Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У квітні 2016 року позивачі звернулись з даним позовом до суду, в якому просили зобовязати відповідача, як надавача послуг з водопостачання, вчинити дії щодо відновлення водопостачання до належних позивачам квартир №5 і №7 в будинку №6 по вул.Шевченка МПС м.Ніжина Чернігівської області. Також позивачі просили стягнути з відповідача на користь кожної з позивачів по 2000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Вимоги заявленого позову обґрунтовувались тим, що сторони перебувають у договірних відносинах щодо надання послуг з водопостачання, яке в період з 04.03.2016 року по 05.03.2016 року у належні позивачам квартири не здійснювалось. З даного приводу позивачі 09.03.2016 року звернулись до начальника дільниці водопостачання ст.Ніжин Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 Південно-Західної залізниці, 14.03.2016 року позивачам була надана відповідь про забезпечення їх будинку достатньою кількістю питної води, яка відповідає якості і тиску в системі, при цьому не постачальник, а споживач несе відповідальність від місця врізання за водопровідне обладнання і комунікації, його технічний стан і водозабезпечення. Позивачі вважають, що вказана відповідь не ґрунтується на актах цивільного законодавства та не відповідає умовам укладеного ними з відповідачем договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Позивачі вказують, що порушені їх права, як споживачів, а також їм спричинена моральна шкода, яка полягає у здійсненні ними додаткових витрат та зусиль щодо забезпечення їх сімей питною водою. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог [PERSON],[PERSON] до Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця про зобовязання вчинення дій щодо відновлення водопостачання, стягнення моральної шкоди. Стягнуто із [PERSON], [PERSON] на користь держави по 1102 грн. 40 коп. судового збору з кожної. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. [PERSON], [PERSON] вважають, що судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності цивільного процесу. Доводи апеляційної скарги вказують, що підставою для звернення позивачів до суду було неналежне виконання відповідачем умов договорів про надання послуг з водопостачання та водовідведення. [PERSON], [PERSON] вважають, що судом першої інстанції при розгляді даної справи по суті не було надано належної оцінки змісту договору. При цьому відповідач не представив відповідних доказів щодо несправності внутрішньобудинкових мереж або наявності вини позивачів, що відповідно до п.18 укладеного договору є підставою звільнення відповідача, як виконавця послуг, від відповідальності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не застосував положення статей 1,2,4,5,22 Закону України Про захист прав споживачів та статей 2,7,16,19,47 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, якими позивачі обґрунтовували вимоги заявленого позову. Крім того, суд першої інстанції посилаючись на ч.2 статті 382 ЦК України, не застосував загальні положення основного акту цивільного законодавства про зобовязання, що також, на думку позивачів, є виходом за межі позовних вимог. [PERSON], [PERSON] зазначають, що висновок суду першої інстанції відносно того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, спростовується матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не досліджувався акт №1 від 04.08.2016 року, складений на пропозицію суду в порядку ч.4 статті 10 ЦПК України, яким зафіксовано, що водопостачання до квартир позивачів здійснюється через тимчасову трубу, яку позивачі зробили самостійно для забезпечення їх сімей питною водою. [PERSON], [PERSON] також в доводах апеляційної скарги зазначають про те, що всупереч статті 22 Закону України Про захист прав споживачів, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції з них було стягнуто судовий збір. В запереченнях на апеляційну скаргу Державне територіально-галузеве обєднання Південно-Західна залізниця просить відхилити апеляційну скаргу у звязку з її необгрунтованістю та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 13.09.2016 року. В судове засідання апеляційного суду представники третіх осіб, належним чином повідомлених про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.135,136), не зявились. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.09.2016 року,-скасуванню в частині стягнення з [PERSON], [PERSON] по 1102 грн. 40 коп. з кожної судового збору на користь держави. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2016 року підлягає залишенню без змін. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до п.1 договору №0136020 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 02.09.2913 року, укладеного між Державним територіально-галузевим обєднанням Південно-Західна Залізниця і [PERSON], відповідач, як виконавець, зобовязується надавати споживачу [PERSON] та членам її сімї послуги з водопостачання та водовідведення (а.с.6). При цьому відповідач, як виконавець, має право здійснювати контроль за одержанням послуг шляхом проведення огляду технічного стану санітарно-технічного обладнання у споживача послуг (п.11 укладеного договору), відповідно до п.14 укладеного договору споживач зобовязаний допускати у приміщення представників виконавця. Відповідно до п.18 вказаного договору, виконавець не несе відповідальності за ненадання або недоліки в якості наданих послуг: в разі, якщо вони виникли у звязку з несправністю внутрішньобудинкових мереж; якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача або внаслідок дії непереборної сили. Аналогічні умови зазначені і в договорі №0136022 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 02.09.2013 року, укладеному між Державним територіально-галузевим обєднанням Південно-Західна Залізниця та позивачем [PERSON]В.(а.с.8). Відповідно до даних комунального підприємства Служба Єдиного Замовника №1096 від 18.07.2016року (а.с.49), будинок №6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області відноситься до житлового фонду територіальної громади м.Ніжина та переданий на обслуговування КП СЕЗ; централізоване водопостачання та послуга з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання не включені до переліку послуг, які надаються КП СЕЗ; ОСББ в даному будинку не створено. Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що допоміжні приміщення загального користування будинку, в яких знаходиться технічне обладнання, що забезпечує належне функціонування інженерних систем будинку, в тому числі, і система водопостачання, є неподільним майном, відповідальність за його роботу та технічний стан несуть балансоутримувач будинку та обслуговуючі організації, відповідно до укладених договорів. Як вбачається з листа ПАТ Укрзалізниця від 25.05.2016 року (а.с.31), буд.6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області та його внутрішньобудинкові мережі на балансі виробничого підрозділу регіональної філії Південно-Західна Залізниця ПАТ Укрзалізниця не обліковуються, водопостачання у даному будинку здійснюється від мереж регіональної філії безперебійно. Згідно повідомлень КП СЕЗ№ 344 від 14.03.2016 року (а.с.39), №1096 від 18.07.2016 року (а.с.49), на облаштування квартир буд.6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області мережами водопостачання відсутня будь-яка технічна документація; до тарифу по утриманню вказаного будинку не включено послугу по обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення; КП СЕЗ не надає позивачам послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що будинок, в якому мешкають позивачі, фактично облаштований інженерною системою водопостачання, яка обслуговує мешканців вказаного будинку, усі власники квартир та нежитлових приміщень у зазначеному багатоквартирному будинку є співвласниками системи водопостачання на праві спільної сумісної власності, при цьому належні та допустимі докази на підтвердження наявності балансоутримувача системи водопостачання будинку чи обслуговуючих організацій, згідно з укладеними договорами, відповідності системи водопостачання (прийняття в експлуатацію, підключення, включення до статистичної звітності та оформлення права) згідно з вимогами Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, - відсутні. Як вбачається з відповіді від 14.03.2016 року Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління на скаргу позивачів від 09.03.2016 року (а.с.9), буд.6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області забезпечений достатньою кількістю питної води, яка відповідає якості і тиску в системі. Матеріали справи містять акт №1 від 10.06.2016 року (а.с.43), відповідно до якого мешканці буд.6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стверджують, що протягом 2016 року послуги з постачання якісної питної води Київським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням ПЗЗ здійснювались постійно та безперебійно. Як вбачається з акту №1 від 04.08.2016 року (а.с.54), в квартирах №5 та №7 по вул.Шевченка,МПС-6 м.Ніжина водопостачання здійснюється через тимчасову водогінну трубу, яку мешканці вищевказаних квартир побудували за власні кошти. Відповідно до акту №2 від 04.08.2016 року (а.с.55), згідно плану будинку №6 по вул.Шевченка, МПС м.Ніжина, через квартиру №3 вказаного будинку, в якій мешкає [PERSON], проходять внутрішні водорозвідні мережі, які забезпечують водопостачання на 2-й поверх будинку до кв.кв.5,7. Як вбачається з акту №3 від 04.08.2016 року (а.с.56), при огляді квартири №3 за адресою: м.Ніжин, вул.Шевченка,МПС-6, в якій мешкає [PERSON], не було надано доступу до стояка внутрішньобудинкової водопровідної мережі, що проходить через його квартиру і надає водопостачання другому поверху. На підставі вищенаведених доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, суд прийшов до висновку, що відповідач надає позивачам послуги водопостачання із використанням внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання, при цьому точкою розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачу, є точка після першої водозапірної арматури, яка розташована в місці підключення типового оглядового колодязю з водозапірною арматурою та спільним водолічильником. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку відносно того, що відповідачем дотримано вимоги укладених з позивачами договорів про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 02.09.2013 року, а також вимоги положень Закону України Про житлово-комунальні послуги. Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні також зазначено, що в ході судового розгляду даної справи на пропозицію суду в порядку приписів ч.4 статті 10 ЦПК України сторонами спору не представлено суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження причин відсутності водопостачання у квартирах позивачів при наявному водопостачанні у інших квартирах будинку, в якому мешкають позивачі, також не представлено відповідних доказів щодо справності чи несправності внутрішньобудинкової мережі водопостачання. Необхідно також зазначити, що матеріали справи містять висновок від 10.03.2016 року, затверджений начальником Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області 10.03.2016 року (а.с.32), з якого вбачається, що 05.03.2016 року та 06.03.2016 року до Ніжинського ВП ГУНП надійшли повідомлення від [PERSON], мешканки [INFO], МПС,6 кв.7 щодо перекриття мешканцями кв.3 вказаного будинку водопостачання до її квартири та квартири №5 даного будинку, в якій проживає [PERSON] У вказаному висновку зазначено: В ході перевірки по даному факту стало відомо, що за адресою: м.Ніжин, вул.Шевченка, МПС,6 кв.3, проживає [PERSON] та його дружина [PERSON] Під час спілкування з [PERSON], [PERSON] було встановлено, що в їх квартирах 04.03.2016 року зникло водопостачання, і вони в даній події підозрюють [PERSON], у звязку з тим, що вона неодноразово говорила їм про відключення води в їх квартирах, оскільки у неї в квартирі знаходиться кран аварійного відключення води. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця про зобовязання вчинення дій щодо відновлення водопостачання, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду даної справи не встановлено вини відповідача у відсутності водопостачання у квартирах позивачів при наявності водопостачання в той же хронологічний період у інших квартирах будинку, в якому мешкають позивачі. Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не спростовують обґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом першої інстанції вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, що позивачами, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статей 58,59 ЦПК України щодо підтвердження вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги щодо неналежного виконання відповідачем умов договорів про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладених з позивачами 02.09.2013 року, не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. При цьому необхідно зазначити, що на балансі відповідача обліковується залізнична водопровідна мережа протяжністю 220 м.п., яка проходить вздовж будинку №6 по вул.Шевченка,МПС в м.Ніжині, Чернігівської області. Для приєднання до системи централізованого водопостачання замовникам таких послуг надаються технічні умови. Згідно Технічних умов на водопостачання від 09.02.2005 року №242 Галузевою службою будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд Південно-Західної залізниці було надано дозвіл на підключення квартир будинку МПС 6 по вул.Шевченка м.Ніжина Чернігівської області до залізничної водопровідної мережі при виконанні відповідних умов (а.с.53), в тому числі, і при виконанні відповідної умови відносно того, що обслуговування та ремонт нової водопровідної мережі від місця врізки в мережу Південно-Західної залізниці проводиться Споживачем. На підставі звернення позивачів 09.03.2016 року до дільниці водопостачання ст.Ніжин Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 ДТГО Південно-Західна залізниця відносно того, що в період з 04.03.2016 року по 05.03.2016 року в їх квартирах №5 та №7 в будинку №6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області зникло водопостачання, працівниками залізниці було здійснено обстеження та опитано мешканців будинку №6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області з приводу відсутності водопостачання у вказаний період. З даного приводу мешканцями вказаного будинку було складено акт №1 від 10.06.2016 року (а.с.43), відповідно до якого протягом 2016 року послуги з постачання питної води надавались постійно та безперебійно. Разом з тим, як вбачається з акту №2 від 04.08.2016 року (а.с.55), згідно плану будинку №6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області, внутрішні водорозвідні мережі, які забезпечують водопостачання на другий поверх будинку до квартир №5, №7, проходять через квартиру №3. Згідно з п.18 укладених позивачами з відповідачем договорів від 02.09.2013 року про надання послуг з водопостачання та водовідведення (а.с.6,8), виконавець не несе відповідальності за ненадання або недоліки в якості наданих послуг: - в разі, якщо вони виникли у звязку з несправністю внутрішньо-будинкових мереж; - якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача або внаслідок дії непереборної сили. Відповідно до п.1.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190, виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або є відповідний договір на обслуговування із споживачем. Пунктом 1.6. зазначених Правил передбачено, що за стан водопровідних мереж, які проходять у технічних підвалах і до яких приєднані внутрішньобудинкові мережі, є відповідальними підприємства та організації, у яких вони перебувають на балансі. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що відповідач не є балансоутримувачем будинку №6 по вул.Шевченка,МПС м.Ніжина Чернігівської області, і за даних обставин не відповідає за несправність внутрішньобудинкових мереж. Згідно з п.2.3.7. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства. Точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій (якщо інше не визначено договором) є: - для водопроводу, газопроводу, тепломережі - вентиль або трійник біля будівлі. Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості висновку рішення суду першої інстанції щодо точки розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачу. Доводи апеляційної скарги відносно того, що при розгляді даної справи по суті суд першої інстанції не застосував положень Закону України Про захист прав споживачів та Закону України Про питну воду та питне водопостачання, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог заявленого позову. Оскільки, на думку апеляційного суду, вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог заявленого позову, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення судом першої інстанції з [PERSON], [PERSON] по 1102 грн. 40 коп. з кожної судового збору на користь держави. На думку апеляційного суду, в даному випадку суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги закону, які звільняють споживачів від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав, та не перевірив, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за вказаним позовом. Пославшись на те, що Законом України Про судовий збір(в редакції від 01 вересня 2015 року), який є спеціальним по відношенню до Закону України Про захист прав споживачів, не передбачено пільг для сплати споживачами судового збору, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про те, що з позивачів підлягає стягненню судовий збір. При цьому судом не враховано, що у випадку, якщо статтею 5 Закону України Про судовий збір не передбачено пільг щодо сплати судового збору деякими категоріями осіб чи за відповідними позовами, то при їх визначенні потрібно керуватися іншим законодавством України, зокрема, і статтею 22 Закону України Про захист прав споживачів. Частиною 3 статті 22 Закону України Про захист прав споживачів передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2016 року скасувати в частині стягнення з [PERSON], [PERSON] по 1102 грн. 40 коп. з кожної судового збору на користь держави. В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.09.2016 року підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial