Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати всіх належних сум працівнику при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 22.01.2018 року по 30.06.2020 року працювала в ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському», цех № 443. Відповідно до наказу № 29-к/тр від 30.06.2020 року позивач була звільнена на підставі ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На час звільнення заборгованість товариства по виплаті заробітної плати складала 7 797,11 грн. При звільненні відповідач не виплатив позивачу нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 67 268,36 грн., яку позивач просить стягнути та просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що станом на день подачі позову відповідач мав перед позивачем борг, з урахуванням податків, у сумі 59 383,52 грн., а не 67 268,36 грн. Зазначає, що позивачем невірно розраховано середній заробіток, оскільки необхідно рахувати за відпрацьовані дні у травні та червні 2020 року, так середній заробіток становить 605,07 грн. Середній заробіток є спеціальним видом відповідальності роботодавця та строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку обмежується трьома місяцями з дня. Коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Позивачка була звільнена 30.06.2020 року, тобто її право на звернення з позовом про стягнення середнього заробітку закінчилось 30.09.2020 року. У судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача . Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Суд, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.01.2018 року по 30.06.2020 року працювала в ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському», цех № 443, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом № 29-к/тр від 30.06.2020 року [PERSON] звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Як вбачається з наданих позивачем розрахунково-платіжних відомостей ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» за період березень-червень 2020 року [PERSON] було нараховано заробітну плату у загальному розмірі 67 268,36 грн., з урахуванням податків та зборів сума до виплати становить 59 383,52 грн. [PERSON] отримала нараховану заробітну плату за березень-червень 2020 року лише 27.11.2020 року, що підтверджується наданими відповідачем платіжними відомостями. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за період з березня по червень 2020 року було нараховану заробітну плату, з заробітної плати було здійснено відрахування податків та зборів, проте фактично заробітну плату отримала лише у листопаді 2020 року, тобто після звернення до суду. Приписами ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовій виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За положеннями статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Щодо твердження сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КзПП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, на день звернення до суду [PERSON] не була виплачена заробітна плата, тому в даному випадку позивач не пропустила строк звернення до суду. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням відомостей, що містяться у довідці про доходи, виданої ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» та кількості робочих днів за останні робочі місяці [PERSON] у 2020 році, травень та червень, середньоденна заробітна плата складає 605,07 грн. Кількість робочих днів за період з 01.07.2020 року по 10.10.2020 року становить 72 днів. Виходячи з вказаного розміру заборгованості, відповідно до вимог Порядку, розрахунок невиплаченої заробітної плати відповідачем позивачеві за період з 01.07.2020 року по 10.10.2020 року повинен здійснюватись таким чином: середньоденна заробітна плата за травень та червень 2020 року - 605,07 грн., число робочих днів у період з 01.07.2020 року по 10.10.2020 року - 72 днів; сума середньої заробітної плати за період з 01.07.2020 року по 10.10.2020 року - 43 565,04 грн. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському» на користь [PERSON] 43 565,04 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок державиу порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial