Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що вона працювала у відповідача на посаді інспектора з кадрів та була мобілізована і з 29.05.2015 по 29.08.2016 проходила військову службу у Чернігівському зональному відділі Військової служби правопорядку. Проте, вона не одержала від відповідача компенсації середнього заробітку, передбаченої ч.3 ст.119 КЗпП України, за листопад та грудень 2015 року в сумі 4128,96 грн. в строки встановлені ст.115 КЗпП України. Тому просить стягнути з відповідача зазначену суму та зобов`язати його обчислити та провести виплати суми компенсації втрати заробітку, починаючи з 01.01.2016 року до місяця фактичної виплати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, також додала, що виплату середнього заробітку їй повинно було здійснювати товариство, а вже потім з бюджету йому компенсуються ці виплати. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з тих підстав, що виплати середнього заробітку за листопад та грудень 2015 позивачці не були здійснені, оскільки кошти на них не були виділені з бюджету. Ці компенсаційні виплати здійснюються з бюджету, а товариство не є розпорядником бюджетних коштів та не може відповідати за їх не виділення. ПрАТ «Чернігіврибгосп» були здійснені всі необхідні дії для отримання компенсаційних виплат, зокрема вчасно до 15 числа місяця наступного за звітним ними подано відповідні звіти для отримання компенсації, але Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації не здійснив необхідні перерахування компенсації позивачу. Посилання представника департаменту щодо повідомлення їх у телефонному режимі про необхідність подати звіт у грудні 2015 року раніше, нічим не підтверджені та не відповідають дійсності. Представник третьої особи Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки за встановленим порядком підприємство, де працював мобілізований, повинно було сплачувати йому компенсацію після чого подавати звіт до департаменту на підставі якого з бюджету проводилося відповідне перерахування компенсації підприємству. У грудні 2015 року в зв`язку з закриттям фінансового року, всім підприємствам, які подавали такі звіти, телефоном було повідомлено про необхідність їх подати до 14 грудня. Лише відповідач подав зазначений звіт пізніше, а тому компенсація за листопад не була перерахована. З 2016 року зазначена програма перестала діяти. Заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з наказом від 27.05.2015 [PERSON] на підставі повістки Чернігівського ОМВК увільнено від роботи інспектора кадрів ПрАТ «Чернігіврибгосп» на період військової служби у зв`язку з мобілізацією на особливий період з 29.05.2015. За довідкою Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку, вона проходила військову службу там з 29.05.201 по 29.08.2016. Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 4 Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 105 від 04.03.2015 (далі - Порядок), передбачено що, для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з\~додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з\~додатком 2. Пунктом 6 цього Порядку також передбачається, що виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені\~статтею 115\~Кодексу законів про працю України. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З аналізу цих норм, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був виплачувати позивачу компенсацію у порядку передбаченому ст.115 КЗпП України, після чого отримувати відповідну компенсацію виплачених сум з бюджету, оскільки, у противному випадку порушуються строки виплати зазначені в цій статті. Згідно з довідкою ПрАТ «Чернігіврибгосп» від 01.09.2016 позивачці нарахований, але не виплачений у зв`язку з недофінансуванням бюджету, середній заробіток за листопад 2015 в сумі 1970,64 грн. та грудень 2015 в сумі 2158,32 грн.. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність стягнення цих коштів з відповідача. Посилання його представників на те, що ці кошти не були виділені з бюджету не звільняють його від відповідальності за невиплату середнього заробітку позивачу, оскільки, як зазначено вище, обов`язок здійснити такі виплати передбачений Порядком. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У зв`язку з цим відповідача необхідно зобов`язати обчислити та провести виплати суми компенсації втрати заробітку, в межах заявлених вимог, тобто з 01.01.2016 до місяця фактичної виплати. Судові витрати (в розмірі 551,20 грн. за кожну позовну вимогу) необхідно стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а його позовні вимоги підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved