Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON].), звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23 серпня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. 21 листопада 2013 року згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами був розірваний. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.09.2015 року визначено постійне місце проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року, з [PERSON], стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. [PERSON] кошти на утримання дочки не сплачує, по виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року «Про стягнення аліментів» та має значну заборгованість. 27.08.2015 року між [PERSON] та громадянином Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії - [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.08.2015 року. Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. Чоловік позивачки, враховуючи її інтереси та інтереси її малолітньої дочки, запропонував приїхати до Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії з метою отримання Крістіною освіти в початковій школі Роуз Хілл (Rose Hill Primary school) Стокпорт. Вищевикладена пропозиція була обговорена з Крістіною, яка теж виявила бажання навчатись за кордоном, та в майбутньому здобути освіту за кордоном за фахом - ветеринар. Своє побажання Крістіна повідомила в розмові батьку [PERSON], на що останній відповів, що її не відпустить, причини відмови не обґрунтував. 02.03.2016 року через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] було передано заяву з проханням з'явитись за вказаною в заяві адресою 16 березня 2016 року для надання дозволу на виїзд малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], за кордон до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання. 16.03.2016 року відповідач прибув за вказаною адресою, та відмовився від підписання заяви про згоду. [PERSON] була вимушена подати позовну заяву до суду з вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2016 року по справі №369/3045/16-ц позовні вимоги задоволено у повному обсязі надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Рішення набрало законної сили 18.10.2016 року відповідно до Ухвали апеляційного суду Київської області. Також 18 січня 2017 року [PERSON] було надано заяву (згоду) на тимчасовий виїзд дочки за кордон на час навчання у період з 01.08.2017 р. по 01.06.2018 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії Прибувши до Сполученого Королівства Великої Британії [PERSON] була зарахована до 3 класу початкової школи Роуз Хілл (Rose Hill Primary school) Стокпорт. Всього термін навчання в початковій школі складає 6 навчальних років. Чоловік позивачки [PERSON] має у власності приватний будинок за адресою: [ADDRESS], відтак забезпечив дочці [PERSON] [PERSON], окрему кімнату, з необхідними для проживання, навчання та відпочинку речами. Разом з цим, оскільки [PERSON] є власником компанії GSI ( Sign & Graphic installer), що займається розробкою та встановленням знаків та графічних зображень для всіх видів господарської діяльності, то компанія працевлаштувала позивачку на посаду помічника менеджера з заробітною платою в розмірі 1280 фунтів щомісяця. По закінченню 3 класу початкової школи Роуз Хілл, [PERSON] та [PERSON] влітку 2017 року прибули в Україну за постійним місцем проживання на час шкільних канікул. Зустрівшись з батьком [PERSON] повідомила про свої успіхи у навчанні, показала похвальні грамоти та листи і попросила у [PERSON] згоду на тимчасовий виїзд хоча б до закінчення початкової школи. [PERSON] згоду на тимчасовий виїзд на навчання не надав і в серпні цього року [PERSON] у супроводі матері [PERSON] відбули до Сполученого Королівства Великої Британії за попередньою згодою батька від 18.01.2017 року. Станом на день подання позовної заяви [PERSON] перебуває разом з матір'ю в м. Стокпорт та навчається в 4 класі школи Роуз Хілл. Оскільки необхідність у отриманні дозволу на тимчасовий виїзд до Сполученого Королівства Великої Британії до закінчення [PERSON] початкової школи не відпала, 25.09.2017 року через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], представником [PERSON], [PERSON] було передано заяву з проханням з'явитись за вказаною в заяві адресою 16 жовтня 2017 року для наданя дозволу (підписання заяви про згоду) на виїзд малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], за кордон до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання. 16.10.2017 року відповідач не прибув за вказаною адресою. 20.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво в якому зазначено про належне повідомлення відповідача про заяву [PERSON], оскільки згідно зворотного поштового повідомлення таку заяву [PERSON], отримав 03.10.2017 року. Враховуючи викладене, позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України, в супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO] до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на періоди з 20.08.2018 року по 01.08.2019 року та з 20.08.2019 року по 01.08.2020 року. У судовому засіданні її представник позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач то його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення у повному обсязі. Заперечували щодо строків виїзду дитини за кордон. У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Судом встановлено, що 23 серпня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. 21 листопада 2013 року згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами був розірваний. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.09.2015 року визначено постійне місце проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року, з [PERSON], стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. [PERSON] кошти на утримання дочки не сплачує, по виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року «Про стягнення аліментів» та має значну заборгованість. 27.08.2015 року між [PERSON] та громадянином Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії - [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.08.2015 року. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3, пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Частиною третьою статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Судом встановлено, що 02.03.2016 року через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] було передано заяву з проханням з'явитись за вказаною в заяві адресою 16 березня 2016 року для надання дозволу на виїзд малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], за кордон до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на навчання. 16.03.2016 року відповідач прибув за вказаною адресою, та відмовився від підписання заяви про згоду. [PERSON] була вимушена подати позовну заяву до суду з вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.04.2016 року по справі №369/3045/16-ц позовні вимоги задоволено у повному обсязі надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01.08.2016 р. по 01.06.2017 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Рішення набрало законної сили 18.10.2016 року відповідно до Ухвали апеляційного суду Київської області. Також 18 січня 2017 року [PERSON] було надано заяву (згоду) на тимчасовий виїзд дочки за кордон на час навчання у період з 01.08.2017 р. по 01.06.2018 р. до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Зазначені норми регулюють порядок тимчасового виїзду дитини за кордон, однак, вирішуючи зазначене питання заявнику необхідно зазначати державу прямування та відповідний проміжок часу перебування дитини в країні до якої особа має намір виїхати. Згідно вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З огляду на зазначене, суд має визначитись із правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди матері, зазначити конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди матері; та з урахуванням визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди матері, не позбавленої батьківських прав. А тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача частково та надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України, в супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO] до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на періоди з 20.08.2018 року по 01.08.2019 року. Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial