Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON], звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати право проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]; визнати недійсною приватизацію квартири [ADDRESS] [PERSON]; визнати незаконним та скасувати повністю розпорядження Управління справами Національної академії наук України від 19 грудня 1997 року № 2200 про передачу у власність [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 19 грудня 1987 року про належність на праві приватної власності [PERSON] квартири [ADDRESS] разом технічним паспортом, який є складовою частиною цього свідоцтва; скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], яке здійснене на підстав свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 1997 року про належність на праві приватної власності [PERSON] квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] постійно проживає у двохквартирному будинку [ADDRESS] з 17.04.1987 року. Разом з позивачем [PERSON] з 10.03.2005 року проживає його дружина - [PERSON] За зазначеною адресою позивач [PERSON] та його дружина мають і зареєстроване постійне місце проживання. У вересня 2014 року позивач [PERSON] разом з дружиною вирішили приватизувати належне їм житло, а саме квартиру [ADDRESS], однак виявилось, що квартира [NUMBER] приватизована [PERSON], яка проживає у квартирі [ADDRESS] Приватизація (передача у власність) квартири 1 [PERSON] здійснена на підставі розпорядження Управління справами Національної академії наук України №2200 від 19.12.1997 року, про що відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1997 року. Розпорядження Управління справами Національної академії наук України № 2200 від 19.12.1997 року та свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1997 року є незаконними, оскільки порушено право позивача [PERSON] на безперешкодне володіння та користування належним йому житлом, а також порушують його права позивача [PERSON]. на отримання у власність (приватизацію) житла, в якому він проживає, у порядку встановлено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». У судовому засідання представник позивача підтримав позовній вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні не заперечує та в порядку статті 123 ЦПК України звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] зазначає проте, що постійно проживає у двохквартирному будинку [ADDRESS] (відповідно до приватизаційних документів [NUMBER]). За зазначеною адресою [PERSON] має зареєстроване постійне місце проживання. Так, при зверненні із заявою про приватизацію квартири у двохквартирному будинку [ADDRESS] у 1997 році була здійснена приватизація (передача у власність) квартира [NUMBER] на підставі розпорядження Управління справами Національної академії наук України № 2200 від 19.12.1997 року, про що було видано свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1997 року. Звертаючись за приватизацією своєї квартири [PERSON] не порушувала законодавства і діяла у відповідності до його вимог. Помилка в результаті якої квартирі було присвоєння номер трапилась не з її вини. Треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація,ґ КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та об'єкти нерухомості», КП «ЖЕО-109» в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши сторони, представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Академії наук УРСР № 66 від 07.03.1955 року [PERSON] - батько [PERSON] вселений у квартиру [ADDRESS] Розпорядженням Академії наук УРСР № 66 від 07.03.1955 року [PERSON] - батько [PERSON] вселений у квартиру [ADDRESS] Згідно Указу Президії Верховної Ради УРСР від 21.03.21957 року с. Феофанія перейменовано на [ADDRESS] на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 11.11.1976 року № 1345. На підстав рішення виконавчого комітету Московської районної Ради депутатів трудящих №33/1 від 08.02.1977 року «про впорядкування нумерації будинків по [ADDRESS] в зв'язку із найменуванням [ADDRESS],змінена нумерація будинків та квартир у зазначених будинках по [ADDRESS], а саме номер житлового будинку старий номер [NUMBER] змінено на номер [NUMBER]. На підставі рішення Московського районного народного суду м. Києва від 21.01.1987 року право на житлову площу у квартирі [ADDRESS] визнано за [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] народився та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] Як вбачається та підтверджується довідкою «ЖЕО -109»№ 1677 від 12.09.2014 року, у квартирі [ADDRESS] [PERSON] проживає та зареєстрований з 17.04.1987 року та його дружина - [PERSON] з 10.03.2005 року. 12.11.1977 року [PERSON] звернулася із заявою про приватизацію житла. 19.12.1997 року [PERSON] видано розпорядження Управління справами національної академії наук України № 2200 від 19.12.1997 року та свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1997 року, а саме на квартиру [ADDRESS] Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-XII (в редакції, яка діяла на момент приватизації вказаної квартири). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до п. 5 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу від 15.09.1992 № 56 (далі -Положення) (чинного на час приватизації квартири), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з п. 24 Положення зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження). Згідно ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений був можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки приватизація відбулась без його відома та згоди, а тому права позивача мають бути поновлені шляхом задоволення позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) суд вважає за належне застосувати спосіб захисту шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, оскільки невизнання його недійсним, може призвести до порушення права позивача. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved