Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У квітні 2013 року до суду надійшов вказаний позов, який мотивовано тим, що 22.11.2006 року йому було надано відповідачем у користування кредитну картку [NUMBER] «Універсальна» без підписання будь-якого договору. Кредитні кошти при використанні погашалися із заробітної плати, списання (мінімального платежу по кредитній карті) проводилося з карткового рахунку [NUMBER] (зарплатна карта) автоматично при надходженні заробітної плати. 12.09.2010 року позивачем отримано лист від ПАТ КБ «Приватбанк» від 04.06.2010 року з погрозами про вчинення щодо нього, членів його сім`ї та його майна незаконних дій зі стягнення неіснуючої заборгованості, а також ним отримано рішення суду, яким з нього стягнуто 3198,28 грн. неіснуючої заборгованості, 500 грн. на оплату послуг адвоката, 45 грн. судових витрат, а також застосування різних санкцій щодо його обмеження в пересуванні за кордон та вилучення закордонного паспорту, арешт його майна та майна родини і його продаж. Вважає, що в таких протиправних діях відповідача вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України, а саме підроблення документів. У подальшому він дізнався, що рішення судом про стягнення з нього кредитної заборгованості не ухвалювалося та подібний позов до суду не подавався. У зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у підробленні судового рішення, яке було йому направлене разом з указаним листом, йому було завдано моральних страждань, він втратив спокій та нормальний ритм життєвого функціонування, зазнав переживань щодо членів своєї сім`ї та майна, був позбавлений нормального відпочинку при виїзді за кордон, погіршився стан його здоров`я, погіршилися відносини в сім`ї та з колегами на роботі, чим йому було завдано моральної шкоди, тому просить стягнути з відповідача 5000 грн. на її відшкодування. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, обґрунтовуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Окрім того, пояснив, що по закінченню терміну дії кредитної картки [NUMBER] йому була видана нова [NUMBER], копія якої додана до позовної заяви. Із заявою щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення внаслідок підробки судового рішення до правоохоронних органів він не звертався. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що між позивачем та банком існують зобов'язальні відносини, оскільки позивач користується кредитною карткою, і лист, який був направлений банком позивачу, не є судовим рішенням, так як у ньому відсутні необхідні для судового рішення реквізити та не відповідає вимогам, передбаченим ст. 215 ЦПК України до рішення суду, а є листом інформаційного характеру. У позивача перед банком існує заборгованість і зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк» направленням листа позивачу моральної шкоди йому завдано не було. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна (немайнова) шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завдано внаслідок порушення її прав, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують зобов'язальні відносини, оскільки позивач користувався кредитною карткою, що була видана йому відповідачем, а по закінченню терміну її дії видана нова за [NUMBER] (а.с. 3). У вересні 2010 року позивачем було отримано надісланий відповідачем лист від 04.06.2010 року (а.с. 6), в якому вказано, що відповідно до укладених договорів від 22.11.2006 року йому надавався у користування кредитний ліміт та у зв'язку з порушенням зобов'язань за ними станом на 04.06.2010 року розмір заборгованості складає 3198,28 грн. і цим листом повідомлено позивача про заплановане вжиття заходів для погашення заборгованості та можливі їх наслідки. При цьому з листом було направлено позивачу лист під назвою «рішення іменем України» про стягнення з позивача заборгованості за кредитними договорами в сумі 3198,28 грн., 500 грн. на оплату послуг адвоката, 45 грн. судових витрат (а.с. 5). 07.05.2013 року позивачем направлено на адресу відповідача письмову претензію на суму 3500 грн., в якій він повідомляв останнього про заподіяння йому вказаними листами моральної шкоди з пропозицією відшкодувати її, сплативши 3500 грн. (а.с. 8). Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави звільнення від доказування визначені ст. 61 ЦПК України, зокрема нормами ч. 4 цієї статті передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналізуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки, на що позивач посилається в позовній заяві (згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України), вчинення підробленням судового рішення злочину, передбаченого ст. 358 КК України, наявності вини відповідача у вчиненні неправомірних дій щодо позивача, встановленої обвинувальним вироком суду, а також позивач не надав суду доказів, як і б підтверджували існування причинного зв'язку між такою шкодою та неправомірними діями відповідача. Тому за наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою відповідача через підроблення судового рішення, направленого позивачу з листом від 04.06.2010 року, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на вимогах закону. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed