial