Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником вказаного житлового будинку, у якому проживає разом із двома дітьми. У даному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який декілька років у будинку не проживає, оплату житлово-комунальних послуг він не здійснює. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше одного року без поважних причин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України він втратив право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання [PERSON] у будинку порушує її права як власника. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами дарування від 01 липня 2004 року і 22 травня 2007 року, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 лютого 2005 року та 14 червня 2007 року. Згідно із довідкою № 1163 від 03 жовтня 2017 року, виданою Жердівською сільською радою Броварського району Київської області у зв'язку з упорядкуванням назв вулиць та нумерації будинків у селі Тарасівка Броварського району Київської області поштова адреса житлового будинку, що належить позивачу [PERSON] у [ADDRESS] на [ADDRESS]. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року шлюб між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] розірваний за позовом останнього. Із довідки № 1164 від 03 жовтня 2017 року (форми № 3), виданої Жердівською сільською радою Броварського району Київської області, видно, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1978 року народження, - власник будинку, [PERSON], 1977 року народження, - колишній чоловік, [PERSON], 2000 року народження, - дочка та [PERSON], 2003 року народження, - син. Із акта обстеження житлових умов від 04 жовтня 2018 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Ревою А.М., видно, що відповідач [PERSON] у належному позивачу [PERSON] житловому будинку [ADDRESS] не проживає з 2015 року. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у належному позивачу на праві власності житловому будинку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved