Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - відповідач 1), Компанії Квікком Лімітед (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), відповідно до якого просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 200 000 грн. та сплачений позивачем судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2014 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» було укладено Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» «Квартальний»» № 728891/2014. Предметом договору є розміщення в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту в доларах США на строк 13 (тринадцять місяців) з дня укладення Договору, з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу. Сума вкладу складала 32 830 доларів США 00 центів. На суму вкладу нараховуються проценти в розмірі 9,5 % річних. Датою вимоги вкладником вкладу є 16.02.2015 р. 20.11.2014 року постановою правління Національного Банку України № 733 ПАТ ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21.11.2014 р. до 20.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його тимчасову адміністрацію. 28.08.2014 року позивач звернувся до банку із заявою про дострокове повернення банківського вкладу, але незважаючи на звернення позивача кошти останньому не були повернуті. В зв'язку з тим, що банк було віднесено до категорії неплатоспроможних позивач до цього часу не має можливості отримати свої кошти які наявні на рахунках в ПАТ «ВіЕйБі Банк». 26.03.2015 р. позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання його кредитором та включення до реєстру кредиторів. Відмова в поверненні коштів порушила плани позивача в частині розпорядження власним готовими коштами, та стало для нього сильним шоком від незаконності дій по відношенню до своїх клієнтів, які повірили Банку в період нестабільної політичної та економічної ситуації в країні довірили свої особисті кошти, тим самим забезпечивши фінансовій установі запас ліквідності в оди найважчих економічних моментів, а у відповідь отримали невдячність, і недбале ставлення до виконання Банком зобов'язань за договором. Згідно офіційної відкритої інформації НБУ Компанія Квікком Лімітед є учасником і власником 86,7780% статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі Банк», в той час як [PERSON] є єдиним 100% власником Компанії Квікком Лімітед, тобто, особою, яка опосередковано володіє істотною участю банку. Отже, зазначені особи є власниками істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк». Постановою правління НБУ № 733 від 20.11.2014 р. установлено, що з вини власників істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк» цей банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Позивач вважає, що власники істотної участі несуть солідарний обов'язок за зобов'язання банку. В запереченнях на позовну заяву представник відповідача-1 зазначає, що гарантована сума у розмірі 200 000, 00 гривень виплачена [PERSON] в повному обсязі 19 лютого 2015 року під час дії тимчасової адміністрації в сумі 176 686,54 грн., 27 березня 2015 року під час ліквідації в сумі 23 313,46 грн. Кошти, що перевищують гарантовану суму становлять 939 843,15грн. До реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» включено в четверту чергу акцептована сума в розмірі 939 843,15 гривень, які позивач матиме можливість отримати порядку відповідно до ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник відповідача-1 вважає, що немає законних підстав для стягнення коштів за договором банківського рахунку і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 3 [PERSON] зазначає, що права позивача на отримання грошових коштів не порушено, а твердження щодо порушення прав позивача на отримання коштів 4 черги є передчасним. Вимога позивача про стягнення коштів в період ліквідації банку не можу бути задоволена судом, оскільки це порушить порядок здійснення ліквідаційної процедури. Окрім того, вина [PERSON] у вчиненні дій або бездіяльності, що призвели до неплатоспроможності банку не доведена. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити та стягнути солідарно кошти з відповідачів, у зв'язку з тим, що банком не виконано належним чином умови договору, а [PERSON] має відповідати за зобов'язання банку, оскільки з його вини віднесено банк до категорії неплатоспроможних. Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, пояснила, що позивачу виплачено гарантовану суму 200 000 грн., а решту коштів він має змогу отримати, оскільки його включено до четвертої черги кредиторів банку. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечувала прости задоволення позовних вимог, пояснила, що вимога позивача про повернення коштів внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» до четвертої черги, акцептована сума становить 939 483,15 гривень. Окрім того повідомили, що до [PERSON], як власника істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк», заходи впливу не застосовувались. На даний час вина [PERSON] у вчиненні дій або бездіяльності, що призвели до неплатоспроможності банку не доведена, а тому відсутні підстави для відшкодування збитків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 14.07.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», Компанії Квікком Лімітед, [PERSON] про стягнення коштів за договором банківського рахунку. 06.11.2017 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою суду від 08.11.2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 28.02.2018 року до суду надійшло клопотання від представника [PERSON], згідно якого просила покласти на позивача судові витрати, які понесені відповідачем 3. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. 04.06.2018 року відбулося підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 04.06.2018 року закрито провадження у даній цивільній справі в частині вимог до Компанії Квікком Лімітед; окрім того, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2014 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» було укладено Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» «Квартальний»» № 728891/2014 (а.с. 5). Відповідно до п. 1.1. цього Договору, предметом Договору є розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Швейцарський Постійний»» в доларах США на строк 13 (тринадцять місяців) з дня укладення Договору, з виплатою процентів по закінченні строку дії Вкладу. Відповідно до п. 1.3. Договору, сума вкладу складала 32 830 доларів США 00 центів. П. 1.5. Договору передбачено, що виплата процентів, нарахованих за вклад за ставкою 9, 5 процентів річних здійснюється згідно з умовами Договору та Правил. Згідно п. 1.7. Договору, дата вимоги Вкладником Вкладу - 16.02.2015 року. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що 20.11.2014 Постановою Правління НБУ №733/БТ ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №123 від 20.11.2014 в Банку з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію. Спеціальним законом, який регулює діяльність банку в період здійснення тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, а також врегульовує інші питання, пов'язані із здійсненням вказаних процедур, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Судом встановлено, що в період дії договору банківського вкладу укладених між позивачем та відповідачем 1, в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Положеннями ч. 5 ст. 34 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Як вбачається з матеріалів справи, Фонд, діючи від імені Банку та в межах повноважень, наданих Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», здійснив виплату гарантованої суми відшкодування позивачу в розмірі 200 000 грн., що не заперечується сторонами. 20.03.2015 року виконавчою дирекцією особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. 22.02.2016 року Виконавчою дирекцією особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 213 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора, відповідно до якого, продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки по 19.03.2018 включно. Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Порядок здійснення ліквідаційної процедури врегульований положеннями глави 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділу 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку. Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав (ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Положеннями ч. 5 ст. 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. Згідно статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. З дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку (ч. 1 ст. 50 Закону). Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з положень якої вбачається, що вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються в четверту чергу. У відповідності до довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. №13/1-30462 від 12.12.2017 року, рахунки клієнта [PERSON] станом на 05.12.2017 року закриті. Гарантована сума відшкодування 200,000 грн. отримана в повному обсязі: сума в розмірі 176 684,54 гривень виплачена 19.02.2015 року під час дії тимчасової адміністрації, сума у розмірі 23 313,46 гривень виплачена 27.03.2015 року під час ліквідації. Кошти, що перевищують гарантовану суму, становлять 939 843,15 гривень. Вимога від власника рахунку щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку надійшла на суму 1 111 930,69 гривень. Вимога внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів Пат «ВіЕйБі Банк» до четвертої черги, акцептована сума становить 939 843,15 гривень (а.с. 37). Отже, з врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено процедуру ліквідації, беручи до уваги рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 щодо продовження строків здійснення процедури ліквідації відповідача 1 до 19.03.2018 включно, задоволення вимог кредиторів банку, не покритих гарантованою сумою відшкодування, здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог посилається на вимоги ст..541,1058 ЦК України та ст..58 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначає, що оскільки кошти останньому за договором банківського вкладу повернуті були не в повному обсязі, він вважає, що Банк не виконав взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу. Кошти, що залишись на рахунку позивача та не були виплачені йому, останній вважає порушення умов договору. Між тим, у зв»язку з введенням в банку тимчасової адміністрація та в подальшому ліквідації виконання ним зобов»язань по виплаті коштів банківського вкладу за відповідним договором виконане бути не може з огляду на введені спеціальним Законом обмеження та відповідну процедуру виплати коштів за вищенаведених обставин, яких банк дотримався та у відповідності до вимог ст..52 Закону належна позивачу сума, що залишилась на рахунках банку, внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів четвертої черги. Відтак, вказані обставини виключають відповідальність банка та можливість стягнення з нього станом на даний час будь-яких коштів по вкладу позивача, що зумовлює відмову в задоволенні позову до відповідача 1. Вимоги до відповідача 3 позивач обґрунтовує тим, що кошти мають бути відшкодовані йому власником істотної участі в Банку [PERSON] - солідарно Банком, оскільки ним, всупереч вимогам ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», не вжито своєчасних заходів для запобігання неплатоспроможності Банку. Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», істотною участю є пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Пов'язаними з банком особами є, зокрема, особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. Як вбачається з матеріалів справи, Компанії Квікком Лімітед (Quickcom Limited) належить 86, 7780 % статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі Банк». [PERSON], є єдиним одноособовим власником учасником Компанії Квікком Лімітед (Quickcom Limited), та останній є особою, яка опосередковано володіє істотною участю в Банку (а.с. 8). Отже, з наведеного вбачається, що [PERSON] є власником істотної участі в Банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку (ч. 3 ст. 58 вказаного Закону). Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду (ч. 6 ст. 58 Закону). Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов'язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд звертає увагу на те, що законодавством не передбачена автоматична відповідальність пов'язаних з банком осіб за зобов'язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. Доказів на підтвердження тієї обставини, що саме з вини [PERSON] Банк було визнано неплатоспроможним позивачами не надано. Умовами укладених між позивачем та відповідачем 1 договору не передбачено, що пов'язані з Банком особи мають нести відповідальність в разі невиконання Банком своїх зобов'язань чи визнання останнього неплатоспроможним. Позивачами також не доведено і тієї обставини, що останнім діями відповідача було завдано збитків, оскільки законодавство встановлює, що збитками є певний (конкретний) розмір втрат, який особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою іншої особи. Позивач набув статусу кредитора банку, його вимоги щодо виплати коштів, які не були покриті гарантованою виплатою відшкодування, включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Чинним законодавством України передбачено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку, яка на момент розгляду справи не завершена. Крім того, позивачем не доведено і причинно-наслідкового зв'язку між неправомірною поведінкою відповідачів та заподіяними збитками. Окрім того, як зазначалося вище, позивачу вже виплачено гарантовану суму 200 000 грн., решту коштів він матиме змогу отримати в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Додатково суд роз'яснює, що згідно ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів. Кошти, стягнуті з пов'язаних із банком осіб як відшкодування шкоди, а також з небанківських фінансових установ, зазначених в абзаці першому цієї частини, включаються до ліквідаційної маси банку. У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду. Такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на грошові кошти та майно осіб, до яких вони заявлені, у порядку забезпечення позову. Ліквідація неплатоспроможного банку не є підставою для закінчення судового розгляду на підставі поданого Фондом позову до пов'язаної з банком особи та не є підставою для звільнення від відповідальності пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду. Враховуючи вище викладене, вищевказана норма закону надає право на звернення до суду лише Фонду або уповноваженій особі Фонду в разі отримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відмови пов'язаної з банком особи (в т.ч. власника істотної участі) у добровільному задоволенні відповідної вимоги або невиконання такої вимоги у встановлений строк. В даному випадку з позовними вимогами звернувся клієнт Банку, право якого на звернення до суду з такими вимогами не передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідача 3. Щодо вимоги відповідача [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До клопотання про покладення на позивача судових витрат, які поніс [PERSON], долучено документи, що підтверджують сплату останнім коштів за надання професійної правничої допомоги: доказ сплати гонорару на користь адвокатського об'єднання, копії фіскальних чеків за поштові відправлення всього на суму 422,30 грн., додаткова угода до договору про надання професійної правничої допомоги від 15.12.2017 року, в якій визначено порядок розрахунку вартості послуг та остаточного розміру гонорару Адвокатського об'єднання, акт виконаних робіт від 05.02.2018 року, згідно якого, загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу складає 20672,30 грн. Окрім того, в матеріалах справи міститься копія договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного між Адвокатським об'єднанням «Екселенс Кредатівіті Траст Ло» та [PERSON] П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, за умовами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов»язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК). Між тим, стороною позивача в судовому засіданні не було заявлено клопотання про зменшення запропонованих до стягнення представником відповідача витрат на правничу допомогу та жодними доказами вказаних обставин доведено не було. Відтак, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу питання про зменшення неспівмірних витрат на послуги адвоката при наявності усіх належних доказів надання таких послуг підлягають стягненню з позивача та суд за власною ініціативою зменшити такий розмір не вправі. Відтак, оскільки представником [PERSON] було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, а також надано детальний опис наданих послуг, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі - 20 672 грн. 30 коп. підлягають стягненню з позивача у справі - [PERSON] на користь відповідача 3. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: approved