Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

у жовтні 2018 р. позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовними вимогами про визнання його спадкоємцем дядька [PERSON] в порядку представлення, встановлення шестимісячного строку на подання заяви на спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме, квартира [ADDRESS] . Спадкоємці першої черги у померлого відсутні. Батько позивача, який є спадкоємцем другої черги, помер [INFO] , а тому позивач, відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України має право на спадкування після смерті дядька в порядку представлення на спадкове майно, витрати по якому здійснює позивач. При зверненні до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та через відсутність свідоцтва на 1/3 частину вказаної квартири. Встановлений законом строк для подання заяви, позивачем пропущено через неможливість отримання вказаного свідоцтва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.10.2018 позовну заяву залишено без руху (а.с. 23). Ухвалою суду від 14.01.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 35). 06.05.2019 відповідач подав пояснення, відповідно до яких зазначив, що з позовні вимоги визнає (а.с. 43). Ухвалою суду від 10.06.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 46). Ухвалою суду від 17.09.2019 матеріали позовної заяви передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 75-76). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2019 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В. (а.с. 85). Ухвалою суду від 24.12.2019 заявнику повернуто заяву про забезпечення позову (а.с. 91). Позивач, представник позивача, відповідач та третя особа у судове засідання не зв`явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 115-117), причини неявки суду не відомі. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України судом вирішено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 03.01.2018 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56). 23.01.2018 державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори здійснено реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за яким є [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 61892457 (а.с. 59). До спадкового майна померлого належить квартира [ADDRESS] , в якій спадкодавець був зареєстрованим з 23.10.1992. З матеріалів спадкової справи №57/2018 до майна померлого [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся: [PERSON] - брат померлого. Звернення інших осіб з відповідною заявою, матеріали спадкової справи не містять (а.с. 52). Померлий [PERSON] є дядьком позивача, факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 9, 12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Аналіз ст. 1266 ЦК України дає підстави для висновку, що по своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) у зв`язку зі смертю до відкриття спадщини спадкоємця цієї черги. Тобто, до спадкування за правом представлення закликаються лише особи, вказані в ст. 1266 Цивільного кодексу України. За правом представлення можуть спадкувати: внуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри спадкодавця. Цей перелік є вичерпним та розширенню не підлягає. Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2019 у справі № 761/794/15-ц зазначив, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаними позовними вимогами мало передувати звернення [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем, суду не надано. Посилання позивача в позовних вимогах про те, що після смерті дядька він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, за результатами розгляду якої було відмовлено, не підтверджені належними доказами. Матеріали спадкової справи таких відомостей також не містять, із відповідною заявою звернувся лише відповідач. Встановивши, що позивач не надав суду доказів того, що він в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі вказаного свідоцтва, суд, з урахуванням вище викладених вимог, позбавлений можливості розглянути в судовому порядку спірні позовні вимоги. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги до Київської міської ради про визнання права власності є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed