Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними кредитного договору, додаткових угод до кредитного договору, договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 року [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], було визнано недієздатним та було призначено [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], опікуном над [PERSON], [INFO]. 28 березня 2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого згідно статуту товариства є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 (далі - Кредитний договір). Додатковою угодою від 31 травня 2011 року до вищезазначеного кредитного договору було врегульовано питання проблемної заборгованості [PERSON] та встановлено валютою кредиту - українську гривню, максимальний ліміт заборгованості 9 277 297,05 грн. зі встановленим графіком зменшення максимального ліміту заборгованості та сплатою 14 відсотків річних. Проте, на час укладання вищезазначеного кредитного договору [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки у 2005 році, під час відпочинку в Криму він пошкодив дихальний апарат, внаслідок чого отримав отруєння киснем, кесонну хворобу та психічний шок. У зв'язку із зазначеним, на початку 2006 року [PERSON] звертався за медичною допомогою до психіатра та за його порадою почав приймати антидепресанти. Через деякий час почав регулярно вживати алкогольні напої. Більш того, у 2011 році [PERSON] двічі проходив курс лікування з приводу посттравматичного стресового розладу та стану залежності від алкоголю. Оскільки, на момент укладання спірного кредитного договору та додаткової угоди до нього, [PERSON] через проблеми зі здоров'ям не усвідомлював значення свої дій та не міг керувати ними, то Позивач вважає, що наявні підстави для визнання зазначених договорів недійними в силу ст. 225 ЦК України. 28.03.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503 (далі - іпотечний договір), відповідно до пункту 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення Позичальником зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на ч.ч. 1, 2 ст. 548 ЦК України, Позивач вважає, що є всі підстави стверджувати, що іпотечний договір № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503, відповідно до пункту 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення Позичальником зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS], є недійним. Позивач просив суд визнати недійним кредитний договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року, укладений між [PERSON] та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Уксоцбанк») та додаткові угоди до нього; визнати недійним іпотечний договір, укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Уксоцбанк») та [PERSON] за № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503, відповідно до пункту 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення Позичальником зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зняти заборону, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503 на житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору іпотеки, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Уксоцбанк») та [PERSON]; судові витрати по справі покласти на Відповідача. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник публічного акціонерного товариства «Уксоцбанк» заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 28 березня 2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого згідно статуту товариства є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 (далі - Кредитний договір). Додатковою угодою від 31 травня 2011 року до вищезазначеного кредитного договору було врегульовано питання проблемної заборгованості [PERSON] та встановлено валютою кредиту - українську гривню, максимальний ліміт заборгованості 9 277 297,05 грн. зі встановленим графіком зменшення максимального ліміту заборгованості та сплатою 14 відсотків річних. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- або багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно зі ст. 203 ЦК України (в редакції на час укладання спірних правочинів): зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З огляду на позицію, викладену у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. На виконання вищезазначених правових норм та за клопотанням Позивача по справі була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, є доказами. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно ст. 66 ЦПК України передбачено, що доказом в цивільній справі є висновок експерта-докладний опис проведеного експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Так згідно акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 247 ц, який був складений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2014 року, в складі: голови комісії Глубокової Н.А., судового експерта-психіатра 5 кваліфікаційного класу, експертний стаж якого становить 6 рік та Ктітарєва О.М., лікаря, судово-психіатричного експерта 1 кваліфікаційного класу, експертний стаж якого становить 21 рік, [PERSON] страждав в момент вчинення кредитного договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року та додаткової угоди до нього від 31.05.2011 року на хронічний психічних розлад у вигляді посттравматичного стресового розладу, який ускладениний хронічним алкоголізмом. Психічні розлади виражені у [PERSON] значно, вони позбавляли його у той час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Судом встановлено, що зазначений висновок експертизи є обґрунтованим, повним, сумніву не викликає, експертів про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову від надання висновку попереджено, тому суд приймає даний висновок як належний і допустимий доказ по справі. Зважаючи на дані наявної при матеріалах справи медичної документації, а також на висновки, викладені у акті амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 247 ц, відповідно до яких на час укладання спірного кредитного договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року та додаткових угод до нього [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд вважає за необхідне на підставі ст. 225 ЦК України визнати недійсним вищезазначений договір та додаткові угоди до нього. 28.03.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503 (далі - іпотечний договір), відповідно до пункту 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення Позичальником зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до статті 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом статей 599 та 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 1052 ЦК України передбачено, що у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. У зв'язку з цим, є всі підстави стверджувати, що іпотечний договір № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503, відповідно до пункту 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення Позичальником зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28.03.2007 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS], є недійним. Виходячи з того, що іпотечний договір № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503 є недійсним, суд змушений зобов'язати Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області зняти заборону, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1503 на житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер якої 72293009, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору іпотеки, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Уксоцбанк») та [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає судові витрати на публічне акціонерне товариство «Уксоцбанк». Зважаючи на вищевикладене, з огляду на рекомендації, викладені у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 225, 236, 526, 575, 1049, 1054, 1057-1 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved