Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 08.06.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7400, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де вказано, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява б/н від 08.06.2007 року разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі, визначеному Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.08.2019 року складає 11 888, 39 грн., з яких заборгованість за кредитом 6 840, 00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3906, 09 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 100, 00 грн., а також штрафів у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина); штраф у розмірі 542, 30 грн. (процентна складова). З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 888, 39 грн. та судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. 13.05.2020 року позивачем було подано до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи та долучено виписку по картковому рахунку, довідку про зміни умов кредитування, витяги з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про видані картки. 13.03. 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог. Відповідно до прохальної частини вказаної заяви позивач прохає суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 12 183, 01 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6840, 00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6840, 00 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 5343,01 грн., а також судові витрати. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 30.01.2020 року справа була передана судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосуддя від 07.07.2020 року №2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] звільнено з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку. Протоколом автоматизованого розподілу від 15.02.2021 року справа передана судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., ухвалено продовжувати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Розгляд справи просив провести за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача, на адресу якої було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Проте будь-яких заяв, клопотань від відповідача не надходило. Отже, суд доходить висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом, 08.06.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на підставі якого позивач отримала кредит у розмірі 7400, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В матеріалах справи міститься анкета-заява № DNXRRX07110568 від 08.06.2007 року, яка підписана відповідачем та відповідно до якої банк надає позичальнику кредит строковий кредит у розмірі 2 277, 60 грн. на строк 12 місяців з 08.06.2007 року по 08.06.2008 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 55,8 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 379,60 грн. Отже, суд вважає, що [PERSON] уклала кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 277, 60 грн. В подальшому позивачем було неодноразово змінено розмір кредитного ліміту. При цьому з довідки про зміну умов кредитування убачається, що станом на момент укладання кредитного договору (підписання анкети заяви), розмір кредитного ліміту був встановлений на рівні 0,00 грн., хоча за змістом анкети-заяви б/н від 08.06.2007 року розмір кредитного ліміту повинен бути встановлений на рівні 2 277, 60 грн. З цього судом вбачається, що є певна неузгодженість між підписанням анкети - заяви та встановленням кредитного ліміту. Так, банк уклав з відповідачем кредитний договір і повинен був надати кредитні кошти, однак такі кошти не надав станом на 08.06.2007 року, тобто свої зобов`язання не виконав. В подальшому позивач в односторонньому порядку змінював розмір кредитного ліміту, проте в матеріалах відсутні відомості, що позивач надавав згоду на таку зміну кредитного ліміту, тобто його зменшення чи збільшення. Відтак, суд вважає, що банк неналежним чином виконав умови укладеного кредитного договору. Позивач указує, що станом на 15.08.2019 року позивач має заборгованість, оскільки вона фактично використовувала встановлений кредитний ліміт та користувалась кредитним коштами. Сума заборгованості за тілом кредиту складає 6840, 00 грн. Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Проте суд констатує, що Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєдналась відповідач, не становлять між нею і банком кредитний договір, оскільки такі умови є мінливими, тобто змінювались банком з протягом часу, а доказів, що відповідач мала змогу з ними ознайомитись, в матеріалах справи немає. Не містять і матеріали справи того, що відповідач була обізнана із цими Умовами на момент підписання анкети-заяви, а також, що ці умови взагалі містили істотні умови кредитування, зокрема, розмір процентної ставки, порядок і розмір цивільно-правової відповідальності за прострочення сплати кредиту, нарахування штрафів, пені тощо. Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На переконання суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява б/н від 08.06.2007 року, копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. По даній категорії справ судова практика є усталеною та підтверджена численними правовими позиціями Верховного суду, висловленими, зокрема, у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Проте суд вважає можливим відступити від цих правових позицій, і відзначити, що відповідач підписала анкету-заяву, яка не може бути розцінена як стандартна форма укладання кредитного договору, а отже не можна вважати, що сторони уклали взагалі будь-який договір. При цьому позивач, підписавши з відповідачем анкету-заяву, зобов`язався надати кредитні кошти на строк 12 місяців з 08.06.2007 року по 08.06.2008 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Однак ці кошти у встановлений строк не надав, старт кредитного ліміту не виконав. В подальшому був встановлений кредитний ліміт, однак не в тій сумі, яка була узгоджена сторонами, що свідчить про невиконання банком кредитних зобов`язань. Суд наголошує, що банк, установивши строк кредитування, після його закінчення почав самостійно встановлювати кредитний ліміт, збільшувати його чи зменшувати, що не узгоджувалось відповідачем. При цьому належних і допустимих доказів того, що відповідач дійсно користувалась кредитним лімітом та знімала кошти з картки, суду не надано. Крім того, відповідач не просила встановлювати їй надалі кредитний ліміт у розмірі 7400, 00 грн., такі дії банку є самовільними. Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору, а отже посилання в правилах, що Банк має право у односторонньому порядку встановлювати розмір кредитного ліміту, не є дійсним. Незважаючи, що фактично отримані кошти не повернуті банку, проте такі взаємовідносини відбувались за межами строку кредитування та не в рамках підписаної анкети-заяви, суд не вбачає правових підстав для стягнення цих коштів. Позивачу необхідно звертатися до суду в порядку ст. 1212 ЦК України, і оскільки відсутня взагалі будь-яка правова підстава отримання цих коштів, то необхідно стягувати ці кошти як отримані без належної правової підстави, а не як такі, що отримані в рамках кредитних правовідносин, на підставі глави 71 Цивільного кодексу України. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому суд не знаходить підстав для стягнення суми основного боргу та процентів за користування кредитом, а відтак у задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed