Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У жовтні 2016р. [PERSON] звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що 29 березня 2016 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на кооперативну квартиру №22, що розташована по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі, загальною площею 41,87 кв.м., яка належала померлій на праві власності, оскільки остання за життя, а саме 01 серпня 1993 року повністю виплатила ЖБК «Новоселець» пай за вказану квартиру. За життя, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала відповідачці, але остання відмовилася від спадщини на користь позивачки, оформив нотаріально посвідчену відмову від спадщини. Позивачка зазначала, що спадкоємицею за законом першої черги є вона [PERSON], донька померлої, яка прийняла спадщину, оскільки в установлений законом строк звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом не має. Вказувала, що 04 жовтня 2016 року державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документів, що посвідчує право власності померлої на вказану квартиру, а саме довідки про виплату паю. Посилаючись на те, що вона після смерті [PERSON] не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно, позивачка просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру №22, що розташована по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі, загальною площею 41,8 кв.м. Позивачка та її представник, діюча за угодою від 07 жовтня 2016 року в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином надала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.19, 60). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, якою визнала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.27). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про власність», вимоги якого після визнання його втративши силу, були закріпленні в ст.384 ЦК України та розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України в редакції 2003року, так як відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а також регулюються розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України. Тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 18 лютого 1962 року міським ЗАГС м. Одеси, актовий запис 466, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.46). Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], позивачка у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). 15 березня 1986 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 44 звор.). 22 серпня 2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 45). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], був розірваний (а.с.45 звор.). Судом встановлено, що [PERSON] проживала та була зареєстрована в квартирі №22, що розташована по вул.Космонавтів,24 в м.Одесі, загальною площею 41,8 кв.м., що підтверджується довідкою про склад сімї та реєстрацію (а.с.10, 51 звор.). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] належала на праві особистої власності на підставі реєстраційного посвідчення від 12 серпня 1993 року квартира №22, що розташована по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі, загальною площею 41,8 кв.м. (а.с.57). Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 10 серпня 2016 року №474417.72.16 квартира [ADDRESS], станом на 31 грудня 2012року зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі довідки ЖСК «Новосел» від 27 липня 1993 року №279 про виплату паю. Реєстрація від 12 серпня 1993року (а.с.11). Статтею 15 Закону України «Про власність» передбачалося, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд-продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності, і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. На даний час Закон України «Про власність» втратив чинність. Відповідно до п.3 ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Отже, з моменту набрання Законом України «Про власність» чинності, [PERSON] фактично стала власником квартири [ADDRESS], оскільки вона викупила її, що підтверджується довідкою, але правовстановлюючі документи на неї не оформила. Встановлено, що при житті [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала своєї онуці, відповідачці [PERSON] (а.с. 51). 29 березня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.3). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ізольованої квартири№22, по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі , що підтверджується заявою позивачки (а.с.42). З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідачка [PERSON], спадкоємиця за заповітом надала до Сьомої одеської нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь її матері, позивачці у справі, що підтверджується її заявою від 06 липня 2016 року (а.с.42 звор.). Відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Судом встановлено, що відповідачка свою заяву про відмову від спадщини не відкликала, тому єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є: [PERSON], донька померлої, що підтверджується матеріалами спадкової справи, яка була витребувана на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року (а.с.31, 40-59). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка, рідна донька померлої, яка прийняла спадщину, шляхом подачі на протязі шестимісячного строку в Сьому одеську нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, що підтверджується заявою від 06 липня 2016року(а.с.42). Постановою державного нотаріуса Сьомої одеської нотаріальної контори від 04 жовтня 2016 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру у звязку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на квартиру №22, по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі (а.с.13). Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що у позивачки відсутні документи, перераховані у п.4.15 вказаного Порядку, а саме відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке належало померлій, тому у неї немає можливості їх надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Суд вважає, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. З цих підстав суд може встановити належність нерухомого спадкового майна спадкодавцю та визнати за спадкоємцем право власності на спадкове майно. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Згідно абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 10 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), яке діяло на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 1997 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд вважає встановленим факт володіння [PERSON] на праві власності на підставі Закону України «Про власність» квартирою №22, по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі (а.с.9,11). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на квартиру №22, по вул. Космонавтів,24 в м.Одесі. Судовий збір по справі складає 2000,00грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача.

Outcome: approved