Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.05.2016 року у м.Донецьку померла його мати [PERSON], після якої залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі і з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Факт володіння та користування квартирою підтверджений ордером та відмітками у паспорті померлої. Правовстановлюючі документи втрачені. Звернення для оформлення свідоцтва про право власності до Черкаської держаної нотаріальної контори результатів не дало. У Державному реєстрі прав власності на спірну квартиру інформація про власника відсутня. Отримати відомості щодо власника на окупованій території не має можливості. Він зареєстрований і проживав у спірній квартирі, добросовісно володів, користувався і управляв цим майном більше ніж 15 років, що підтверджено штампом в паспорті про реєстрацію з 1995 року, квартира отримана по обмінному ордеру за №10918 від 23.091981 року і фактично він користується цим майном з 1981 року. Вважає, що право власності повинно бути визнано за ним на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 05 вересня 2017 року у позові [PERSON] відмовлено за недоведеністю. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: відбулося порушення визначення права власності; апелянт вважає, що застосування статті 344 ЦК України не передбачає наявність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яким добросовісно заволодів позивач, тому Дзержинський міський суд не мав підстав відмовляти позивачу у задоволенні позовної заяви з причин «недоведеності позову» через те, що позивач не надав суду правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності матері позивача [PERSON] на квартиру, яка померла 15.05.2016 року та була фактичним власником житла; апелянт посилається також на порушення норм процесуального права, а саме: порушення строків розгляду справи, суд неповно навів пояснення свідків; судом не постановлена ухвала про заочний розгляд справи; суд першої інстанції зайняв сторону відповідача, не маючи достатньо доказів того, що спірне майно належить саме Пролетарській районній в м. Донецьку раді; апелянт посилається також на неправомірну оцінку наданих суду доказів, а саме: суд невірно трактував наявні у справі докази і не врахував, що особисто у нього не має ніяких договірних зобовязань з Пролетарською районною в м. Донецьку радою, тому суд не може стверджувати, що він має договірні відносини; суд не може стверджувати, що він є наймачем помешкання, що належить Пролетарській районній в м. Донецьку раді; обмінний ордер не є доказом володіння Пролетарською районною в м. Донецьку радою спірним майном на поточну дату; апелянт вважає, що: він безпосередньо відкрито, добросовісно, безперервно володає та управляє майном за вказаною адресою упродовж достатньо тривалого часу (більш ніж 15 років); факт володіння майном є без титульним, договірні відносини з будь-яким можливим власником відсутні упродовж тривалого періоду; власник не заявив позову про витребування майна; факт того, що майно є власне безхазяйним, підтверджений також даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно (за вказаною адресою власників немає), а відповідно до ст.. 355 ЦК безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий; відсутні інші особи, які претендують на це майно; нерухоме майно за адресою: м. Донецьк, вул.. роздольна[ADDRESS] може бути обєктом набувальної давності виходячи зі змісту ст.. 344 ЦК, оскільки основна мета запровадження інституту набуття права власності за набувальною давністю це збереження та повернення в цивільний оборот майна, яке не має власника, власник якого невідомий або яке власник не утримує, втратив до нього інтерес тощо; ніхто, окрім позивача, не проявляє інтересу до зазначеного нерухомого майна, а також не несе витрат на його утримання, натомість позивач несе усі витрати та утримує спірне нерухоме майно; судом також не враховано, що позивач поклав чимало зусиль та зробив багато спроб щодо відновлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, але так і не зміг їх розшукати із-за обєктивних причин; суд також не врахував високий ризик втрати квартири з боку самопроголошеної влади ДНР та незаконних збройних формувань. У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не зявився; про час і місце розгляду справи Пролетарська районна рада м. Донецька повідомлена повісткою. Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; норми ст.344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.; виняток прямо передбачено законом - це наявність між набувачем і власником договору, строк дії якого закінчився, а власник не заявив позову про витребування цього майна, а в судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] отримала житло за обмінним ордером, виданим виконкомом Донецької міської ради і разом з сином - позивачем [PERSON] були наймачами спірної квартири, яка знаходиться у власності громади Пролетарського району м. Донецька. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те,що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції згідно ордеру по обміну житлових приміщень за №10918 від 23.09.1981 року комісії виконкому Донецької міської ради [PERSON] отримала для проживання квартиру за адресою: м. Донецьк, вул. Роздольна, 23/69, де була і зареєстрована згідно штампу у паспорті з 05.11.1981 року. Згідно штампу у паспорті у спірній квартирі також був зареєстрований з 06.09.1995 року позивач [PERSON], який відповідно до свідоцтва про народження є сином [PERSON] Відповідно до довідки КП керуючої компанії Пролетарського району м.Донецька позивач [PERSON] і його мати [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі тільки вдвох. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 15.05.2016 року. З матеріалів справи також вбачається, що 1 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається з квартири 69, що знаходиться у місті Донецьку по вулиці Роздольна у будинку 23. На підставі його заяви було заведено спадкову справу. Постановою державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори від 22 листопада 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру було відмовлено, оскільки не підтверджений склад спадкового майна, спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи на квартиру. За відсутності правовстановлюючих документів і неможливості отримати спадщину позивач вважав, що має право набути право власності на спірну квартиру за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України. Відповідно до змісту положень ст.. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст..1216), а набувається за рішенням суду (ч.4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч.2 ст. 344 ЦК). Разом з тим, як зазначено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК) (пункт 11). Як встановлено судом і підтверджено позивачем правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, а згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до розяснень, наданих в п. 12 зазначеної постанови Пленуму ВССУ, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Виходячи із зазначених норм матеріального права, розяснень, викладених у постанові Пленуму ВССУ, апеляційний суд вважає, що при встановлених обставинах порушене права позивача не підлягає захисту в обраний ним спосіб. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.

Outcome: partial