Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У квітні 2014 року Тернопільська міська рада звернулася до суду з позовом, який 23.12.2014 року уточнила, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах яких діє [PERSON] та [PERSON], про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування гуртожитком по [ADDRESS] на підставі вимог ст. 71,72 ЖК України В обґрунтування вимог позивач вказав, що у [ADDRESS] з 24 вересня 1994 року зареєстрований відповідач [PERSON] 6 вересня 1999 року ВАТ Тернопільський РМЗ «Елеваторпром» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 6 вересня 1999 року видало [PERSON], який працював у ВАТ Тернопільський РМЗ «Елеваторпром, ордер на право зайняття з сім'єю жилої площі в [ADDRESS]. 29 листопада 2005 року ТОВ «Комплекс-Сервіс» на підставі спільного рішення зборів засновників товариства та профспілкового комітету від 20 листопада 2005 року видало [PERSON], який працював у ТОВ «Комплекс-Сервіс», ордер № 1 на право зайняття з сім'єю з 4 осіб жилої площі в [ADDRESS]. В результаті банкрутства у 2007 року товариства з обмеженою відповідальністю «Комплект-Сервіс» (далі - ТОВ «Комплект-Сервіс») гуртожиток по [ADDRESS] передано у комунальну власність міста. З моменту отримання ордеру у 2005 році сім'я [PERSON] у гуртожитку не проживала, а використовувала надані житлові приміщення як готель. Відповідач придбав будинок по [ADDRESS], де і проживає його сім'я. Крім того, позивач вказав, що відповідач [PERSON] втратив право на користування спірним гуртожитком під час строку відбування покарання на підставі вимог п. 7 ч. 3 ст.71 ЖК, оскільки у гуртожитку не залишись проживати інші члени його сімї. Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у гуртожитку без поважних причин понад встановлені законом строки (шість місяців), позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 72, ЖК України. До початку судового розгляду справи по суті до участі у справі з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей в якості третьої особи було залучено орган опіки та піклування Тернопільської міської ради. У судовому засіданні представник Тернопільської міської ради позов підтримав, зіславшись на доводи викладені у позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали і пояснили, що [PERSON] починаючи з 1994 року зареєстрований та постійно проживає у [ADDRESS], в який вселився у встановленому законом порядку. У період з 21 травня 2010 року по 25 жовтня 2013 року був відсутній за місцем своєї реєстрації з поважних причин, оскільки відбував покарання. Після звільнення з місць позбавлення волі 25 жовтня 2013 року [PERSON] повернувся до місця свого постійного проживання у гуртожиток по [ADDRESS], що також встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2014 року Посилаючись на наведене, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Попередньо подала суду заяву про слухання справи у її відсутності. Представник органу опіки та піклування у судове засідання також не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що 6 вересня 1999 року ВАТ Тернопільський РМЗ «Елеваторпром» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 6 вересня 1999 року видало [PERSON], який працював у ВАТ Тернопільський РМЗ «Елеваторпром, ордер на право зайняття з сім'єю жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] 29 листопада 2005 року ТОВ «Комплекс-Сервіс» на підставі спільного рішення зборів засновників товариства та профспілкового комітету від 20 листопада 2005 року видало [PERSON], який працював у ТОВ «Комплекс-Сервіс», ордер № 1 серія 1 на право зайняття з сім'єю з 4 осіб жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS], пл. 141,0 кв.м. в м.Тернополі, на склад сім'ї: [PERSON], дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 07.02.2013р., яке вступило у законну силу, встановлено, що позивач в законний спосіб, шляхом отримання ордерів, набув права користування приміщеннями у гуртожитку по [ADDRESS]. Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 7 червня 2007 року по справі №10/Б-485 зобов'язано ліквідатора ТОВ «Комплекс-Сервіс» передати до комунальної власності м. Тернополя в особі Тернопільської міської ради, а Тернопільську міську раду прийняти по акту прийому-передачі від ТОВ «Комплекс-Сервіс» об'єкт соціальної сфери, без додаткових умов: гуртожиток по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.07.2008р. виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, Тернопільській міській раді на праві комунальної власності, на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №795 від 21.06.2007р., належить гуртожиток за адресою: [ADDRESS], загальною площею 297,7 кв.м., що складається із наступних приміщень: 1 сх. кліт.пл. 15,7 кв.м., 1-10 прим. пл. 14 кв.м., 1-11 хол пл. 34,0 кв.м., 1-1 кор. пл. 4.3 кв.м., 1-2 житл.пл. 22,8кв.м., 1-3 санвуз. пл., 5.0 кв.м, 2-1 кор. пл. 3,2 кв.м., 2-2 санвуз. пл. 4.7 кв.м., 2-3 житл. пл. 19.3 кв.м., 3-1 кор. пл. 3.0 кв.м., 3-2 санвуз. пл. 4.9 кв.м., 3-3 житл. пл. 19.4 кв.м., 4-1 кор.пл. 3.8 кв.м., 4-2 житл. пл. 22.3 кв.м., 4-3 санвуз. пл. 5,4 кв.м, 5-1 кор. пл. 1,9 кв.м., 5-2 санвуз. пл. 3.8 кв.м., 5-3 житл. пл. 23.3 кв.м., 6-1 житл. пл. 16.1 кв.м., 6-2 санвуз. пл. 3,7 кв.м., 7-1 житл. пл. 17.2 кв.м., 7-2 санвуз. пл. 3.9 кв.м., 8-1 техн. кімн. пл., 9.2 кв.м., II кор.пл. 21,6 кв.м., III сх. кліт. пл. 15.2 кв.м. Згідно довідок УДМС України в Тернопільській області від 5 лютого 2014 року, 25.03.2015 року, будинкової книги по [ADDRESS] паспорту відповідача [PERSON] встановлено, що останній зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] з 24 вересня 1994 року. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 11 липня 2011 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 357, ст. 357 КК України до п'яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Згідно довідки серії [NUMBER], виданої [PERSON] начальником Диканівської виправної колонії Харківської області (№12), він відбував покарання в установах ДКВС з 21 травня 2010 року по 25 жовтня 2013 року, звідки звільнений за постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців 4 дні і прямує до місця проживання в [ADDRESS]. 11.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Акція», [PERSON] про усунення перешкод в користуванні приміщенням [ADDRESS], посилаючись на те, що він з 1999 року постійно проживає у [ADDRESS]. 21.05.2010 року по місцю його проживання його було заарештовано та засуджено до позбавлення волі. 28.10.2013 року повернувся із місць позбавлення волі до свого житла, однак працівники ТОВ «Акція» не допустили його до помешкання. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2014 року, яке вступило у законну силу, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано дії ТОВ «Акція» та [PERSON] щодо ненадання [PERSON] доступу до приміщення [ADDRESS] незаконними. Зобов'язано ТОВ «Акція» та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні приміщеннями [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 07.02.2013р., яке вступило у законну силу, у задоволенні позову Тернопільської міської ради народних депутатів до [PERSON] про виселення з гуртожитку та зустрічного позову [PERSON] до Тернопільської міської ради народних депутатів про надання дозволу на приватизацію гуртожитку відмовлено . Вказаним рішенням суду встановлено, що у кімнати 1-7 гуртожитку по [ADDRESS] відповідач з сім'єю у складі 4-х осіб поселений у встановленому законом порядку, шляхом отримання ордерів, а тому набув права користування приміщеннями у гуртожитку по [ADDRESS]. Тернопільською міською радою не доведено факту використання не за призначенням (як готелю) наданих відповідачу жилих приміщень. Згідно довідок УДМС України в Тернопільській області від 25.03.2015 року встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані у [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , а діти [PERSON] та [PERSON] не значаться на реєстраційному обліку по Тернопільській області. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог п.7 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Згідно з вимогами ч.4 ст. 71 ЖК Української РСР у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відбував покарання в установах ДКВС з 21 травня 2010 року по 25 жовтня 2013 року, звідки звільнений за постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів втратившими право на житло 18.04.2013 року, тобто в той час, коли [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі. Після закінчення строку відбування покарання [PERSON] повернувся до місця свого постійного проживання у гуртожиток по [ADDRESS]. Дана обставина стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2014 року про усунення перешкод [PERSON] в користуванні гуртожитком по [ADDRESS], яким встановлено, що [PERSON] повернувся з місць позбавлення волі та при спробі потрапити до місця свого проживання - [ADDRESS] працівники ТОВ «Акція» чинили [PERSON] перешкоди у користуванні житло; рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 07.02.2013р., яким встановлено, що [PERSON] поселений та користується спірним гуртожитком у встановленому законом порядку. Дані рішення суду набрали законної сили, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 14 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а обставини, встановлені ними, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаний у ст. 71 ЖК Української РСР шестимісячний строк, протягом якого жиле приміщення зберігається за [PERSON], відраховується з 25 жовтня 2013 року, тобто з моменту звільнення його з місць позбавлення волі. Враховуючи вищезазначені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що [PERSON] у період з 21 травня 2010 року по 25 жовтня 2013 року перебував у місцях позбавлення волі, після закінчення строку перебування у місцях позбавлення волі повернувся по місцю своєї реєстрації у гуртожиток по [ADDRESS], а тому не втратив права на житло. Посилання позивача на те, що відповідач втратив право на спірне житло в зв'язку із засудженням, оскільки в гуртожитку не проживали члени його сім'ї суд не приймає до уваги, як такі, що суперечать вимогам п.7 ч.3 ст.71 ЖК, відповідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, та право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Та обставина, що у спірному житлі не залишились проживати інші члени сім'ї відповідно до вимог п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК є підставою для здачі житла в оренду на час перебування особи у місцях позбавлення волі і не є підставою для визнання особи такою, що втратила право на житло. Що стосується вимог позивача про факт не проживання відповідачів у спірному житлі у період з 2005 року, то суд вважає, у задоволенні таких вимог слід відмовити, так як позивач не довів належними та допустимими доказами факт не проживання відповідачів у гуртожитку без поважних причин понад встановлені законом строки. В силу вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, у період з 2005 року по 2013 рік позивач не звертався до суду із вказаними позовними вимогами. Факт проживання відповідачів у гуртожитку по [ADDRESS] з 2005 року до арешту відповідача підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], яка працювала адміністратором готелю «Алігатор», що знаходиться за цією ж адресою, [PERSON], який проживав та був зареєстрований у спірному гуртожитку з 2001 року до 2010 року та [PERSON], який є племінником [PERSON], а тому дані факти їм достовірно відомі. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], як такі, що носять загальний характер та не підтверджують обставин, що стосуються предмету спору. Суд також критично оцінює посилання позивача на заяву [PERSON] від 10.03.2015 року, яка зареєстрована в канцелярії суду 12.03.2015 року (наявна в матеріалах справи Т.2) як на підтвердження факту не проживання відповідачів за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд вважає,що дана заява [PERSON] в силу вимог ст.ст. 58,59 ЦПК не є належним та допустимим доказом по даній справі та жодним чином не спростовує встановлених судом обставин справи. Таким чином, позов про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним гуртожитком був поданий передчасно, під час перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі, (відбування покарання) та до закінчення шестимісячного строку з дня відбуття покарання, в період якого за ним зберігається право користування жилою площею, а тому підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування гуртожитком відсутні. Суд також вважає безпідставними позовні вимоги про визнання такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщення гуртожитку [PERSON] та двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Так, з довідок УДМС України в Тернопільській області від 25.03.2015 року встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані у [ADDRESS], а тому підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування житлом відсутні. З врахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позову Тернопільської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування гуртожитком по [ADDRESS] слід відмовити .

Outcome: dismissed