Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася у суд із указаним позовом, просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на цю квартиру, але відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєструвала право власності у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач Ковельська міська рада Волинської області подала заяву про відсутність заперечень проти заявленого позивачем позову та слухання справи без участі представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка померла [INFO] у віці 81 року в м. Ковелі Волинської області. За життя 14 лютого 2008 року [PERSON] склала заповіт на все належне їй майно, у тому числі на квартиру [ADDRESS], на ім'я позивача. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 березня 2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області (а.с.6), та заповіту, посвідченого 14 лютого 2008 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] за номером у реєстрі 298 (а.с.14-15). Як слідує з наявної інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заповіт чинний (а.с.33). За даними будинкової книги [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS], крім неї у цій квартирі ніхто не проживав і не проживає (а.с.10-13). З копії спадкової справи, наданої суду Ковельською державною нотаріальною конторою, убачається, що єдиним спадкоємцем майна [PERSON] є позивач [PERSON] Позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, подавши протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (а.с. 29 - 30). Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 09 квітня 1993 року, що видане виконавчим комітетом Ковельської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 05 квітня 1993 року №229, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.7-8). Станом на 06 серпня 2014 року ринкова вартість вказаної квартири згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] складає 200365 грн. (а.с.19). Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: 1) якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або 2) якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Виникнення права власності у спадкодавця на вказану квартиру регулювалося зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». ЦК УРСР 1963 року не пов'язував виникнення права власності на приватизоване нерухоме майно з його реєстрацією. Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), оформлене на приватизовану квартиру (будинок) підлягало реєстрації в органах приватизації. За змістом постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» державному обліку підлягали житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян. Реєстрація й технічна інвентаризація таких жилих приміщень була обов'язковою та проводилася організаціями технічної інвентаризації системи міністерств житлово-комунального господарства союзних республік. До 1 січня 2013 року реєстрацію проводило бюро технічної інвентаризації, після - створена при Міністерстві юстиції Державна реєстраційна служба України. Відповідно до довідки № 2445, виданої 06 жовтня 2014 року комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», право власності на вказану квартиру [PERSON] зареєстровано не було (а.с.9). Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає можливість проведення реєстрації нерухомого майна за заявою його власника, а оскільки [PERSON] померла, то така можливість втрачена. Тому, позивач [PERSON] не має змоги оформити своє право на успадковану квартиру в нотаріальній конторі з причин відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Зважаючи на те, що перший власник квартири [ADDRESS] [PERSON] не зареєструвала право власності на цю квартиру в органах бюро технічної інвентаризації і спадкоємець [PERSON] не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, право останньої підлягає визнанню в судовому порядку.

Outcome: approved