Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

У жовтні 2019 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітейХарківської міської ради , в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , призначити позивача опікуном , залишити місцем реєстрації та фактичним місцем проживання дитини кв. [ADDRESS] , змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з [PERSON] на користь опікуна ј частину з усіх видів заробітку ( доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] . Донька позивача та мати дитини [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 2015 р. [PERSON] зловживав спиртними напоями, учиняв сварки, ображав та принижував дружину, що негативно впливало на здоров`я сина, тому [PERSON] з дитиною пішла від чоловіка, припинила з ним спільне життя , розірвала шлюб і стала проживати за місцем реєстрації, в квартирі батьків. В подальшому, [PERSON] одружилася з іншим чоловіком, з яким разом виховувала дитину, а [INFO] вона померла. Як стверджує позивач, батько дитини з березня 2015 р. і по теперішній час припинив цікавитись інтересами дитини та спілкуватися з сином, хоча будь-яких перешкод у нього не було, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, не виявляє щодо неї батьківського піклування, не цікавиться про фізичний і духовний розвиток сина, станом його здоров`я, залишивши його без батьківської уваги і турботи, матеріально не утримує, аліменти за рішенням суду не виплачує. Відповідач [PERSON] проти позову в судовому засіданні не заперечував, не оспорював обставини, на які посилається позивач та згоден з вимогами [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] та призначення бабусі опікуном дитини. Представник 3 особи- Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю та ухвалити рішення, з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.11.2019 р. цивільна справа передана на розгляд до Червонозаводського районного суду м.Харкова ( а.с.47-48). Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 30.01.2020 р. цивільна справа передана за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Харкова ( а.с.79-80). 26.02.2020 р. Жовтневим районним судом м.Харкова позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження ( А.С. 88). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 23.03.2020 р. підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.Виключено третіх осіб- Службу у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради зі складу осіб, які беруть участь у справі та залучено в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, якому делеговані повноваження при розгляді справ щодо захисту та реалізації прав дітей, здійснення представництва інтересів дітей . У зв`язку з визнанням відповідачем позову, позивач , а також представник позивача зняли клопотання про допит свідків та витребування доказів перебування відповідача на обліку в наркологічному диспансері , а також інформації про притягнення [PERSON] до кримінальної та адміністративної відповідальності. Позивач [PERSON] не наполягає на позовних вимогах в частині залишенням місця реєстрації та фактичне місце проживання малолітньої дитини. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 28.02.2012 р. батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] ( а.с.10). Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м.Харкова підтверджено, що в кв. [ADDRESS] , зареєстровані подружжя [PERSON] і [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , 2005 р. народження, [PERSON] , [PERSON] , 2012 р. народження ( а.с. 12). Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23.02.2017 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 10.09.2011 р., розірвано . З [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31.07.2017 р. стягнути аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 15.05.2017 р. до досягнення дитиною повноліття . Довідкою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області підтверджено, що [PERSON] за виконавчим листом № 646/3405/17,виданим 03.10.2017 р. Червонозаводським районним судом м.Харкова аліментів не отримувала ( а.с. 20,33, 34). Після реєстрації шлюбу у червні 2018 р. між [PERSON] і [PERSON] , дружині присвоєно прізвище [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що випливає зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації ГТУЮ у Харківській області ( а.с. 23,13). Як зазначено позивачем, [PERSON] з дитиною після припинення шлюбно-сімейних відносин у березні 2015 р., що зафіксовано у позові про розірвання шлюбу та рішенні Червонозаводського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу, повернулись до [PERSON] в кв. [ADDRESS] , де вони були зареєстровані. Дотепер позивач з онуком мешкають за цією адресою. З 2015 р. відповідач [PERSON] з сином не спілкується, його не відвідує, не телефонує, не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не цікавився його життям, розвитком, здоров`ям та потребами, матеріальну допомогу не надає. Відповідно до відомостей загальноосвітньої шкоди 1-Ш ступенів № 120 Харківської міської ради від 23.08.2019 № 01-57/194, [PERSON] навчається у школі з першого класу на достатньому рівні. Протягом року, за даними протоколів батьківських зборів, школу відвідувала бабуся [PERSON] . Батько дитини [PERSON] протягом 2018/2019 навчального року успіхами своєї дитини в навчанні не цікавився ( а.с. 26,28). За інформацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» від 16.09.2019 № 560/0/590-19, малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває під наглядом фахівців лікарні з дня народження. Зі слів дільничного педіатра, лікувальний заклад хлопчик відвідував у супроводі матері або бабусі [PERSON] , які піклуються про стан здоров`я дитини та виконують рекомендації лікарів( а.с. 27). Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.09.2019 р., [PERSON] засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання та встановленням згідно ст. 75 КК України іспитового строку на один рік. Ухвалою суду від 26.02.2020 р. скасовано [PERSON] звільнення від відбування покарання та направлено його для відбування призначеного судом покарання. Відповідно до «Порядку проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. За висновком Департаменту служб у справах дітей № 199 від 17.03.2020, виходячи з інтересів дитини, Департамент вважає за доцільне, враховуючи рекомендації Комісії, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вимогами пункту 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан, не проявляє ніякого інтересу до його життя. Зазначені обставини підтверджені відповідачем в судовому засіданні, який згоден з вимогами про позбавлення його батьківських прав. Таким чином ,визнання [PERSON] позову не суперечить закону , не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 243 СК України визначено, що опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, -діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, тощо. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок). Згідно з п. 42 Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у п. 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. За змістом п. 3.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним, а також враховуються побажання самої дитини (за умови досягнення нею 10 років). Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч.4 ст. 167 Сімейного кодексу України,якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради направив суду подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , 2012 року народження, у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] . На теперішній час малолітній тимчасово влаштований в сім`ю своєї рідної бабусі [PERSON] .Між бабусею і дитиною склалися добрі стосунки, позивач забезпечує дитину всім необхідним. Для дитини облаштована окрема кімната, в якій в наявності спальне місце, місце для занять та відпочинку. [PERSON] проживає з чоловіком [PERSON] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком, уклала договір оренди земельної частки ( паю), їй нараховується орендна плата, чоловік працює електрозварником, має заробітну плату, обидва позитивно характеризуються. [PERSON] встановлена друга група інвалідності, стан здоров`я задовільний (а.с. 29-32, 36-41). За інформацією Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України станом на12.10.2019 р. [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеною судимості не має, у розшуку не перебуває. Згідно висновку про стан здоров`я, виданим КНП «Міська поліклініка № 22» [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Крім того, позивач перебуває на обліку в ССД по Основ`янському району, як кандидат в опікуни від 24.12.2019 № 93. Питання щодо доцільності встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Особисті якості позивача відповідають вимогам, викладеним у п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, що підтверджується матеріалами справи. Виходячи з викладеного, суд вважає, що маються підстави для встановлення над малолітнім [PERSON] , [INFO] опіки та призначення [PERSON] , з якою проживає дитина, опікуном. Згідно зі ст. 166 ч.2 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена ??батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31.07.2017 р. з [PERSON] стягувались аліменти на [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн. на користь [PERSON] . За приписами ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; Приймаючи до уваги те, що визначений рішенням суду розмір аліментів в сумі 650 грн. на дитину є нижчим, ніж встановлено законом, не забезпечує її потреби на достатній рівень життя і розвиток, суд приходить до висновку про збільшення розміру стягнутих з відповідача аліментів до ј частини з усіх видів заробітку ( доходу) відповідача . За змістом ст.191 Сімейного кодексу України первинне стягнення аліментів присуджується з дня пред`явлення позову, тоді як у разі задоволення позову аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання чинності рішення суду. Із урахуванням зазначених обставин, з відповідача на користь опікуна малолітньої дитини підлягають стягненню аліменти у розмірі ј частину з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved