Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS]. З 16.04.2013 року за вказаною адресою був зареєстрований її брат - [PERSON], який у квартирі не мешкав. У теперішній час місце проживання відповідача позивачці невідоме, його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує. Факт перебування відповідача зареєстрованим у зазначеній квартирі перешкоджає позивачці реалізовувати своє право на користування та володіння квартирою. На підставі викладеного просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 47 у будинку № 233 пр. Металургів у м. Маріуполі. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився. Згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У матеріалах справи міститься оголошення про виклик [PERSON] до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у газеті «Урядовий кур'єр» № 92 від 26 травня 2015 року. Отже, судом було вжиті всі можливі та передбачені діючим процесуальним законодавством заходи для забезпечення прав відповідача на участь у судовому процесі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача, на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2011 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано 20.10.2011 року у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 31117576. У відповідності до особового рахунку № 35323, виданого Житлово-комунальним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя від 25.03.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач, [PERSON] Згідно акту № 140, складеного 08.04.2015 року головою КСН «Центральний ІІ», [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 16.04.2013 року. Даний факт також в акті підтвердили сусіди. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з квітня 2013 року, тобто понад два роки без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Центральний ІІ». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою № 47 у будинку № 233 по пр. Металургів у м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved