Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У жовтні 2020 року державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс», про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.08.2019 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля BMW325I, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Toyota Avalon, д.н.з. [NUMBER] . Згідно Ухвали Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/27095/19 ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР України. У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Toyota Avalon, д.н.з. [NUMBER] , що був застрахований третьою особою за договором добровільного страхування наземного транспорту. Відповідно до рахунку фактури №2020002511 від 11.03.2020 року сума збитків складала 727943,81 грн. 06.05.2020 року третя особа відшкодувала позивачу кошти в розмірі 100000 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу претензію, яка залишилась без виконання. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.10.2020 року відкрито провадження у справі, встановлено строк відповідачу для подання відзиву. Ухвалою суду від 01.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник позивача подав клопотання про розгляду справи за його відсутності, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечив, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2019 року у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля BMW325I, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля Toyota Avalon, д.н.з. [NUMBER] . Так, Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні по справі № 760/27095/19 від 04.12.2019 року було визнано відповідача винним у вчинені вищезазначеного ДТП (а.с. 21). У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 17.02.2020 року позивач звернувся до третьої особи із заявою про настання страхової події з транспортним засобом та призначення незалежного оцінювача з оціночної діяльності щодо пошкодженого майна (а.с.22-24). 20.02.2020 року позивач направив відповідачу лист-повідомлення вих. № 34/246-1/01 про проведення технічного огляду автомобіля Toyota Avalon, д.н.з. [NUMBER] оцінювачем. 21.02.2020 року між позивачем та ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОВІРА» укладено договір № 16703 по виконання послуг з оцінки та проведенню товарознавчого дослідження автомобіля Toyota Avalon д.н. [NUMBER] (а.с.30). 12.03.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТНО-АСИСТУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОВІРА» було надано позивачу Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 16703. За результатами технічного огляду КТЗ, сума заподіяних збитків склала 330460,11 грн. (а.с. 32-51). Згідно рахунку-фактури №2020002511 від 11.03.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складала 727943,81 грн. (а.с.57-59). 06.05.2020 року на підставі поданої заяви вх. № 210 від 17.02.2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування, позивач отримав від страхової компанії АТ «СК «АРКС» платіж в сумі 100000 грн. (а.с. 64). Відповідно рахунку фактури №КС000000734 від 20.07.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 1058344,37 грн (а.с. 60-63). Беручи до уваги те, що сума відшкодування якого є меншою за суму збитків, та те, що страхова компанія АТ «СК «АРКС» відшкодувала частину збитків в розмірі 100000 грн., 05.08.2020 року позивач звернувся з претензією (вих. № 34/558-1/08 від 05.08.2020 року) до відповідача з пропозицією врегулювання майнового спору шляхом сплати суми у розмірі 634243,81 грн. (а.с.66-67). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, з урахуванням ст. 1166 ЦК України, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальними правилами, визначеними ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після завдала шкоди. У такому випадку особа, яка задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, право позивача як потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок відповідача як особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Аналогічні висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України, у Постановах від 20.01.2016 року в справі № 6-2808цс15 від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16 та Верховного Суду в постанові від 14.02,2018 рову в справі № 344/10730/15-ц. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані у справі докази, суд зазначає, що розмір матеріальної шкоди позивача підтверджений звітом №16703 від 12.03.2020 року, який виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», який наданий у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку та узгоджується зі ст.1192 ЦК України, та складає 330460,11 грн. (а.с. 32-51). Щодо посилання сторони позивача на рахунок-фактуру №2020002511 від 11.03.2020 року, згідно якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складала 727943,81 грн. (а.с.57-59), суд вважає за необхідне зазначити таке. Верховний Суд у Постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд може у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів. В контексті зазначеного, суд вважає посилання сторони позивача на рахунок-фактуру №2020002511 від 11.03.2020 року некоректним, адже згідно норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року, саме звіт №16703 від 12.03.2020 року, який виконаний спеціалістом у сфері оцінки майна, визначає розмір матеріального збитку. Отримання позивачем як потерпілим, страхового відшкодування за договором не припинило деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування в межах передбаченої полісом страхування цивільно-правової відповідальності 100000 грн. недостатньо для повного покриття шкоди, і тому особа, яка завдала шкоди (відповідач) залишається зобов`язаною. Право позивача на відшкодування шкоди у повному обсязі за рахунок відповідача є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Оскільки після звернення до страховика позивачем одержане страхове відшкодування 100000 грн., якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання відповідачем свого обов`язку згідно із ст. 1194 ЦК України (відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика). Сума матеріальної шкоди позивача у розмірі, не покритому страховим відшкодуванням складає 330460,11 грн. (сума матеріального, яка визначена оцінювачем у звіті №16703 від 12.03.2020 року) - 100000 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) = 230460,11 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в частині відшкодування вказаної суми матеріальних збитків. Розподіл судових витрат судом здійснено в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial