Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02.04.2012 року [PERSON] взяла у неї в борг грошові кошти у сумі 1500000,00 грн., представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язалася повернути у термін до 02.04.2013 року. Але, як стверджувала позивач, кошти, отримані в борг у сумі 1500000,00 грн., відповідач досі не повернула у повному обсязі, безпідставно ухиляючись від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02.04.2012 року. Оскільки [PERSON] прострочила виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі повернення позики, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 1500000,00 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 90616,44 грн., втрати від інфляції у сумі 541508,71 грн., а всього - 2132125,15 грн., сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 121,80 грн., а також судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру у сумі 3654,00 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 02.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передала [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 1500000,00 грн. Ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики відповідачем було представлено розписку про отримання нею від позивача грошових коштів у сумі 1500000,00 грн. (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики від 02.04.2012 року не встановлено розмір процентів, позивач має право на отримання їх у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Нормою ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У розписці про отримання грошових коштів від 02.04.2012 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 02.04.2013 року. У цей термін позичальник отримані в позику грошові кошти у повному обсязі не повернула, ухилившись від виконання у повному обсязі зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 02.04.2012 року. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] було на користь [PERSON] борг за договором позики від 02.04.2012 року у сумі 1500000,00 грн., три проценти за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 90616,44 грн. ((1500000,00 грн. х 3% х 735/365 днів х 100%), втрати від інфляції у сумі 541508,71 грн. ((1500000,00 грн. х 1.361) - 1500000,00 грн.), а всього - 2132125,15 грн. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судовий збір - це грошова сума, яка сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначено законом і залежить від об'єктивних ознак позову (заяви): з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Аналізуючи вказані законодавчі норми, можна зробити висновок, що судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду заяви про забезпечення позову, не відноситься до судових витрат. Таким чином, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial