overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У квітні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 11\~935,38 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, матеріали позову містять клопотання про слухання справи у її відсутність та підтримку позовних вимог, не заперечення проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 17 червня 2013 р. між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] укладений кредитний договір № 6596-OWNCASH, за яким Банк надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 12638,50 грн. строком до 16 грудня 2016 р., зі сплатою процентів 9,99 % річних за користування кредитом, з поверненням кредиту щомісячними платежами по 635 грн. (п.п. 2.1., 2.3, 2.6, 2.4). За п.5.1 Договору, відповідач зобовязався повернути кредит в повному обсязі і в терміни, передбачені Договором. Розділом 6 передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, зокрема сплати пені в розмірі подвійно діючої ставки. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 13 січня 2016р. загальна заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед банком становить 11\~935,38 грн. В дану суму входить: неповернута сума кредиту 9\~898,96 грн., прострочені відсотки 173,46 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту 452,46 грн., 1392,50 грн. пеня (а.с.13-14). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, на суму 11\~935,38 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У квітні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 19\~611,55 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у її відсутність та підтримку позовних вимог, не заперечення проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 05 лютого 2014 р. між публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» і [PERSON] укладений кредитний договір № 1/17/317/20-01-14/0099 за яким Банк надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 11737,27 грн. строком до 04 лютого 2017 р., зі сплатою процентів 15,00 % річних за користування кредитом. Розділом 5 передбачена відповідальність позичальника за порушення строків повернення кредиту а процентів за користування кредитними коштами, а саме сплату пені в розмірі 0,5 від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу (а.с. 6-7). Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 21 березня 2016р. загальна заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед банком становить 19\~611,55 грн. В дану суму входить: заборгованість з повернення кредиту 8\~001,60 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитним коштами 983,50 грн.. заборгованість по сплаті щомісячної комісії за обслуговування рахунку 792,27 грн., пеня за прострочення основної заборгованості 3000,95 грн., пеня за несплачені проценти 517,40 грн., пеня за несплачену комісію 447,19 грн., штраф 5868,64 грн. (а.с.4-5). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, на суму 19\~611,55 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У квітні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 27762,60 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 21 лютого 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] укладений кредитний договір № 500932741 за умовами якого Банк надав відповідачці в кредит кошти в сумі 28\~411,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 12,99 % строком до 24 березня 2017 року (п.п. 2.1., 2.2., 2.3). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 01 березня 2016 р. загальна сума заборгованості [PERSON] по кредиту становить 27762,60 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 17995,05 грн., по відсоткам 1794,81 грн., комісії 6136,74 грн., штраф 1800 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 27762,60 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON], в інтересах вихованки будинку сімейного типу [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначала, що з квітня 2015 року неповнолітня [PERSON] зустрічається із [PERSON] та на даний час вони планують створити сім`ю. Крім того, зазначила, що надання права на укладення шлюбу є необхідним, оскільки [PERSON] вагітна. Оскільки [PERSON] не досягла шлюбного віку, заявник, [PERSON] прохає суд знизити неповнолітній шлюбний вік для реєстрації шлюбу та надати неповнолітній право на шлюб із [PERSON] Заявник, [PERSON] та неповнолітня [PERSON], в судовому засіданні заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи, органу опіки та піклування Кобеляцької районної державної адміністрації, Панасенко Т.Г., в судовому засіданні прохала заяву задовольнити. Заінтересована особа, [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що він і [PERSON] бажають зареєструвати шлюб. Просив суд заяву задовольнити. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, вважає що заява задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року та на час подачі даної заяви до суду та розгляду справи досягла повних п`ятнадцять років, про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 12 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 5). Із інформації Кобеляцької районної державної адміністрації № 340 від 29.10.2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] позбавлена батьківського піклування. Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 29.10.2014 року, [PERSON], [INFO] влаштована на виховання та спільне проживання в прийомну сім`ю [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки № 14, виданої 06.04.2016 року Поліклінічним відділенням Кобеляцької ЦРЛ, [PERSON], [INFO] перебуває на «Д» обліку в жіночій консультації Кобеляцької ЦРЛ з діагнозом - вагітність та термін її вагітності складає 28 тижнів (а.с.7). Відповідно до ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. У ч. 1 ст. 23 СК України встановлено, що право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Згідно із ч. 2 ст. 23 СК України ( із змінами, внесеними згідно із Законом № 4525-VІ від 15.03.2012 року) за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. З огляду на викладене вбачається, що нормами Сімейного кодексу України не передбачено можливості за рішенням суду надавати право на шлюб особам, які не досягли 16-ти років, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 04.12.2010 р. помер [PERSON] і відкрилась спадщина на спадкове майно у виді жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,173 га, кадастровий номер 5123783500:02:002:0107, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Прилиманське, вул. Восточна,95. [PERSON] був батьком неповнолітньої [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем за законом після його смерті. В установленому законом порядку вона в інтересах дочки звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у виді жилого будинку, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у виді земельної ділянки їй відмовлено з тих підстав, що спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на це майно і право його власності на земельну ділянку було підтверджено лише рішенням суду. З наведених підстав позивачка в інтересах дитини просила визнати за дитиною право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. Представник Прилиманської сільської ради належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому справа розглянута судом за його відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. (а.с. 24) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 04.12.2010 р., що підтверджено свідоцтвом про смерть. (а.с. 7) [PERSON] була дочкою [PERSON], а також є дочкою [PERSON] і відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. (а.с. 5) В установленому законом порядку [PERSON] прийняла спадщину після смерті її батька, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у виді жилого будинку, але у видачі свідоцтва на спадщину на спадкове майно у виді земельної ділянки їй відмовлено через ту обставину, що право власності спадкодавця на це майно не було в установленому законом порядку зареєстроване. (а.с. 11-14) Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджено рішенням Овідіопольського районного суду від 22.05.2009 р. (а.с. 8-9) З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 6 листопада 1996 року. Від спільного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що однією сім'єю з відповідачем вони не проживають, сімейних стосунків не підтримують. Жодних сімейних зв'язків між ними не існує. У судове засідання позивач не з'явилася, проте у позовній заяві позивач просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не згодна, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, зважаючи на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6 листопада 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу у сторін народилося народилася дочка [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 5). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 22 квітня 1994 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу мають трьох дітей. Позивач зазначає, що з грудня 2014 року разом з відповідачем не проживає, подружніх стосунків не підтримує. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та з втратою порозуміння. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, як вбачається із заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 квітня 1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Подільської райдержадміністрації м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 178. (а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-11). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з даною заявою і в обґрунтування своїх вимог послався на наступне. 12 липня 1998 року по заяві його батька, [PERSON], розпорядженням органу приватизації №95 квартиру [ADDRESS] було передано у спільну приватну власність родині [PERSON]. На підставі даного розпорядження було видано свідоцтво про право власності на житло №95 від 13.07.1998 року. Також 06.07.1998 року Комінтернівським районним бюро інвентаризації був складений технічний паспорт №68пр-89-178. При складанні вищезазначених документів на квартиру було допущено технічну орфографічну помилку було написано імя та по батькові заявника «Олександр Ігоревич», хоча відповідно до правил українського правопису правильне написання «Олександр Ігорович», як зазначено в громадянському паспорті. В судове засідання заявник не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про підтримання вимог та розгляд справи за його відсутність. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження щодо встановлення наявності відповідного юридичного факту, який має значення для підтвердження його неоспорюваних прав на майно. Відповідно з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засідання встановлено, що імя та по батькові заявника в паспорті громадянина України серії КМ №195725, виданого Комінтернівським РВ ГУМВС України в Одеській області 26.12.2003 року, записано [PERSON] /а.с.6-7/. Згідно свідоцтва про право власності на житло №95 від 13.07.1998 року, виданого [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації Чорноморської КЕЧ Південного оперативного командування, на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], по батькові члена сімї основного наймача, який ввійшов у склад осіб на приватизацію житла [PERSON] записано «Ігоревич». /а.с.8/ Відповідно до технічного паспорта, складеного Комінтернівським РБТІ на квартиру [ADDRESS] за реєстраційним №68пр-89-178 від 06.07.1998 року в графі власників квартири по-батькові заявника записано з орфографічною помилкою «Ігоревич» замість правильного «Ігорович». /а.с.10-14/ Згідно ч.3 ст.256 ЦПК України вимога заявника про встановлення факту належності технічного паспорта на квартиру №68пр-89-178 виданого Комінтернівським РБТІ 06.07.1998 року задоволенню не підлягає, у звязку з тим, що даний документ не є правовстановлюючим документом, тому допущені в ньому описки або орфографічні помилки виправляються органом, який видав документ. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло №95 від 13.07.1998 року. На підставі ст.256 ЦПК України і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явився, з позовної заяви вбачається, що він просить розглядати справу у його відсутність (а.с. 3). Відповідач у судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій зазначила, що позов визнає, просить розглядати справу у її відсутності (а.с. 17). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 січня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON][INFO] (а.с. 7). З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища відповідач не вбачається за необхідне.

Outcome: approved