Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку неодноразово уточнювала, до Публічного акціонерного товариства інжинірингового підприємства «Енергія», про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати в звязку з затримкою термінів її виплати, та стягнути з ПАТ ІВП «Енегрія на її користь 35 674,80 грн., що складається з 29521,70 загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки, 6 1432 грн загальний розмір компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Позивач, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні обставинам викладеним в уточненій позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував проти заявленого позову, просив застосувати строки позовної давності у відповідності до ст. 233 КЗпП, а також зазначив, що згідно з Постановою КМУ від 21.02. 2001р. № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», Позивачу нараховано компенсацію у розмірі 5834,94 гривень. Відповідно до ст.167 та п.16 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з нарахованої суми заробітної плати необхідно утримати 18% податку на доходи у сумі 1050,29 гривень та 1,5% військового збору у сумі 87,52 гривень. Тобто, до виплати Позивачу, з урахуванням відрахувань згідно Податкового кодексу України належить 4697, 13 гривень. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства проводиться в день його звільнення. Згідно ст 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у відповідача працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера, звільнена 24 жовтня 2014 року на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП, за згодою сторін. Остаточна виплата всіх сум, що належать Позивачу у випадку звільнення від підприємства була здійснена 07.04. 2015 року. Тобто, на підставі ст. 117 КЗпП України, Відповідач повинен виплатити Позивачу середню заробітну плату за період з 25.10. 2014 року по 07.04. 2015 року у розмірі 29 531, 70 гривень. Відповідно до ст.167 та п.16 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з нарахованої суми заробітної плати необхідно утримати 18% податку на доходи у сумі 5315,71 гривень та 1,5% військового збору у сумі 442,98 гривень. Тобто, до виплати Позивачу, з урахуванням відрахувань згідно Податкового кодексу України належить 23 773, 01 гривень. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ч.1 ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно із ч.1. ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору без безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Право на позов, як виходить зі змісту позовної заяви виникло у позивача 07.04. 2015 року день фактичного остаточного розрахунку. Позовна заява була подана Позивачем та прийнята до розгляду Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу 11.05. 2016 року. Тобто зі спливом строку позовної давності більше як на рік. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі ч.3,4 ст. 267 ЦК України просимо суд застосувати позовну давність до вимог Позивача про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати у сумі - 29 531, 70 гривень. Згідно з Постановою КМУ від 21.02. 2001р. № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», Позивачу нараховано компенсацію у розмірі 5834,94 гривень. Відповідно до ст.167 та п.16 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з нарахованої суми заробітної плати необхідно утримати 18% податку на доходи у сумі 1050,29 гривень та 1,5% військового збору у сумі 87,52 гривень. Тобто, до виплати Позивачу, з урахуванням відрахувань згідно Податкового кодексу України належить 4697, 13 гривень (розрахунок - додається). Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 256, 257, 260, ч.3.4. ст. 267 ЦК України, ст. 233 КЗпП України, ст.31, 128 Цивільного процесуального кодексу України, той факт що позивач погодилась з тим, що звернулась до суду з порушення строку позовної давності, а відповідач позов визнав частково, а саме у частині виплати компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі - 4697, 13 гривень, а у задоволенні решти, позовних вимог просить суд відмовити.

Outcome: partial