Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

у квітні 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та наступним збільшенням та уточненням позовних вимог (а.с.45), посилаючись на те, що 17.05.2016 року помер [PERSON], який володів житловим будинком бувшого колгоспного двору по вул. Ясельній, 6 в с. Селещина Машівського району Полтавської області. Вказаний будинок будувався подружжям [PERSON] за рахунок спільних коштів та для потреб сімї, а тому будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON] являється дружиною та спадкоємицею померлого за законом, належним чином прийняла спадщину, звернувшись із відповідною заявою до приватного нотаріуса Машівського районного нотаріального округу [PERSON], однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок, оскільки на нього відсутній правовстановлюючий документ. У звязку з наведеним, в остаточній редакції позовних вимог, позивач просить визнати житловий будинок по вул. Ясельній, 6 в с. Селещина Машівського району Полтавської області обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частки указаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після померлого чоловіка та на ? частки за собою. У судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача та третьої особи в засідання не зявилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнає, третя особа при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с. 22, 35). Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 17 травня 2016 року помер [PERSON] (а.с. 4), який станом на 01.07.1990 був головою колгоспного двору по вул. Ясельній, 6 в с. Селещина Машівського району Полтавської області, що стверджується довідкою Селещинської сільської ради № 569 від 10.04.2017р. Іншим членом колгоспного двору зазначена [PERSON] позивач у справі (а.с. 8). 02 грудня 2016 року виготовлений технічний паспорт на зазначений будинок, в якому відомості про власника відсутні, а його замовником зазначена позивач (а.с.11-15). Як видно з повідомлення ПП Полтавського БТІ «Інвентаризатор» № 11768 від 12.12.2016 реєстрація права власності на житловий будинок по вул. Ясельній, 6 в с. Селещина не проводилася (а.с. 16). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 86307218 від 03.05.2017 року у Реєстрі відомості щодо права власності на вищевказаний будинок відсутні, а власником земельної ділянки за цією адресою є позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 30,31). Спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], позивач у справі, яка належним чином прийняла спадщину, що підтверджується довідкою. Селещинської сільської ради № 1316 від 09.08.2016р., що вона єдина проживала спільно зі спадкодавцем на час його смерті та її заявою, зареєстрованою приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу [PERSON] 05.09.2016 року. Іншими спадкоємцями за законом на майно померлого [PERSON] є його сини: [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини відмовилися, про що свідчать відповідні заяви (а.с. 7, 37-40). 09.12.2016 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, належні померлому чоловікові [PERSON] (а.с.41-43). Постановою нотаріуса від 23.12.2016 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по вул. Ясельній, 6 в с. Селещина Машівського району у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 10). Даючи оцінку доводам позивача про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя , суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю (який діяв станом на 01.07.1990р., час існування колгоспного двору), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 112 ЦК, 1963 року (в редакції на час існування колгоспного двору), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 120 та ч.2 ст. 123, ЦК 1963 року діючих станом на 01.07.1990р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частиною 2 ст. 120 цього Кодексу передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім цього згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснити судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність», щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; Тобто правовий режим колгоспного двору не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки частки у ньому мають всі особи, які проживали станом на 01.07.1990р., якими не обовязково є подружжя, а відтак позов цій частині задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи з викладеного та враховуючи те, що частки членів колгоспного двору є рівними, а відтак як позивач, так і її чоловік за життя мали право на вказаний колгоспний двір в розмірі ? частки кожен. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки померлий 17.05.2016р. [PERSON] за життя був головою колгоспного двору по вул. Ясельній, 6 в с. Селещина Машівського району, а іншим членом двору була позивач, яка є єдиним його спадкоємцем за законом, належним чином прийняла спадщину, натомість не має змоги оформити право власності на будинок в нотаріальній конторі у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині про визнання за нею права власності на ? частки вказаного житлового будинку в порядку спадкування після померлого чоловіка та на ? частки як за членом колгоспного двору підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed