Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

у жовтні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Староста І.І., звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, укладений 28.10.2019 року між ТОВ «Укрпромметторг» та [PERSON] ; стягнути ТОВ «Укрпромметторг» на користь [PERSON] 1 054 022 грн. 85 коп., сплачених за майнові права, в порядку застосування реституції, а також 11 380,80 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 28.10.2019 року між ТОВ «Укрпромметторг» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення (офіс) під будівельним № 9, розташоване в другому під?їздіжитлового комплексу з об?єктами соціальної інфраструктури [ADDRESS] , загальною проектною площею 99,7 кв.м. На виконання зазначеного договору [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Укрпромметторг» вартість майнових прав у розмірі 1 054 022,85 грн. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу майнових прав укладений з порушенням ст. 203 ЦК України, відтак підлягає визнанню судом недійсним, оскільки ТОВ «Укрпромметторг» на момент його укладення не мало відповідного обсягу цивільної дієздатності, як продавець майнових прав, що суперечить вимогам ст. 658 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 09.12.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. За умовами договору купівлі-продажу майнових прав № ЛГ-01/Н від 01.02.2018 року ТОВ «Укрпромметторг» набуло майнові права на приміщення під будівельним № 9, розташоване в другому під?їзді житлового комплексу з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти будівель №26-А у Голосіївському районі м. Києва, загальною проектною площею 99,7 кв.м. За актом № оф-9/2 прийому-передачі майнових прав від 13.12.2018 року, ТОВ «Укрпромметторг» отримало такі майнові права. Крім того, відповідачем вказано про те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем сплачено на користь відповідача 590 000 грн. Всі інші платежі у загальному розмірі 464 022,85 грн. надійшли на банківський рахунок відповідача не від позивача, а від фізичної особи [PERSON] та обліковувались як авансова оплата третьою особою. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказав про те, що оспорюваним договором не підтверджується право власності продавця на відчужуване майно - майнові права, а так само не підтверджується право директора ТОВ «Укрпромметторг`Веленчука О.С. продавати від імені товариства майнові права, право власності на які за ТОВ «Укрпромметторг» не підтверджено в самому правочині та не доведено до відома покупця, відтак оспорюваний правочин суперечить вимогам ст. 658 ЦК України, та на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Судом встановлено, що 28.10.2019 року між ТОВ «Укрпромметторг» в особі директора Веленчука О.С. та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС (далі за тестом - Договір), відповідно до змісту п. 1 якого за цим договором продавець продає, а покупець купує майнові права на нежитлове приміщення (офіс) під будівельним № 9, розташоване в другому під?їзді житлового комплексу з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти будівель №26-А у Голосіївському районі м. Києва, загальною проектною площею 99,7 кв.м. Згідно п.п. 1.4 Договору, продавець зобов?язаний передати покупцеві майнові права на нежитлове приміщення (офіс), а покупець прийняти їх в порядку та на умовах, передбачених Договором. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання замовником будівництва сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації та проведення кінцевих розрахунків між продавцем та покупцем за фактично збудовану площу відповідно до технічного паспорта інженера з інвентаризації нерухомого майна. Покупець набуває право власності на майнові права на нежитлове приміщення (офіс) після підписання сторонами акту приймання-передачі майнових прав до Договору. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що договір купівлі-продажу майнових прав укладений з порушенням ст. 203 ЦК України, відтак підлягає визнанню судом недійсним, оскільки ТОВ «Укрпромметторг» на момент його укладення не мало відповідного обсягу цивільної дієздатності, як продавець майнових прав, що суперечить вимогам ст. 658 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встанволено, що 01.02.2018 року між ТОВ «МБС-Укрінвест», як продавцем, та ТОВ «Укрпромметторг», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу майнових прав № ЛГ-01/Н, за умовами якого продавець продає, а покупець купує майнові права на приміщення в об?єкті на умовах та в порядку, що визначені у договорі. За змістом п. 1 договору, об?єкт - житловий комплекс з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти групи будівель № 26-а у Голосіївському районі м. Києва. Приміщення - нежитлові приміщення (офіси) в об?єкті, що є предметом цього договору, згідно з переліком, наведеним в додатку № 1 до цього договору, майнові права на які продавець зобов?язаний передати покупцю на умовах цього договору. Згідно з додатком № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № ЛГ-01/Н, ТОВ «Укрпромметторг» набуло майнові права в тому числі і на приміщення (офіс) під будівельним № 9, розташоване в другому під?їзді житлового комплексу з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти будівель №26-А у Голосіївському районі м. Києва, загальною проектною площею 99,7 кв.м. 13 грудня 2018 року між ТОВ «МБС-Укрінвест», як продавцем, та ТОВ «Укрпромметторг», як покупцем, підписано акт прийому-передачі майнових прав, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв майнові права на приміщення № 9, загальною проектною площею 99,70 кв.м., що розташоване в другому під?їзді другої секції об?єкту: «житловий комплекс з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти будівель №26-А у Голосіївському районі м. Києва». Під майновими правами на приміщення сторони розуміють право покупця на одержання приміщення у власність після прийняття об?єкта в експлуатацію та право на одержання необхідних документів для реєстрації права власності на вказане приміщення. Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. За змістом положень ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (частина п`ята статті 216 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частинами першою, другою та третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Аналізуючи докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що майнові права на приміщення № 9, загальною проектною площею 99,70 кв.м., що розташоване в другому під?їзді другої секції об?єкту: «житловий комплекс з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти будівель №26-А у Голосіївському районі м. Києва», набуто ТОВ «Укрпромметторг`у власність 01.02.2018 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № ЛГ-01/Н, укладеного з ТОВ «МБС-Укрінвест». В подальшому, 28.10.2019 року ТОВ «Укрпромметторг» відчужено майнові права на приміщення № 9, загальною проектною площею 99,70 кв.м., що розташоване в другому під?їзді другої секції об?єкту: «житловий комплекс з об?єктами соціальної інфраструктури вздовж Лисогірського узвозу, навпроти будівель №26-А у Голосіївському районі м. Києва», на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС. Відтак, на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу майнових прав № 09Н/ЛС, ТОВ «Укрпромметторг» було власником майнових прав на нежитлове приміщення т а мало право на їх продаж у відповідності до ст. 658 ЦК України. Доказів звортонього в ході судового розгляду справи судом не здобуто, не надано таких доказів позивачем, останні відсутні в матеріалах справи. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених судом обставин, суд находить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed