Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

у квітні 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 31 жовтня 2005 року між [PERSON] та ПАТ АТ «Приватінвест» був укладений кредитний договір № 332. 26 січня 2006 року між АТ «Приватінвест», [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі директора Київської філії «Київсіті» був укладений договір про заміну кредитора в зобов'язанні № 046/03/1, відповідного до умов якого права кредитора ПАТ КБ «Приватінвест» перейшли до ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом відступлення прав вимоги в повному обсязі. Відповідно до умов зазначених договорів, а також додаткової угоди № 1 від 19 вересня 2006 року, додаткової угоди № 2 від 05 березня 2007 року позивач отримав кредит в розмірі 287 000,00 грн. у вигляді термінового кредиту зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати. Термін погашення кредиту відповідно до додаткової угоди № 2 був погоджений до 29 лютого 2012 року. Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою відповідно до договору б/н від 01 листопада 2005 року, відповідно до умов якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. 12 вересня 2006 року та 05 березня 2007 року між сторонами було укладено додаткові угоди до зазначеного договору іпотеки. Вказали, що з огляду на односторонню зміну банком відсоткової ставки за кредитним договором з 21 % до 27,4 % збільшився їх обсяг майнової відповідальності як поручителів, на що вони своєї згоди не надавали і про що проінформовані не були, тому просили визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ними та відповідачем 01 листопада 2005 року, а також додаткові угоди до нього від 19 вересня 2006 року та 05 березня 2007 року. Представник позивачів в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в ході розгляду справи проти позову заперечив. Вказав на те, що підстав для недійсності договору немає, всі дії банку вчинені відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору, який, до речі, відповідно до п. 2.3., передбачає право банку на односторонній перегляд ставки за користування кредитом. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 31 жовтня 2005 року між ПАТ АБ «Приватінвест» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 332, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на суму 85 000,00 грн. зі сплатою 1,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (21% річних) і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати, взявши при цьому на себе зобов'язання по щомісячному погашенню кредиту, сплачуючи не менше 3 352,00 грн., до складу яких включаються тіло кредиту, відсотки та комісії. 06 січня 2006 року між ПАТ КБ «Приватінвест», ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № 046/03/1 про заміну кредитора в зобов'язанні, згідно з умовами якого відбулась заміна кредитора за кредитним договором № 332 від 31 жовтня 2005 року шляхом відступлення в повному обсязі прав кредитора. Підписавши вказаний договір, [PERSON] взяв на себе зобов'язання сплачувати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» всі платежі, передбачені кредитним договором № 332 в порядку та на умовах, визначених останнім. 19 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 332 від 31 жовтня 2005 року та договору № 046/03/1 від 06 січня 2006 року. За умовами зазначеної угоди (п. 1.1.) банк збільшив суму кредиту до 186 000,00 грн., а також змінив порядок погашення кредитної заборгованості, визначивши обов'язок позичальника вносити щомісячний платіж в сумі не менше 8578,45 грн. Згідно додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 332 від 31 жовтня 2005 року та договору № 046/03/1 від 06 січня 2006 року, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05 березня 2007 року, банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 29 лютого 2012 року включно у вигляді термінового кредиту в розмірі 287 000,00 грн. на споживчі потреби та сплату страхових платежів в розмірі 15 910,45 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця (а.с. 27-30). Як вбачається з матеріалів справи, а також, знову-таки, не заперечувалось сторонами, в забезпечення виконання умов кредитного договору № 332 від 31 жовтня 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест», як іпотекодержателем, та відповідачами, як іпотекодавцями, 01 листопада 2005 року був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останніми і іпотеку була передана належна їм на праві власності квартира [ADDRESS] в забезпечення вимог іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору № 332 та додаткових угод до нього (а.с. 20-24). 13 січня 2006 року між ВАТ БА «Приватінвест» та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № 046/03/1 про відступлення прав і за іпотечним договором, згідно з яким АБ «Приватінвест» відступив ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотекодержателя за іпотечним договором від 01 листопада 2005 року, укладеним з відповідачами. Крім того, судом встановлено, що 19 вересня 2006 року між сторонами у справі укладена додаткова угода до договору іпотеки, згідно з п.1.1. якої іпотекою забезпечуються зобов'язання позичальника за кредитним договором № 332 від 31 жовтня 2005 року щодо повернення суми кредиту в розмірі 186 000,00 грн., сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту щомісяця в період сплати (а.с. 25). 05 березня 2007 року між сторонами договору іпотеки була підписана також додаткова угода, відповідно до умов якої іпотека забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 332 від 31 жовтня 2005 року, а також всіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, за яким позичальник зобов'язаний до 29 лютого 2012 року повернути іпотекодержателю кредит в розмірі 302 910,45 грн., сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1,75% на місяць на суму залишку заборгованості і комісії в розмірі 0,16% від суми кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту в розмірі 3,96% в місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості по кредиту, пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки зобов'язань зі сплати відсотків та комісії (а.с. 26). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. До того ж, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду(ст. 3 закону). Згідно ст. 18 останнього іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. Разом з тим, в ході розгляду справи судом не встановлено невідповідності договору іпотеки від 01 листопада 2005 року та додаткових угод до нього вимогам закону, що зазначені вище. Вказане перед судом, зокрема, позивачами у справі, не спростовано в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України. Тому, з урахуванням наведеного, у даному випадку, на думку суду, наявність підписів сторін правочину свідчить про те, що укладаючи останній, обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз їх волі відповідає внутрішньому. Суд вважає, що обставини, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, відсутні. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Позивачами в силу зазначених вимог закону не надано доказів в розумінні положень ст. ст. 57-59 ЦПК України щодо наявності обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. При цьому посилання позивачів на збільшення розміру їх відповідальності як поручителів через збільшення розміру процентної ставки кредитного договору судом оцінюється критично та не приймається до уваги з огляду на таке. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Крім того, правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. До того ж, майновий поручитель відповідає перед залого- / іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави / іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed