Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]; уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідно до ордеру №84 на жиле приміщення від 21.05.1966 року, [PERSON] на сім'ю у складі двох осіб: позивача та його дружини - [PERSON] було надано право на заняття жилого приміщення - трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 12.08.2002 р., виданого Ленінською районною адміністрацією м.Запоріжжя, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до довідки ЖБК «БУДІВЕЛЬНИК-2» від 23.09.2015 р. у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідач - [PERSON]. Вже 10 років, як відповідач добровільно виїхав з вищевказаної квартири і не проживає у ній до теперішнього часу. Відповідач проживає разом з дружиною та донькою в іншому місті, але з реєстраційного обліку весь цей час не знімається. Реєстрація відповідача у квартирі носить формальний характер, за місцем реєстрації тривалий час не з'являвся, добровільно із квартири не виписується. Посилався на те, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, який є пенсіонером, у повній мірі здійснювати всі права власника по володінню, користуванню та розпорядженню житлом, робить неможливим для позивача, нарахування субсидій, призводить до нарахування зайвих комунальних платежів, розмір яких є істотним для позивача та інших проживаючих у теперішній час. За таких обставин, вважає, що відповідач втратив право користування вказаною квартирою. Оскільки, відповідач добровільно з квартири не виписується, позивач змушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені та уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, які в ньому зазначені. У судове засідання позивач не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У судове засідання відповідач не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву, згідно якої, просив розглянути справу за його відсутності. В заяві також зазначено, що з позовною заявою він ознайомлений, обставини, що викладені в ній відповідають дійсності. Добровільно виписуватися не бажає. Представник третьої особи - Ленінського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 12.08.2002 р., виданого Ленінською районною адміністрацією м.Запоріжжя, належить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу БУДІВЕЛЬНИК-2 [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з акту від 28.09.2015 року, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2005 року по теперішній час. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначених ним обставин того, що у квартирі [ADDRESS], відповідач не проживає, а лише зареєстрований в ній. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved