Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суд м.Києва з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивує своїм правом власності на вище зазначену квартиру. Даний факт підтверджує договором дарування даної квартири від 23.02.2011 р., згідно якого батько позивача [PERSON] виступив як дарувальник. Позивач зазначає, що хоча відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, але з 2011 р. за вказаною адресою не проживає та не з'являється у ній. У квартирі відповідач не проживає, особистих речей в ній не має та за комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача перешкоджає в повній мірі реалізовувати право розпорядження власним майном. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, а такі платежі надзвичайно зросли в своїй вартості, позивач вимушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Представник Святошинської районної в м. Києвіі державної адміністрації Ліснюк Н.Д. просить розглядати справу без представника держадміністрації та просить постановити рішення відповідно до винного законодавства. [PERSON] просить розглядати справу без її участі у зв»язку з тим, що на даний час вона перебуває у пологовому будинку, позов підтримує в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 23.02.2011 р. [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 218 (а.с. 6). Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування (а.с. 7). Згідно довідки форми № 3 за № 02/08-03-280 виданої Комунальним концерном «Центр Комунального Сервісу» 22.03.2017 р. вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник квартири) з 11.01.1985 р., [PERSON] (батько) з 11.01.1985 р., [PERSON] (дружина) з 06.12.2011 р., [PERSON] (дочка) з 06.12.2011 р. (а.с. 5). Згідно актів від 04.04.2017 р., 06.01.2017 р.,06.10.2016 р., 11.07.2016 р.,06.04.2016 р., встановлено факт непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Даний факт підтверджено предцедателем правління ЖБК «Молодіжний-9» Дубовик А.М. (а.с. 11, 12, 13, 14, 15). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на разі дійсно зареєстрований у [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. Таким чином, факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved