Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У квітні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності без розподілу в натурі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.047.1998 року, виданого ЖКУ ВАТ «Азов», позивачам, а також померлій [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно реєстраційного надпису на правовстановлюючому документі, про право власності, також зареєстровано 08.05.1998 року в Маріупольському БТІ, реєстраційний запис №35814. 27.06.2006 р. померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на частку квартири [ADDRESS] У зв'язку з тим, що розмір частки не визначений, позивачка, [PERSON] не може реалізувати своє право на отримання спадщини. Позивачка, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, та оскільки на момент відкриття спадщини вона мешкала разом з своєю матірю [PERSON], то є такою, що прийняла спашину. У зв'язку з тим, що позивачкою [PERSON] не було надано для оформлення спадщини правовстановлюючих документів на частку квартири, який необхідно для вчинення нотаріальної дії, Постановою державного нотаріуса №849/02-31 від 14.04.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] Позивачі просили визначити , що співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], та померлій [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частки квартири [ADDRESS] Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи за їх відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, проте надала письмові заперечення на позов, де зазначила, що згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Крім того посилалася на те, що спірна квартира є приватизованою та перебуває у власності позивачів. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи в їхній сукупності, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1998 р., виданого ЖКУ ТОВ «Азов», квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], отже, належить останнім на праві спільної сумісної власності (а.с.8). Згідно заяви про прийняття спадщини від 11.04.2016 року з спадкової справи №226/2016 [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], що посвідчено державним нотаріусом П.С. Папуш. 14.04.2016 року державним нотаріусом П.С. Папуш було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №849/02-31, оскільки [PERSON] не було надано для оформлення спадщини правовстановлюючих документів на частку квартири, який необхідно для вчинення нотаріальної дії (а.с.9). Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ч. 1ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.1ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Стаття 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В роз'ясненнях, що містяться в п.12Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті370, частина друга статті372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Враховуючи викладене, згідно діючого законодавства, суд вважає, що підстав для визначення часток позивачів та померлої [PERSON] в судовому порядку немає, а тому немає перешкод для [PERSON] в оформленні спадщини у нотаріуса за наявності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed