Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.11.1970 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00032573559 від 14.09.2021 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.1995 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . 06 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті матері, але у видачі свідоцтва нотаріусом їй було відмовлено, оскільки позивачем був пропущений визначений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.10.2021 року. Водночас позивач не мала можливості скористатися своїм правом вчасно, оскільки протягом багатьох років періодично виїжджає на заробітки до Росії, де працює по 45 днів, після чого повертається на територію України. 15 лютого 2020 року остання виїхала з території України до Росії і мала повернутися в кінці березня 2020 року, тоді ж і звернутися до нотаріальної контори. Але через загрозу епідемії коронавірусної інфекції та для недопущення поширення COVID-19 на території Росії та України був запроваджений карантин та було відсутнє транспортне сполучення між містами, а також заборонений перетин кордонів, тому позивачка змогла повернутися на територію України лише 04.01.2021 року, таким чином пропустивши встановлений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Ухвалою від 12.10.2021 провадження у справі було відкрите, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. Представник позивача, адвокат Молоткова В.В., в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. В підготовче судове засідання представник відповідача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує. З урахуванням надходження від відповідача письмової заяви про визнання позову, суд вважав за можливе ухвалити рішення по суті справи в порядку ст. ст. 200, 206 ЦПК України, тобто у підготовчому провадженні. Дослідивши наявні у справі письмові докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.11.1970 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00032573559 від 14.09.2021 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.1995 року. Відтак, позивачка є спадкоємицею [PERSON] першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає. За життя [PERSON] на праві власності належала квартира за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 13.10.1994 року, виданим Оріхівським «Агробуд ЛТД» в порядку приватизації. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.01.2020. Відповідно до положень ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст.1271 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини за матір`ю не звернулася з тих причин, що в період з 15.02.2020 по 04.01.2021 перебувала за межами України (що підтверджується відповідними відмітками у закордонному паспорті позивача), і не могла повернутись через карантинні заходи, запроваджені з метою запобігання поширенню епідемії коронавірусної хвороби. Постанову державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.10.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відтак, реалізація судом своїх дискреційних повноважень щодо визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за своєю правовою природою є втручанням у право на спадщину, тобто й у право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті першої Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті першої Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті першої Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Оцінюючи доводи позивача та надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у своїй сукупності вони свідчать про те, що позивач мала об`єктивні труднощі у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, а тому причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку є поважними. Крім того, суд враховує, що інші спадкоємці майна [PERSON] відсутні, спору з приводу спадкового майна немає, відповідач проти позову не заперечував, а тому що визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України). Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, позначатиме непропорційне втручання у право особи на мирне володіння майном. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 1268, 1270, 1271 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved