Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є рідною бабусею малолітньої [PERSON], [INFO], мати якої, [PERSON], є її рідною донькою. Відомості про батька, [PERSON], внесені до актового запису про народження дитини в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У жовтні 2014 року відповідач повідомила, що дитина їй не потрібна, зібрала речі та пішла з дому, залишивши малолітню доньку з бабусею. Мати з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї, у її вихованні жодної участі не приймає. Малолітня [PERSON] фактично позбавлена батьківського піклування та з того часу перебуває на її повному утриманні та вихованні. Вона забезпечує її харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує її. Просила позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Прокурор у судове засідання не прибув. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач є рідною бабусею малолітньої [PERSON], [INFO], мати якої, [PERSON], є її рідною донькою. Відомості про батька, [PERSON], внесені до актового запису про народження дитини в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У жовтні 2014 року відповідач повідомила, що дитина їй не потрібна, зібрала речі та пішла з дому, залишивши малолітню доньку з бабусею. Мати з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї, у її вихованні жодної участі не приймає. Малолітня [PERSON] фактично позбавлена батьківського піклування та з того часу перебуває на повному утриманні та вихованні позивача. Вона забезпечує її харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує її. Рішенням Виконавчого комітету Крюківської районної ради від 12.03.2015 № 47 надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідач, як мати самоусунулась від виховання доньки та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своєї доньки, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved