Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову вказує, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , однак вони більше п`яти років у квартирі не проживають, витрати по її утриманню не несуть. Вказує, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за даною адресою, що перешкоджає їй, як власнику, належним чином користуватись та розпоряджатись квартирою. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Якимчук Н.П. подала заяву про розгляд справи у її та позивачки відсутності, просить позов задоволити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. Представник органу опіки та піклування Сторожук О.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування, не заперечує щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 червня 2021 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П., зареєстрованим в реєстрі за №832, а також з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №226055686 від 29 вересня 2020 року. З моменту набуття права власності на вищезазначену квартирупозивачкою [PERSON] з 29 вересня 2020 року, [PERSON] , [PERSON] , а також її неповнолітній син [PERSON] , у ній фактично не проживають та не користуються, витрат по утриманню квартири не несуть, вони не є членами сім`ї позивачки та не пов`язані із нею спільним побутом, однак на час розгляду справи залишаються зареєстрованими у спірній квартирі. Зазначені обставини підтверджуються: довідками відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №2034/03-27/2020, №2035/03-27/2020 та №2036/03-27/2020 від 21 жовтня 2020 року щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; актом обстеження житлових умов, складеним 05 жовтня 2020 року депутатом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Івонько С.В. у присутності сусідів позивачки [PERSON] та [PERSON] , у якому зафіксовано факт не проживання у спірній квартирі відповідачів більше п`яти років. Відповідно до положень ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок (квартира), садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з статтею Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 та ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки [PERSON] , як новий власник квартири, не може користуватись своєю власністю у повному обсязі через те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зареєструвались у вказаній квартирі, однак у ній не проживають, в добровільному порядку не знімаються з реєстрації у цій квартирі, тому порушене право позивачки підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Крім того, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 06 червня 2021 року, у якому орган опіки та піклування не заперечує щодо визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування спірною квартирою. Згідно цього висновку неповнолітній [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] мають постійне зареєстроване місце проживання у Російській Федерації. З огляду на викладене, визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , не порушує права останніх, в тому числі і права неповнолітнього [PERSON] , в зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла.

Outcome: approved