Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 1, МВС України), Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення суми грошової допомоги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2016 у відкритті провадження в частині вимог до Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відмовлено. Ухвалою суду від 12.10.2016, занесеною до журналу судового засідання до участі у справі в якості співвідповідача залучено Відділ урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві (далі по тексту - відповідач 2). Протягом розгляду справи, позивач доповнив позовні вимоги, звернувшись до суду з відповідною заявою, в якій просив, серед іншого, стягнути з Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві на свою користь грошову допомогу в розмірі 58 696 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.05.2004 був призначений на посаду офіцера фельдзв'язку відділу Головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві. 11.10.2013 позивач був звільнений із займаної посади за ст. 64 п. Б Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». 28.11.2013 позивачу було призначено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання в період проходження служби. Позивач вважає, що МВС України має відшкодувати йому грошову суму у розмірі 77 996 грн. 00 коп., оскільки п. 6 Положення про державну фельд'єгерську службу України, особовий склад Держфельдслужби перебуває у кадрах МВС, в свою чергу, позивач був призначений та звільнений згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого ПМК Української РСР від 29.07.1991 №114. У п. 25 Постанови №114 вказано, що особи рядового і начальницького складу підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню за рахунок коштів відповідного бюджету, а також коштів, що надходять від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій згідно з договорами, укладеними між ними і органами внутрішніх справ. Вимоги до відповідача 2 позивач обґрунтовує тим, що на відповідача 2 розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України№605 від 04.06.2008 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації», та затверджений нею порядок, у п. 2 якого зазначено, що грошова допомога виплачується особам рядового чи начальницького складу Держспецзв`язку в разі настання інвалідності в період проходження служби, при настанні інвалідності 2 групи у розмірі 42-місячного грошового забезпечення. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з МВС України грошове відшкодування у розмірі 77 996 грн. 00 коп., а з відповідача 2 грошове відшкодування у розмірі 58 696 грн. 00 коп. Позивач у судове засідання не з'явився, водночас, на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача, відповідно до якого остання просить слухати справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача МВС України у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві у судовому засіданні позов не визнав. Суд, на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України визнав можливим розгляд справи за відсутності позивача. Суд, заслухавши думку представника відповідача МВС України, відповідача Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, дійшов до наступного. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Наказом начальника відділу головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві від 17.05.2004 позивача було призначено на посаду офіцера фельдзв'язку відділу Головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві.(а.с.9) Наказом відділу головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві від 11.10.2013 №58 о/с позивача було звільнено із займаної посади за ст. 64 п. Б Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». (а.с.11) 28.11.2013 позивачу було призначено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання в період проходження служби.(а.с.8) Відповідно до довідки ВМ-1 №001751, виданої МСЕК, ступінь втрати професійної працездатності склав 70%. Згідно з п. 2 Указу Президента України від 30.06.2011 № 717/2011 «Про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України», Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України є правонаступником Державної служби зв'язку України і Державної адміністрації зв'язку - урядового органу, що діяв у складі Міністерства транспорту та зв'язку України. Державна фельд'єгерська служба України діє у складі управління Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, яка є головним розпорядником коштів для Держфельдслужби. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1991 №375-з «Про забезпечення органів державної влади і управління України урядовим кур'єрським зв'язком» та постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1349-37 «Про затвердження Положення про Державну фельд'єгерську службу України», особи начальницького складу Держфельдслужби України перебувають в кадрах Міністерства внутрішніх справ України, призначаються на службу, проходять службу і звільняються зі служби відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, їм присвоюються спеціальні звання внутрішньої служби. При цьому, Держфельдслужба є окремою бюджетною установою, має свій штат і не входить до структури МВС України. Отже, належним відповідачем у даній справі є Головне управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві, а не Міністерство внутрішніх справ України, оскільки, позивач проходив службу на посаді офіцера фельдзв'язку відділу Головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві. Таким чином, позовні вимоги до Міністерства внутрішніх справ є безпідставними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Що стосується вимог, заявлених до Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів №605 від 04.06.2008 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації», виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюються згідно із затвердженими цією постановою Порядком та умовами за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті для утримання Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації. В свою чергу, п.п. 2 п. 2 Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації (далі по тексту - Порядок), встановлено, грошова допомога виплачується особам рядового чи начальницького складу та особам, звільненим із служби в Держспецзв'язку: у разі настання інвалідності в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби - у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи, 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у разі настання інвалідності у зв'язку з виконанням службових обов'язків чи після звільнення із служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби і пов'язані з виконанням службових обов'язків, - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи, 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи. Відповідно до п. 6 Порядку, особа, якій виплачується грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, подає до уповноваженого органу: - заяву, написану власноручно, про виплату грошової допомоги у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; - копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язано з вчиненням такою особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; - довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності та (або) ступеня втрати працездатності у разі поранення (контузії, травми або каліцтва); - копії паспорта та документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (копію паспорта - для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органові доходів і зборів і мають відмітку в паспорті); - довідку про реєстрацію місця проживання (перебування) заявника (у разі відсутності такої інформації у паспорті). Пунктами 7-9 Порядку визначено, що копії документів, зазначених у пунктах 5 і 6 цього Порядку та умов, засвідчуються в установленому порядку або подаються разом з оригіналами для подальшого засвідчення керівником уповноваженого органу (в Адміністрації Держспецзв'язку - керівниками структурних підрозділів).Уповноважений орган подає до Адміністрації Держспецзв'язку у семиденний строк з дня реєстрації документи, зазначені у пунктах 5 і 6 цих Порядку та умов, разом з висновком щодо можливості виплати грошової допомоги або обґрунтованою пропозицією щодо відмови у виплаті грошової допомоги. Адміністрація Держспецзв'язку приймає у десятиденний строк рішення про призначення грошової допомоги або про відмову у її призначенні і надсилає його разом із зазначеними документами уповноваженому органові для проведення такої виплати або у разі відмови - для письмового повідомлення заявникові із зазначенням причини. Грошова допомога виплачується шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу в межах коштів, передбачених у державному бюджеті на відповідні цілі. Виплата грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано доказів того, що останній звертався до уповноваженого органу із заявою та переліком передбачених Порядком документів, його заяву було розглянуто та відмовлено у її задоволенні, у зв'язку з чим позивачем не доведено, у який саме спосіб порушено його права Віддлом урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві. Згідно з ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, зобов'язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб'єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером, ці зобов'язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов'язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов'язань є обов'язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Враховуючи наведене, те, що позивачем не доведено факту завдання йому шкоди, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми грошової допомоги, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed