Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У жовтні 2016р. [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 10 квітня 2015року належить 16/25 частин домоволодіння, що складається з будинку №12 по пров. Чернівецький (колишня назва пров. Стахановський) у м.Одесі, в якому у 2011 році був зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який є її колишнім чоловіком. Зазначала, що шлюб між нею та відповідачем 26 грудня 2014року був розірваний, та з цього часу відповідач залишив спірний будинок і в ньому не проживав, його особисті речі в будинку відсутні. Вказувала, що місце проживання відповідача на теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ним відсутній та до будинку він не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування буд. №12 по пров. Чернівецький (колишня назва пров. Стахановський) у м.Одесі та зняти відповідача з реєстрації за зазначеною адресою. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність (а.с.53) Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Раніше надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначав, що у спірному будинку проживав і після розірвання шлюбу із позивачкою, проте на даний час у будинок його не впускають. Вказував, що у нього не має свого житла, а в будинку позивачки зберігається його зброя (а.с. 26-28, 51). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 10 квітня 2015року належить 16/25 частин домоволодіння, що складається з будинку №12 по пров. Чернівецький (колишня назва пров. Стахановський) у м.Одесі (а.с.3-5). Раніше зазначений будинок належав матері позивачки [PERSON] на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16липня 1996року, зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 24.09.1996року (а.с.3). Право власності позивачки на будинок №12 по пров. Чернівецький у м.Одесі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10 квітня 2015року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сімї та реєстрацію) №2338 від 13.10.2016р. в будинку позивачки зареєстровані: [PERSON], [PERSON] мати позивачки (колишній власник будинку), її донька [PERSON], та колишній чоловік позивачки [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що 26 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] вселився у будинок №12 по провул. Чернівецькому в м.Одесі у 2011р. та проживав там зі своєю сімєю зі згоди колишнього власника квартири - [PERSON] Відповідно до частини 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Права відповідача, який не є власником спірного будинку на користування ним було похідним від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням її права власності, припинилося і право відповідача на користування житлом. Судом встановлено, що відповідач ще в 2014 році залишив спірний будинок і став проживати з іншою жінкою. Вказана обставина стала причиною розірвання шлюбу між сторонами. З пояснень відповідача встановлено, що він в будинку не проживає, так як орендує житло, добровільно знятись з реєстрації не бажає, оскільки в будинку зберігається належна йому зброя, а також зберігаються автозапчастини в гаражі. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачка [PERSON] є новим власником будинку, яка не надавала згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідача, а останній вселився та проживав у будинку зі згоди колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком, оскільки після того, як особа, до якої він вселився, позбулась права власності, він став тимчасовим жильцем. Відповідно до ст.98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Суд критично оцінює посилання відповідача, викладені ним у письмових запереченнях проти позову щодо реєстрації належної йому зброї за спірною адресою, оскільки зазначена обставина не надає йому право на проживання та реєстрацію у спірному будинку. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору (а.с.6). На підставі ст.ст. 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: partial