Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом про виселення [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2013 року відповідачку було позбавлено батьківських прав відносно їхніх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу систематично зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя та притягувалась до кримінальної відповідальності за нанесення позивачу тілесних ушкоджень та не виконувала батьківських обов'язків. Крім цього, зазначив, що не дивлячись на позбавлення [PERSON] батьківських прав, остання будучи зареєстрованою в його будинку, безперешкодно відвідує його, продовжує вести аморальний спосіб життя, створюючи для дітей обстановку неможливу для сумісного проживання з ними та негативно впливає на їх виховання. Посилаючись на ст.116 ЖК України та на вказані обставини позивач просив, виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житла та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Додатково пояснив, що відповідачка з вересня 2013 року в будинку не проживає але періодично приходить. Крім цього, просив зняти відповідачку з реєстрації. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, Служби у справах сім'ї виконкому Очаківської міської ради Сенкевич І.В. позов підтримала в повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріли справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, сводоб чи інтересів. Право на захист кожною особою свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства передбачено ч. 2 ст. 15 ЦК України. Способом захисту свого порушеного права позивачами обрано виселення відповідачки зі зняттям їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS] Згідно вимог, передбачених статями 10, 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційного посвідчення №2184, виданого 02 червня 1985 року ММБТІ. Разом з позивачем [PERSON] у належному йому житловому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], як колишня співмешканка, що підтверджується копією домової книги та довідкою про реєстрацію місця проживання Очаківського РС УДМС України в Миколаївської області від 09 квітня 2014 року №1036. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідачка, як співмешканка позивача, вселилася до будинку власника в установленому законом порядку, зареєстрована в ньому і набула прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК України. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 156 та ч.1 ст. 116 ЖК України. В силу ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається з копій свідоцтв про народження від 25 червня 2010 року Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В пункті 17 Постанови Пленуму Верхового Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок можливого виселення). Відсутність хоча б одного з цих фактів є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. На підтвердження протиправної поведінки [PERSON], позивачем надано копію рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2013 року, яким відповідачку [PERSON], було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] зловживала спиртними напоями, постійно вчиняє сварки, виносить і продає з будинку меблі та інші речі, а одержані кошти витрачає на спиртне. Крім цього, як вбачається з копії вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, відповідачку [PERSON], 19 грудня 2013 року було засуджено за ч.1 ст.129, ч.1 ст.125 КК України до одного року обмеження волі. Вказаним вироком встановлено, що 31 липня 2013 року приблизно о 18:40 год. [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в своєму дворі по [ADDRESS], маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла [PERSON] ножем не менше 6 ударів в область голови та в область спини, ти самим спричинила тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на спині та в області лоба. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки рішення суду про виселення відповідачки є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: partial