Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У квітні 2014 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом про визнання відповідача - [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона зареєстрована за вказаною вище адресою. Вказаний будинок належить їй згідно договору дарування від 15 січня 2007 року. Разом з нею в будинку зареєстрований її чоловік [PERSON] та її син [PERSON], [INFO]. Відповідач не проживає за даною адресою з 2012 року, наразі місце його проживання позивачу не відоме. По телефону та за допомогою Інтернету сторони не спілкуються, листування відсутнє. Комунальні служби, що падають послуги мені по утриманню будинку [ADDRESS] в м. Бердичеві, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців 3 (три) особи, та нараховують за своїми тарифами відповідні розміри грошових коштів, які позивач маю сплатити зазначеним службам за надані послуги. Позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки він не проживає у вказаному будинку. Факт не проживання відповідача понад двох років підтверджується актом МК ВЖРЕП № 7 віл 21.03.2014 року, який складений на основі свідчень сусідів. Таким чином, відповідач за вказаною адресою не проживає більше 6 (шести) місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням, комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування ним. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, просила суд його повністю задовольнити, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином згідно ст.74-76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заперечень на позов до суду не надходило. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх у сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що будинок є приватною власністю позивача по справі, а наявність реєстрації відповідача порушує охоронюване законом право власності, обумовлює понесення додаткових витрат на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідач з 2012 року без поважних причин не проживає у зазначеному будинку, станом житла не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки, суд дійшли висновку, що відповідач [PERSON] втратив право на користування житлом, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України. А відтак, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень за подання позову згідно оригіналу квитанції (а.с.1).

Outcome: approved