Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У квітні 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, зазначивши, що 23 вересня 2013 року у м. Вінниця з вини [PERSON] (далі - відповідач), який керував автомобілем «ГАЗ-31029», реєстраційний номер [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем. У результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Рено», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «АХА Страхування», яке виплатило [PERSON] страхове відшкодування в сумі 12 519,12 грн. Сплативши потерпілому страхове відшкодування, ПрАТ «СК «АХА Страхування», звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на свою користь 12 519,12 грн в порядку регресу. Рішенням суду від 17.11.2014 позов було задоволено. 2 лютого 2015 року позивач, на підставі постанови Відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, перерахував на рахунок ВДВС 12 519,12 грн на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування». Посилаючись на те, що він сплатив на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» 12 519,12 грн як відшкодування шкоди, завданої відповідачем, а також на те, що останній всупереч Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у добровільному порядку не компенсував сплачені кошти, позивач просить в порядку регресу стягнути з [PERSON] на свою користь 12 519,12 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. У позовній заяві, представник позивача [PERSON], просить провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що абзацом (ґ) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі якого позивач звернувся до суду, не передбачено право страхової компанії звертатися до суду з позовом про стягнення з винної у ДТП особи в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування у разі, якщо така особа не повідомила про ДТП у строк, встановлений підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, відповідач зазначив, що за його вини 23 вересня 2013 року у м. Вінниця на перехресті вулиць Привокзальна - Островського сталася ДТП, у якій було пошкоджено автомобіль «Рено», під керуванням [PERSON] Про ДТП він повідомляв страхову компанію по телефону довіри. Шкоду, завдану останньому, відповідач не відшкодував. На даний час йому відомо, що ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», де було застраховано його цивільно-правову відповідальність, на підставі рішення Господарського суду м. Києва, копію якого він одержав та не оскаржував, сплатило на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» в порядку регресу 12 519,12 грн. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Згідно постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2013 року, яка набрала законної сили, 23 вересня 2013 року о 23 годині 30 хвилин у м. Вінниця на перехресті вулиць Привокзальна - Островського [PERSON], керуючи автомобілем «ГАЗ-31029», реєстраційний номер [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «Рено», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В наслідок ДТП транспортні засоби механічно пошкоджені. Зазначеною постановою, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку із чим на нього було накладено штраф у розмірі 340 грн (а.с. 10). Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає, що вина відповідача у вчиненні ДТП доведена належним чином. Згідно з полісом № АВ/8196096 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 жовтня 2012 року, позивач виступив страховиком на випадок ДТП, за участі автомобіля «ГАЗ-31029», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Господарського суду м. Києва від 17 листопада 2014 року у справі №910/12522/14, у якій [PERSON] був третьою особою, з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» стягнуто суму страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги, виплаченої внаслідок ДТП у розмірі 12 519,12 грн (а.с. 11-17). Як вбачається із зазначеного вище рішення, оскільки згідно полісу № АВ/8196096 від 9.10.2012 ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» застрахувало цивільно-правову відповідальність при ДТП за участі автомобіля «ГАЗ-31029», реєстраційний номер [NUMBER], а ПрАТ «СК «АХА Страхування» сплатило потерпілому [PERSON] суму страхового відшкодування за ДТП, що сталася 23 вересня 2013 року, то з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» слід стягнути 12 519,12 грн. Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Назаровцем А.Т. від 15.01.2015 було відкрито виконавче провадження № 46032727 з виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/12522/14 про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» 14 346,12 грн боргу (а.с. 18). Платіжним дорученням № 213 від 2.02.2015, ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» перерахувало на рахунок ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 12 519,12 грн на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» (а.с. 1). Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Назаровця А.Т. від 16.02.2015 було закінчено виконавче провадження № 46032727 (а.с. 19, 20). З огляду на встановлені судом обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого. 1 липня 2004 року Верховною Радою України ухвалено Закон України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Згідно із підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Водночас, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-1цс14 та за змістом статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. З цих підстав, суд вважає безпідставними посилання відповідача та його представника на те, що законом не передбачено право страхувальника на регресну вимогу у разі не повідомлення страховика про ДТП. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач, заперечуючи проти позову, послався, зокрема на те, що він повідомляв позивача про ДТП, проте будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. Натомість, як вбачається із журналу реєстрації вхідної кореспонденції, у період з 23 вересня 2013 року по 2 жовтня 2013 року буд-яких повідомлень від відповідача до позивача не надходило (а.с. 21-25). Отже, оскільки судом установлено, що відповідач, будучи винним у ДТП, у якому був пошкоджений автомобіль «Рено», реєстраційний номер [NUMBER], не повідомив страхувальника, тобто позивача про ДТП, а останній сплатив за відповідача страхове відшкодування, то позивач вправі вимагати стягнути з відповідача в порядку регресу сплачену суму. Таким чином позовні вимоги слід задовольнити повністю. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн, отже, оскільки позов задоволено, то з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір. Тому,

Outcome: approved