Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України у Київській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, посилаючись на те, що вона є власником ? частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На вказаній житловій площі проживає та зареєстрований відповідач, який протягом багатьох років зловживає алкоголем, влаштовує сварки та бійки, проживання з ним в одному будинку стало нестерпним. Посилаючись на вищевказані обставини та положення закону позивач просила суд виселити [PERSON] з належного їй житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] постійно провокує його, створює неможливі умов для проживання, просив у задоволенні позову відмовити. Представники третьої особи у справі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За приписами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з наступними змінами « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» п. 17 при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). ( Пункт 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року). Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 березня 2009 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5). На спірній житловій площі проживають та зареєстровані сторони у справі, що підтверджуються довідкою ф. 3 від 01.04.2014 року за № 1225 (а.с.6). Відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку. До [PERSON] правоохоронними органами застосовувалися заходи попередження, з останнім проведені профілактичні бесіди з метою недопущення антигромадської поведінки. Зазначені обставини підтверджуються висновком Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 26 вересня 2013 року, листами Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 27.09. 2013 року за № 21449, від 05.03.2014 року за № 5493 (а.с. 8, 9,12). Проте вказані заходи попередження не дали позитивних результатів, відповідач продовжує систематично порушувати правила співжиття, дані факти підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved