Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , який зареєстрований 07 серпня 1999 року Відділом реєстрації одружень міста Миколаєва, актовий запис № 570. В обґрунтування позову зазначав, що 07 серпня 1999 року він і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Спільного господарства з відповідачем вони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, просив суд його задовольнити, оскільки сторони з липня 2017 року проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 07 серпня 1999 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації одружень міста Миколаєва, актовий запис № 570. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з липня 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved