Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому просила суд зняти арешт з земельної ділянки № 23 по пров. Квітневому в місті Фастів, житлового будинку № 18 по вул. Чичеріна в місті Фастів та земельної ділянки № 18 по вул. Чичеріна в місті Фастів, накладений постановою від 05.06.2009 року ВДВС Фастівського МРУЮ на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду 2007 року. Свій позов мотивує тим, що вказане майно належить їй на підставі договорів Дарування, маючи намір відчужити земельні ділянки та частину житлового будинку, їй стало відомо, що все її нерухоме майно знаходиться під забороною відчуження з 03.06.2009 року. Позивач зазначає, що для зняття арешту з майна вона звернулася до Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, однак їй було надано відповідь, що згідно відомостей програмного забезпечення АСВП «Державний виконавець» виконавчих проваджень де вона є боржником на виконанні у Фастівському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області не перебувають. У звязку із порушенням її прав на вільне розпорядження власним майном, вона звернулася до суду з даним позовом. 26 жовтня 2018 року на виконання ухвали суду від 09 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зменшила позовні вимоги, а саме просила суд: зняти арешт з земельної ділянки № 23 по пров. Квітневому в місті Фастів, 3/5 частин житлового будинку № 18 по вул. Чичеріна в місті Фастів та 3/5 частин земельної ділянки № 18 по вул. Чичеріна в місті Фастів, накладений постановою від 05.06.2009 року ВДВС Фастівського МРУЮ на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду 2007 року. Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до попереднього судового засідання. 11 грудня 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено до судового засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа в якому просив суд розглянути справу без участі державного виконавця та вирішити справу на власний розсуд. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 3/5 частин житлового будинку № 18 по вул. Калинова (бувша назва Чичеріна) в місті Фастів Київської області, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією Договору дарування частини житлового будинку від 28 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 686. Разом з тим, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0341 га, кадастровий номер 3211200000:03:001:0547, що розташована за адресою: місто Фастів Київської області, вул. Калинова (бувша назва Чичеріна), № 18, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією Договору дарування земельної ділянки від 28 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 689. Окрім того, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 3211200000:03:001:0297, що розташована за адресою: Київська область, місто Фастів, провулок Квітневий, №23, що підтверджено копією Договору дарування земельної ділянки від 13 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 743. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа № 1п-9 виданого Фастівським міськрайонним судом, у звязку з боргом [PERSON] перед Фастівською Центральною районною лікарнею у розмірі 1837,27 грн.,Постановою серія АА № 386707 Державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції від 03 червня 2009 року, накладено арешт на майно [PERSON]. Позивач в судовому засіданні зазначила, що борг за яким було накладено арешт на її майно погашений, а факт накладення арешту порушує її права на розпорядження та користування власним майном. Так, з Довідки № 1049/06-01 виданої Комунальним некомерційним підприємством Фастівської районної ради Київської обласної державної адміністрації «Фастівська центральна районна лікарня» від 13 листопада 2018 року, вбачається, що відшкодування в сумі 1837,27 грн., згідно виконавчого провадження № 1п-9 від 11 травня 2007 року на користь Фастівської ЦРЛ, сплачено 26 жовтня 2015 року в повному обсязі. Комунальне некомерційне підприємство Фастівської районної ради «Фастівська центральна районна лікарня» претензій до [PERSON] не має. Крім того, згідно листа № 23615-3 Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ України у Київській області від 22 жовтня 2018 року, вбачається, що згідно даних АСВП «Державний виконавець», ВП - спецрозділ, ВП електронний архів, виконавчі провадження, де боржником є [PERSON], що проживає [INFO], у відділі відсутні. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір відчужити належне їй майно, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну\~оцінку зібраним\~по справі\~доказам,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивач\~довела ті\~обставини,\~на які\~посилалася як\~на підставу\~своїх позовних\~вимог,\~атому, з метою захисту порушеного права власності позивача на користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, та відсутністю підстав для продовження обтяження на майно, суд вважає за можливе позов задовольнити повністю та зняти арешт з належного [PERSON] майна.

Outcome: approved