Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики ( в редакції позову від 20 листопада 2014 року) в сумі 144 400 грн., 41 288 грн.67 коп. нарахованих процентів, 14 711 грн. 77 коп. - відсотків за прострочення, а всього - 200 400 грн. 44 коп. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27 липня 2010 року позичив [PERSON] 10 000 дол. США строком до 31 грудня 2010 року, однак у встановлені строки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, чим порушено права позивача В судовому засіданні представник позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що борг повернуто, а також просять застосувати строк позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] позичив 27 липня 2010 року [PERSON] 10 000 дол. США зі строком повернення до 31 грудня 2010 року. У встановлені строки зобов'язання по поверненню боргу [PERSON] не виконав. Дані обставини підтверджуються: розпискою від 27 липня 2010 року. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. [PERSON] визнав в судовому засіданні що, дійсно позичав у позивача кошти в сумі 10 000 дол. США, однак стверджує, що борг повернув, доказів в підтвердження цьому не надав, а отже суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підставними. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 264 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача стверджував, що відповідачем частково повернуто кошти, а саме 4 березня 2012 року, 24 січня 2013 року та 20 серпня 2013 року відповідно по 100 та 200 дол. США та на розписці вказано дані обставини за підписом позивача, а тому представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущено. Відповідач категорично заперечує обставини повернення коштів. Суд критично ставиться до позиції представника позивача щодо обставин повернення боргу, та не приймає як доказ по справі дописки на розписці від 27 липня 2010 року щодо повернення боргу за підписом позивача, а тому вважає, що по справі слід застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Outcome: dismissed