Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 12 жовтня 2016 року між нею [PERSON] (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» (далі відповідач) було укладено Договір № 1537 фінансового лізингу (надалі Договір) з додатками № 1 та № 2. Предметом договору згідно п.1.1 даного договору є автомобіль Kia Sportage, 2,0і з обємові двигуна. Позивач зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача для укладення договору фінансового лізингу в типовій формі договору були вже надруковані всі умови договору, окрім: дати укладення договору, відомостей про представника відповідача, персональних даних позивача, предмету лізингу, місця зберігання предмету лізингу. 12.10.2016 року позивачем на підставі Додатку № 1 та Додатку № 2 Договору було сплачено кошти, а саме авансовий платіж, на рахунки відповідача у розмірі 70000 грн.. Позивач вважає вказаний договір є недійсним в силу його нікчемності, а кошти які були сплачені відповідачу є безпідставно отриманими. Тому, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд позов задовольнити, визнати договір фінансового лізингу № 1537 від 12.10.2016 року укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та нею недійсним в силу його нікчемності та стягнути з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на її користь кошти в сумі 70000 грн. сплачені за нікчемним правочином як такі, що були помилково внесені. Представник позивача в судовому засіданні 28 листопада 2016 року позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, були повідомлені судом вчасно та належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав заперечення на позов, в яких справу просить розглянути без його участі; вимоги [PERSON] не визнав, вважає їх безпідставними; зауважив, що в Україні діяльність з непрямого лізингу не ліцензується; вимога щодо обов»язкового нотаріального посвідчення договору лізингу в діючому законодавстві відсутня; умови договору, укладеного з позивачем є справедливими; при укладенні договору позивачу зі сторони товариства була надана повна і достовірна інформація про послуги, які йому надаватимуться; до того ж позивачем, на думку представника відповідача, не підтверджені витрати на правову допомогу. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Так, судом встановлено, що 12 жовтня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №1537 з додатками № 1та № 2. Предметом договору фінансового лізингу є автомобіль Kia Sportage, 2,0і з обємом двигуна, типом КПП автомат, повний привід. 12 жовтня 2016 року позивачем [PERSON] на підставі Додатку № 1 та п. 8.5 Договору на рахунок відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було сплачено кошти, а саме авансовий платіж, у розмірі 70000,00 грн., що підтверджено квитанцією від 12 жовтня 2016 року (а.с.21). Як зазначено в договорі, авансовий платіж\~обов`язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця до моменту передачі предмета лізингу. За умовами розділу І Договору лізингу, предметом лізингу є транспортний засіб, зазначений у ст. 1.1 та у Специфікації (Додаток № 2 Договору), в якому визначаються детальні особливості Предмету Лізингу. Як вбачається з додатку № 2 до Договору лізингу, в ньому повно не зазначено особливості предмету лізингу, а саме не зазначені рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо. Згідно п. 5.8 вказаного договору, лізингоодержувач свідомо обирає предмет лізингу, який визначається у п. 1.1 даного договору. В результаті цього лізингодавець не несе відповідальності за будь-які особливі характеристики або придатність предмета лізингу для будь-якої мети. Відповідно до умов п. 8.2 Договору фінансового лізингу, вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить 26555,56 доларів США з урахуванням ПДВ, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 693100 грн.. У пункті 8.3 договору зазначено, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату даного договору, може змінюватись у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Пунктом 8.5 вказаного договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку № 1 та Додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених договором. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця. У Додатку № 1 від 12 жовтня 2016 року до цього договору визначено вартість предмета лізингу, яка становить 26555,56 доларів США; авансовий платіж - 50 %; суму виплати авансового платежу - 13277,78 доларів США; щомісячний авансовий платіж - 1106,48 доларів США; комісію за організацію договору (10%) 2655,56 доларів США, комісію за передачу предмету лізингу (3%)\~796,67 доларів США, а Додаток № 3 до договору взагалі відсутній. У поданих запереченнях відповідач зазначив, що через незначний час оренди, графік лізингових платежів був включений у Додаток № 1, а не виділений в окремий аркуш (додаток №3) і дана невідповідність є технічною помилкою, що не впливає на істотні умови договору, адже всі умови сторонами були погоджені. Але суд не може погодитись з даною позицією відповідача, оскільки даний факт не спростовує, а навпаки дає підстави вважати, що сторони остаточно не визначились з вартістю предмета лізингу та не погодили графік сплати лізингових платежів, який в договорі неодноразово згадується як додаток № 3, але до договору не додається. Із змісту договору випливає, що лізингоодержувач в жодному разі не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною для нього ціною. Таке обмеження лізингоодержувача та невизначеність з обсягом майбутніх лізингових платежів ставить позивача в повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає в отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу. Згідно п. 1.7 договору, лізингодавець передає у користування лізингоодержувачу предмет лізингу протягом терміну, який становить не більше 30 (тридцяти) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісії за організацю Угоди, Авансового платежу; Комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. даного Договору, або різниці до вже сплаченого Авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 5 даного Договору. Пунктом 3.4.3 передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний відмовитись або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках. Зі змісту п. 12.1 слідує, що лізингоодержувач, який не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа та зазначенням реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення повернення коштів. Оспорюваний договір фінансового лізингу не встановлює жодної відповідальності (компенсації) у випадку невиконання лізингодавцем його обов`язків (не поставка, несвоєчасна поставка предмета лізингу). Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення сплачених нею коштів у сумі 70000 грн., так як вважає договір фінансового лізингу № 1537 від 12 жовтня 2016 року недійсним, про що свідчить квитанція про відправлення відповідачу заяви № ПН 215600426655 від 20 жовтня 2016 року та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що дану заяву представником ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було отримана 24 жовтня 2016 року. (а.с.47). Проте, відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» ніяким чином не відреагував на звернення позивача. Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), договір купівлі-продаж, поставку та\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм, оренду з урахуванням особливостей, встановлених\~параграфом 6 ЦК України\~та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів(змішаний договір). Виходячи з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно\~ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, законодавством передбачено, що договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі, а при укладенні договору фінансового лізингу відносно транспортного засобу при передачі його в найм чи при його продажу договір лізингу підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. У частинах 2 та 3\~ст. 216 ЦК України\~зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Згідно п. 4 ч. 1\~ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання ліцензії. Фінансовий лізинг, а також адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовими послугами (пункти 5 та 11-1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1\~ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання умов договорів недійсними. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-330цс16, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. За частиною третьою\~статті 18 Закону № 1023-XII\~несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4). Проаналізувавши зміст спірного договору фінансового лізингу суд приходить до висновку, що положення вказаного договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» 12 жовтня 2016 року, обмежують права позивача, як споживача, передбачені\~Законами України «Про захист прав споживачів», «;Про фінансовий лізинг»\~та\~ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі та в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, а тому є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. З вищевикладених підстав суд вважає за необхідне визнати умови договору фінансового лізингу несправедливими, а договір недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь [PERSON] сплачені нею кошти в сумі 70000 грн.. На підставі ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільненена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн.. 20 (двадцять) коп. підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved