Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», в якому просить стягнути з останнього суму у розмірі 31 717, 26 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» 14 жовтня 2013 року укладено Договір строкового банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» здорова добавка» №663631/2013. Відповідно до п. 1.1 Договору позивач передає, а Відповідач приймає грошову суму вкладу, що надійшла і зобов'язується виплатити Позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку визначеному в Договорі. Сума початкового вкладу за договором становила 10 000 (десять тисяч) грн. та протягом дії договору Позивачем поповнено рахунок на суму 20 (двадцять тисяч) гривень. Згідно п. 1.7 Договору, дата вимоги вкладу є 14 квітня 2014 року. Сума вкладу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. була внесена Позивачем на вкладний рахунок Відповідача 14.10.2013 року, 28.10.2013 року, 18 грудня 2013 року. У відповідності до договору Позивач має право на отримання суми вкладу та нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.5 Договору сума процентів за договором становить 21 (двадцять один) річних. 11.04.2014 року Позивач звернувся до Відповідача з листом, що не має бажання пролонгувати договір та просив видати кошти. Однак, відповідач відмовив Позивачу у вимозі посилаючись на відсутність готівки та внутрішньої заборони банку у переказі коштів та видано 1 000, 00 (одну тисячу) грн.. У зв'язку з чим, Позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні достовірно встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» 14 жовтня 2013 року укладено Договір строкового банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» здорова добавка» № 663631/2013. Відповідно до п. 1.1 Договору позивач передає, а Відповідач приймає грошову суму вкладу, що надійшла і зобов'язується виплатити Позивачу суму вкладу та проценти на умовах та в порядку визначеному в Договорі. Сума початкового вкладу за договором становила 10 000 (десять тисяч) грн. та протягом дії договору Позивачем поповнено рахунок на суму 20 (двадцять тисяч) гривень. Згідно п. 1.7 Договору, дата вимоги вкладу є 14 квітня 2014 року. Сума вкладу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. була внесена Позивачем на вкладний рахунок Відповідача 14.10.2013 року, 28.10.2013 року, 18 грудня 2013 року, що підтверджується квитанціями №584737 від 14.10.2013 року, № 1234469 від 28.10.2013 року, № 895504 від 18.12.2013 року та звітом по рахунку 380537. У відповідності до договору Позивач має право на отримання суми вкладу та нарахованих процентів. Відповідно до п. 1.5 Договору сума процентів за договором становить 21 (двадцять один) річних. 11.04.2014 року Позивач звернувся до Відповідача з листом, що не має бажання пролонгувати договір та просив видати кошти. Однак, відповідач відмовив Позивачу у вимозі посилаючись на відсутність готівки та внутрішньої заборони банку у переказі коштів та видано 1 000, 00 (одну тисячу) грн.. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу. Надати послугу. сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Відповідно до 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. У зв'язку з порушенням умов договору, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», зобов'язано сплатити [PERSON] суму у розмірі 31 717, 26 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). За змістом ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 31 717,26 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з Відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 317 грн. 17 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»,

Outcome: approved