Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У жовтні 2020 року представник [PERSON] -адвокат Мелех Д.О. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, де просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану смертю сина в розмірі 200000 грн. та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що 17.11.2017 року на залізничному перегоні поблизу с.Сосонка Вінницького району Вінницької області відбувся наїзд локомотивом пасажирського потягу №147 сполученням «Київ-Тернопіль» під керуванням машиніста [PERSON] на [PERSON] , який з велосипедом перебував на залізничній колії. Внаслідок отриманих травм [PERSON] загинув на місці пригоди. 17.11.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017020000000509 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області від 21.12.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017020000000509, було закрито. Відповідно до довідки про причину смерті [PERSON] , причиною смерті є сполучна травма тіла (залізнична травма). Висновок про залізничну травму підтвердився також висновком судово-медичної експертизи №997 від 15.12.2017 року та постановою про закриття кримінального провадження. Таким чином, між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. [PERSON] втратила близьку людину-свого сина, на утриманні якого вона перебувала та допомога якого була основним джерелом існування. Передчасна смерть сина позбавила позивача підтримки та можливості отримувати допомогу в майбутньому. Попередній стан [PERSON] ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля [PERSON] не призведуть до позитивної зміни в її житті, оскільки вона втратила сина назавжди. Внаслідок смерті сина [PERSON] переслідує відчуття самотності, тривожності, відсутність бажання до подальшого життя. Враховуючи, що [PERSON] була залежною від сина і матеріально, вимушені зміни в її житті є тяжкими та потребують значних зусиль для організації. В зв`язку зі смертю сина [PERSON] переживає надзвичайні страждання та негативні почуття, а також позбавлена допомоги та підтримки. За вказаних обставин представник позивача звернувся в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] -адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові. Крім того, просив призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця»-Грабовська В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених у відзиві. Також зазначила, що в крові потерпілого [PERSON] було виявлено етиловий спирт у концентрації 3,9%, що свідчить про тяжку алкогольну інтоксикацію організму. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області 21.11.2017 року. Згідно довідки про причину смерті від 18.11.2017 року причиною смерті [PERSON] стала сполучна травма тіла (залізнична травма). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області від 21.12.2017 року досудовим розслідуванням встановлено, що 17 листопада 2017 року о 19 год. 44 хв. на залізничному перегоні поблизу с.Сосонка Вінницького району Вінницької області, відбувся наїзд локомотивом пасажирського потягу №147 сполученням «Київ-Тернопіль», під керуванням машиніста [PERSON] на пішохода [PERSON] , який з велосипедоим перебував на залізничній колії. Внаслідок отриманих травм пішохід [PERSON] загинув на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи №997 від 15.12.2017 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми; відкрита травма органів шиї та грудної клітки; закритої травми живота; відкритих багато-скалкових переломів лівої верхньої кінцівки і обох нижніх кінцівок; переломів хребта. Всі вказані тілесні ушкодження у [PERSON] вписуються в картину сполучної травми тіла, яка виникла від дії тупих твердих предметів внаслідок, вірогідно, при обставинах залізничної травми (травмування потягом). Смерть [PERSON] настала від вищевказаної сполучної травми тіла. Між смертю та сполучною травмою тіла є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вищеописана сполучна травма тіла у [PERSON] належить до тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 3,9 %, що може свідчити про тяжку алкогольну інтоксикацію організму. Допитаний з приводу обставин ДТП машиніст поїзда [PERSON] повідомив, що 17.11.2017 року о 17.24 год. він спільно із помічником машиніста [PERSON] виїхали електропоїздом сполученням «Київ-Тернопіль» із станції «Київ-Пасажирський». О 19.44 год. під час руху через станцію «Сосонка» Вінницької області швидкість електропоїзда була рівною 100-120 км/год. на той час йшов невеликий дощ. На відстані близько 300 м. на залізничній колії вони побачили чоловіка, який лежав біля лівої рельси. Машиніст в момент появи в полі зору чоловіка застосував екстрене гальмування та подав звуковий сигнал, але зупинити локомотив до місця знаходження чоловіка не зумів та здійснив наїзд на чоловіка. Після наїзду в той час коли локомотив зупинився, то помічник машиніста побіг до чоловіка, та після повернення повідомив, що чоловік ознак життя не подає. Після цього, машиніст повідомив про подію черговому по станції «Сосонка» та диспетчеру та продовжив рух по маршруту. Допитаний з приводу обставин дорожньо-транспортної пригоди в якості свідка помічник машиніста [PERSON] надав аналогі свідчення та повністю підтвердив показання машиніста [PERSON] . За фактом смертельного травмування [PERSON] локомотивом пасажирського потягу №147 сполученням «Київ-Тернопіль», під керуванням машиніста [PERSON] за частиною третьою статті 276 КК України внесено відомості до ЄРДР за №12017020000000509. Постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінництькій області майора Мельничука В.О. від 21.12.2017 року кримінальне провадження №12017020000000509, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. [PERSON] являється матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.07.2020 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, [PERSON] порушив п.3 Постанови КМУ №903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Факт порушення вказаних правил доведено постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінництькій області майора Мельничука В.О. від 21.12.2017 року про закриття кримінального провадження №12017020000000509, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON] , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в крові трупа [PERSON] етилового спирту у концентрації 3,9%, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 50000 грн., який відповідає принципам розумності і справедливості. Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі сина [PERSON] під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також сід зазначити, що представник відповідача як на підставу заперечення проти позову посилається на відсутність посилання позивача щодо витрат на поховання сина, як того вимагає ст.1201 ЦК України. Проте, суд не приймає до уваги зазначених заперечень зі сторони представника відповідача, оскільки предметом позову є відшкодування моральної шкоди, а не відшкодування витрат на поховання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги в розмірі 200000 грн. Судовим рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволено частково в розмірі 50000 грн. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 500,00 грн (50 000,00 х 2000,00 : 200000,00). З огляду на наведене з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 500 грн. Крім того, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial