Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. На підставі виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини в сумі 43 351 (сорок три тисячі триста пятдесят одна) гривня 02 копійки. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача. Відповідач працює, має дохід, проте не виконує рішення суду. Згідно розрахунку сума неустойки за період з 01.02.2014 року по 13.02.2017 року, яку відповідач зобовязаний сплатити на мою користь складає 13 107 (тринадцять тисяч сто сім) гривень 44 копійки. Просила суд стягнути з [PERSON] [PERSON] [PERSON] на її користь заборгованість за аліментами в сумі 43 351 (сорок три тисячі триста пятдесят одна) гривня 2 копійки та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 13 107 (тринадцять тисяч сто сім) гривень 44 копійки, загальна сума становить 56 458 (пятдесят шість тисяч чотириста пятдесят вісім) гривень 46 копійок, судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив суд задоволити позов. У судове засідання відповідач не з» явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню доньку [PERSON] [PERSON] Флору, [INFO]. Відповідно до довідки-розрахунку виданої державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Київської області від 13 лютого 2017 року заборгованість по аліментам до виконавчого листа №369/1716/14-ц виданого 31 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [PERSON] Флори, [INFO], становить станом на 13 лютого 2017 року 43 351 (сорок три тисячі триста пятдесят одна) гривня 02 копійки. Ст. 196 СК України, передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. З матеріалів справи встановлено, що за час виконання судового рішення у [PERSON] [PERSON] [PERSON] виникла заборгованість із аліментів як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума заборгованості по не сплаті аліментів за період з 01.02.2014 року по 13.02.2017 року складає 43 351 (сорок три тисячі триста пятдесят одна) гривня 2 копійки, а сума неустойки за цей же період, яку відповідач зобовязаний сплатити на мою користь складає 13 107 (тринадцять тисяч сто сім) гривень 44 копійки. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Перевіривши подані суду розрахунки заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 13 107 (тринадцять тисяч сто сім) гривень 44 копійки. Підстав для стягнення заборгованості по аліментах суд не вбачає, оскільки діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст.187 СК України, що врегульовує відносини, повязані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.194 СК України, передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв»язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст.187 СК України). В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Суд враховує, що відповідачем доказово не доведено наявність підстав для звільнення його від сплати або зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial