Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб 28 грудня 1996 року центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1739. Від вказаного шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачкою не склалось через несумісність характерів, втрату почуття любові та взаємоповаги, нехтування [PERSON] сімейними цінностями та постійні подружні зради. Сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги, при цьому акцентувала увагу на тому, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та робить усе можливе для зволікання розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, вказуючи на бажання [PERSON] до примирення та неможливості розгляду справи на території України в зв»язку з перебуванням у провадженні суду в США аналогічної справи між тими ж сторонами про розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухваши представників сторін та дослідивши надані докази, не знайшовши підстав для залишення позову без розгляду за п. 4 ст. 207 ЦПК України, встановив наступне. Шлюб між сторонами зареєстровано 28 грудня 1996 року центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис 1739. Від вказаного шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З пояснень представника позивача вбачається, що збереження шлюбу не можливо, оскільки сімейне життя у позивача із відповідачкою не склалося, вони не підтримують подружніх стосунків, почуття взаємної любові втрачено. Крім того надала до суду копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя від 29.06.2015 року у якій [PERSON] звертаючись до суду зі своїм позовом особисто підтверджує припинення шлюбно-сімейних стосунків, втрату взаєморозуміння та почуття любові до [PERSON] Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Представник відповідача підтвердив у судовому засіданні факт подачі [PERSON] позову до [PERSON] про поділ майна подружжя та обгрунтування і зміст даної заяви, при цьому не зміг пояснити суду мету та доцільність часу для примирення сторін з огляду на їх відношення та ставлення один до одного. Таким чином, судом встановлено, що сторони спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на те, що справа перебувала в провадженні суду понад шість місяців, однак за цей час сторонами не було досягнуто згоди, крім того [PERSON] у своїй позовній заяві про поділ майна подружжя підтвердила, що спільне життя з відповідачем не склалося, суд важає недоцільним надавати сторонам строк для примирення та приходить до висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved