overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 серпня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі різних характерів, розбіжностей поглядів на сімейне життя, що породжувало сварки та конфлікти. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені з травня 2014 року, спільне господарство не ведеться, почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач до судового засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно з травня 2014 року не проживає разом із сім'єю та з цього часу шлюбно-сімейні відносини з дружиною він не підтримує, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до позивача втрачено, відновлення і збереження родини вважає неможливим. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 07 серпня 2010 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 144001, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 07 серпня 2010 року, актовий запис № 1307. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії I-ВЛ № 232145, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 606. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 01.12.2015 подала до суду заяву, в якій повідомила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище набуте при укладенні шлюбу - [PERSON], а також розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому 01.12.2015 також подав до суду заяву, в якій визнав позов та просив суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази, суд дійшов такого. 16 липня 2005 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу у подружжя народилися діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 5, 6). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили у жовтні 2015 року, спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України ) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просила стягнути з відповідача кошти у розмірі 122 581, 03 грн. в рахунок відшкодування проведеного капітального ремонту квартири [ADDRESS] 50 000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 1725, 81 грн. та кошти витрачені на правову допомогу у розмірі 2 500, 00 грн. 22.01.2016 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд заборонити відповідачу відчужувати на користь інших осіб будь-яким способом квартиру [ADDRESS] та належне відповідачу майно (вбудовані меблі, конструкції, сантехніку), а саме: вхідні та міжкімнатні двері, сантехніку, сушку для рушників, пральну машину, склопакети, кондиціонери, плінтуси , галогенові лампи, вмикачі, які перебувають у користуванні відповідача та знаходяться в квартирі за місцем її реєстрації та проживання: [ADDRESS] Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що вказана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Представником [PERSON] обгрунтовано заяву лише власними побоюваннями позивача щодо можливості розпорядження майном, при цьому не надано суду жодного доказу на підтвердження належності цього майна саме відповідачу і його наявності та обставин, що утруднюють чи можуть зробити неможливим в майбутньому виконання рішення у справі. Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Представник [PERSON] не зазначає орієнтовної вартості квартири та наявності у відповідача рухомих речей зазначених в прохальній частині заяви, натомість просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на всю квартиру, що позбавляє суд можливості забезпечити позов з урахуванням принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки сукупна вартість квартири може значно перевищувати суму коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» (далі - ПАТ «Банк Альянс») про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим №1752 вчинений 13.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. щодо звернення стягнення на заставний автомобіль [NUMBER] належний позивачу для погашення перед ПАТ «Банк Альянс» заборгованості ТОВ «Консоль Плюс» за кредитним договором №028-04/ЮК від 04.11.2004 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що між ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ «Консоль Плюс» укладено кредитний договір №028-04/ЮК від 04.11.2004 року згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 12 900 000 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] виступила майновим поручителем та передала у заставу належний їй автомобіль [NUMBER], який оцінено в сумі 90 000 грн. 13.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. в інтересах ПАТ «Банк Альянс» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на заставний автомобіль, що належить [PERSON] Для виконання зазначеного виконавчого напису державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження, про що останнім винесено постанову від 25.08.2015 року. За твердженням позивача, оскаржуваним виконавчим написом було допущено грубе порушення нормативно-правових актів, а саме вчиняючи виконавчий напис нотаріус проігнорував відсутність у відповідача: копії вимоги-претензії та доказів її надсилання боржнику; розрахунку заборгованості з зазначенням строків за які стягується сума; розрахунку штрафних санкцій. З цих підстав позивач та її представник просили про задоволення позовних вимог. Представник ПАТ «Банк Альянс» проти позову заперечив вказуючи на безпідставність позовних вимог. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О. в судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника ПАТ «Банк Альянс», дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Банк Альянс» та ТОВ «Консоль Плюс» укладено кредитний договір №028-04/ЮК від 04.11.2004 року за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 12 900 000 грн. з кінцевим терміном повернення 18.09.2013 року. У забезпечення виконання ТОВ «Консоль Плюс» зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Альянс» та [PERSON] 10.04.2013 року укладено договір застави транспортного засобу за яким позивач передала ПАТ «Банк Альянс» у заставу належний їй автомобіль [NUMBER], який оцінено в сумі 90 000 грн. Оскільки позичальником систематично не виконувались взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №028-04/ЮК від 04.11.2004 року і в нього виникла заборгованість, ПАТ «Банк Альянс»

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON]. Як підставу позову зазначила, що з 7 липня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя не склалося через відсутність взаємного порозуміння, різні погляди на життя та ведення господарства. Останнім часом сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом останніх півтора роки спільно з відповідачем не проживають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. На примирення з відповідачем не згодна, оскільки не бажає зберегти шлюб та просить його розірвати. У судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, позивач підтримує позов та наполягає на його задоволенні, відповідач визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 7 липня 2008 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 08 (а.с. 3). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Протягом останніх півтора роки сторони спільно не проживають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємного порозуміння, різні погляди на життя та ведення господарства. На примирення сторони не згодні. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог статті 112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги відсутність у сторін неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON], звернулася до суду з вказаним вище позовом. В заяві вказала, що з відповідачем не перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей 2004 та [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач працездатний, працює та інших утриманців не має. Але добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Просила постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини. У судове засідання сторони не з'явилися, але надіслали письмові заяви, про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та згоден надавати матеріальну допомогу дітям. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Що стверджується свідоцтвом про їх народження.(а.с.4-5) Діти проживають разом з матір'ю та потребують матеріальної допомоги від батька. Який таку допомогу добровільно їм не надає. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, та бажає надавати дітям матеріальну допомогу у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). У звязку з наведеним вище, Суд приходить до висновку, що заява позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON], звернулася до суду з вказаним вище позовом. В заяві вказала, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей [INFO] та [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач працездатний, працює та інших утриманців не має. Але добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Просила постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини. У судове засідання сторони не з'явилися, але надіслали письмові заяви, про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та згоден надавати матеріальну допомогу дітям. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Що стверджується свідоцтвом про їх народження.(а.с.3-4) Діти проживають разом з матір'ю та потребують матеріальної допомоги від батька. Відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, але добровільно допомогу дітям не надає. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, та бажає надавати дітям матеріальну допомогу у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку(доходу). У зв'язку з наведеним вище, Суд приходить до висновку, що заява позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON], звернулася до суду з вказаним вище позовом. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували у жовтні 2013 року. Від спільного проживання мають доньку Софію, [INFO]. Одруження виявилося невдалим в сім'ї виникали сварки та не порозуміння. З січня 2014 року сторони припинили подружні, сімейні стосунки та проживають окремо. Просить шлюб розірвати та залишити їй прізвище Хижняк. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та на примирення не погоджуються. Відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечує та на примирення не погоджується. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 жовтня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №93. (а.с7). Від спільного проживання мають доньку Софію, [INFO] . В звязку з втратою один до одного почуття любові та поваги в сімї постійно виникали сварки та не порозуміння. З січня 2014 року сторони припинили подружні стосунки, не проживають однією сімєю та на примирення не погоджуються. Оскільки подальше спільне життя сторін та збереження сім'ї є неможливими, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України. Суд залишає позивачу прізвище Хижняк. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок відшкодувати позивачу 243 гривень 60 копійок судового збору за розгляд справи в суді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON], звернулася до суду з вказаним вище позовом. В заяві вказала, що шлюб з відповідачем зареєстрували у серпні 1976 року. Від спільного проживання мають двох дорослих синів. Одруження виявилося невдалим в сім'ї виникали сварки та не порозуміння. З травня 2010 року сторони припинили подружні, сімейні стосунки та проживають окремо. Відповідач фактично створив нову сім'ю. Просить шлюб розірвати на примирення не погоджується. У судове засідання сторони не з'явилися, але надіслали письмові заяви, про розгляд справи у їх відсутність на примирення не погоджуються. Відповідач добровільно не з'являється до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області та не подає заяву про розірвання шлюбу. Позивач просить позовні вимоги задовольнити та залишити прізвище Плотніченко. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 серпня 1976 року у Василівській сільській раді Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №33.(а.с3). Від спільного проживання мають дорослих синів 1979 та [INFO]. В звязку з втратою один до одного почуття любові та поваги в сімї постійно виникали сварки та не порозуміння. З травня 2011 року сторони припинили подружні стосунки та не проживають однією сімєю. Відповідач фактично створив нову сім'ю, але добровільно відмовляється розірвати шлюб через орган реєстрації актів цивільного стану. Оскільки подальше спільне життя сторін та збереження сім'ї є неможливими, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України. Та залишає позивачу прізвище Плотніченко. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок за розгляд справи в суді. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи та відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняється.

Outcome: approved