Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до Маріупольської міської ради, в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем 23 травня 2011 року, зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141233664000053 від 01 червня 2011 року, розірвати додатковий договір (до договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2011 року) від 29 червня 2011 року, укладений між нею та Маріупольською міською радою, зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141230004000524 від 02 грудня 2011 року, скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 23 травня 2011 року та додатковий договір до договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що рішенням Маріупольської міської ради від 28 січня 2011 року №6/3-219 їй надана земельна ділянка в оренду площею 0,0060 га (кадастровий номер 1412336600:01:005:0296) терміном на три роки (до 28 січня 2014 року) для керівництва підприємством (функціонування офісу) по пр..Металургів, 172 в Іллічівському районі м.Маріуполя. 23 травня 2011 року між позивачкою та Маріупольською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0060 га для керівництва підприємством (функціонування офісу) по пр..Металургів, 172 в м.Маріуполі, який 23 травня 2011 року зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141233664000053 від 01 червня 2011 року. Згідно п.3.1 договору, договір укладається на термін 3 роки з 28 січня 2011 року по 28 січня 2014 року, дія договору припиняється 28 січня 2014 року. 29 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2011 року №141233664000053, яким пункт 3.1 договору було викладено у новій редакції, встановивши строк оренди земельної ділянки на 5 років, тобто до 28 січня 2016 року. Зазначену додаткову угоду зареєстровано в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141230004000524 від 02 грудня 2011 року. 21 червня 2012 року між позивачем та ТОВ «Істейт Сервіс» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення площею 76,9 кв.м. (нежитлова прибудова літ. а38-1, площадка літ. а39 у цілому з багатоквартирного будинку літ. А-5), що розташовано по пр..Металургів, 172 (приміщення 24) в Іллічівському районі м.Маріуполя. Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 21 червня 2012 року було зареєстровано в реєстрі за №2442. Позивачем було надіслано відповідачу пропозицію від 21 березня 2014 року та від 06 листопада 2014 року щодо розірвання договору та додаткового договору за взаємною згодою, однак письмовою згоди або вмотивованої відмови відповідача щодо розірвання договору та додаткового договору, на адресу позивача не надходило. Отже, у разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна до набувача цього майна, відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувану права користування. У звязку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, від позивача перейшло право оренди земельної ділянки, законодавством та умовами договору передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору. Про те, що договір та додатковий договір не припинили свою дію, позивач дізналася з початку 2014 року, коли відповідач в усній формі розяснив о необхідності надання нотаріальної заяви про надання згоди на вилучення земельної ділянки. Позивачем було підготовлено нотаріальну заяву від 27 січня 2014 року та надіслано відповідачу. На підставі викладеного, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд вважати договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем 23 травня 2011 року, зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141233664000053 від 01 червня 2011 року, та додатковий договір (до договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2011 року) від 29 червня 2011 року, укладений між нею та Маріупольською міською радою, зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141230004000524 від 02 грудня 2011 року розірваними з 21 червня 2012 року, з моменту відчуження нерухомого майна. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 05 серпня 2015 року, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за наявними письмовими матеріалами. При таких обставинах, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради від 28 січня 2011 року №6/3-219 їй надана земельна ділянка в оренду площею 0,0060 га (кадастровий номер 1412336600:01:005:0296) терміном на три роки (до 28 січня 2014 року) для керівництва підприємством (функціонування офісу) по пр..Металургів, 172 в Іллічівському районі м.Маріуполя. 23 травня 2011 року між [PERSON] та Маріупольською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0060 га для керівництва підприємством (функціонування офісу) по пр..Металургів, 172 в м.Маріуполі, який 23 травня 2011 року зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141233664000053 від 01 червня 2011 року. Згідно п.3.1 договору, договір укладається на термін 3 роки, тобто з 28 січня 2011 року по 28 січня 2014 року, дія договору припиняється 28 січня 2014 року. 29 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до договору оренди земельної ділянки від 01 червня 2011 року №141233664000053, яким пункт 3.1 договору було викладено у новій редакції, встановивши строк оренди земельної ділянки на 5 років, тобто до 28 січня 2016 року. Зазначену додаткову угоду зареєстровано в управлінні Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис №141230004000524 від 02 грудня 2011 року. 21 червня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Істейт Сервіс» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення площею 76,9 кв.м. (нежитлова прибудова літ. а38-1, площадка літ. а39 у цілому з багатоквартирного будинку літ. А-5), що розташовано по пр..Металургів, 172 (приміщення 24) в Іллічівському районі м.Маріуполя. Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 21 червня 2012 року було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2442. Судом встановлено, що позивач 21 березня 2014 року та 06 листопада 2014 року зверталась до Маріупольської міської ради із заявами про розірвання договору оренди від 23 травня 2011 року та додаткового договору від 29 червня 2011 року. Крім того, 27 січня 2014 року позивачем було підготовлено нотаріальну заяву від 27 січня 2014 року та надіслано відповідачу. У ході листування позивача з Маріупольською міською радою їй було розяснено у листі від 11 грудня 2014 року про те, що до теперішнього часу ТОВ «Істейт Сервіс» не зверталось до Маріупольської міської ради з заявою про надання земельної ділянки, тому договір оренди земельної ділянки є діючим. Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно із ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно із ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) Статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі» встановлені підстави припинення договору оренди. Відповідно до ст. 31 Закону, договір оренди землі припиняється в разі: набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Відповідно до частини 3 статті 31 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 1 статті 32 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Так, відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до підпункту 11.3, пункту 11 договору оренди земельної ділянки, дія договору припиняється в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 11.4.2 спірного договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Таким чином, в звязку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею з 21 червня 2012 року здійснює її новий власник ТОВ «Істейт Сервіс», від позивача перейшло право оренди земельної ділянки, законодавством та умовами договору передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору. Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами і підлягають задоволенню.

Outcome: approved