Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з указаним позовом, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22 лютого 2017 року просило стягнути із [PERSON] та [PERSON] достроково та солідарно заборгованість за кредитним договором від 8 серпня 2006 року, а саме: тіло кредиту у розмірі 3 034,42 доларів США, проценти - 866,73 доларів США, а також пеню - 2 780 доларів США, що еквівалентно 75 037 грн 45 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 8 серпня 2006 року акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» (далі - АППБ «Аваль») уклав із [PERSON] кредитний договір №354411/3705/1601-6, за яким зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 10 000 доларів США, а остання - щомісячно до 7 серпня 2013 року повертати кредит частинами, шляхом сплати щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 119 доларів США 05 центів, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,00% річних. У разі прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за кредитним договором відповідач зобов'язалася сплачувати пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Того ж дня між АППБ «Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1, за умовами якої у разі звільнення з АППБ «Аваль» [PERSON] зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором, або протягом 10 днів з дати звільнення переоформити весь залишок боргу на загальних підставах під діючу на той час процентну ставку за кредитом згідно тарифів банку. У забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 8 серпня 2006 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки №354411/3705/1601-6п. Із метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 14 березня 2009 року між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2, згідно якої процентна ставка за користування кредиту складала 14% річних. 9 червня 2009 року з цією ж метою між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3, за умовами якої строк користування кредитом збільшено на 68 місяців (остаточна дата погашення встановлена 7 квітня 2019 року), тимчасово на строк з 9 червня 2009 року по 8 червня 2010 року процентну ставку встановлено у розмірі 11% річних, а графік погашення кредиту та сплати інших платежів викладено в новій редакції в Додатку №№ 1,2. Банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року виконав, надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, проте остання неналежним чином виконувала грошові зобов'язання за кредитним договором, тому у неї виник борг із повернення кредиту, сплаті відсотків у загальному розмірі 3 516,81 доларів США. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено письмову вимогу відповідачам про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протягом 60 календарних днів, але останні відмовилися добровільно повернути борг, що є підставою для стягнення з них боргу солідарно. Крім того, відповідно до п. 9.1 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення коштів, слати процентів за користування кредитним коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язання, зазначеного в кредитному договорі. Оскільки відповідачами заборгованість не сплачена, то банком нараховано пеню за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом. 4 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом, із урахуванням уточнень та доповнень до позовних вимог від 5 жовтня 2016 року, доповнень від 1 листопада 2016 року, уточнень від 11 січня 2017 року, заяви про збільшення вимог від 9 лютого 2017 року та заяви про збільшення вимог від 29 травня 2017 року, просили суд: визнати недійсним кредитний договір № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, визнати недійсним договір іпотеки № 354411/3705/1601-6і від 8 серпня 2006 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; визнати припиненим та недійсним договір поруки № 354411/3705/1601-6п від 8 серпня 2006 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]; визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 8 серпня 2006 року до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року; визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 14 березня 2009 року до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року; визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 9 червня 2009 року до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року; визнати недійсним Додаток № 1 до Додаткової угоди № 3 від 9 червня 2009 року до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, який є невід'ємною частиною кредитного договору із вказаним залишком по кредиту на день реструктуризації кредиту в розмірі 6 190,60 доларів США; визнати недійсним Додаток № 2 до Додаткової угоди № 3 від 9 червня 2009 року до кредитного договору № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року, який є невід'ємною частиною кредитного договору; припинити право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на заставу майна, яке виникло на підставі іпотечного договору № 354411/3705/1601-6і від 8 серпня 2006 року, а саме зазначеного в договорі житлового будинку № 7 та надвірними спорудами, який розташовано по провулку Мирному у м. Черкаси та належить [PERSON], [PERSON] і [PERSON]; на виконання п. 1 ст. 216 ЦК України стягнути з банку на їх користь 3 658,64 доларів США; на виконання п. 2 ст. 216 ЦК України стягнути з банку на їх користь моральну шкоду у розмірі 50 000 доларів США, збитки відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України - 20 000 доларів США, а також пеню - 13 699,47 доларів США (що еквівалентно 360 917 грн 58 коп.). Зустрічний позов обґрунтовано тим, що кредитний договір № 354411/3705/1601-6 від 8 серпня 2006 року було укладено на пільгових умовах із [PERSON], як із працівником цього банку. Пред'явлення банком первісного позову про дострокове стягнення заборгованості нерозривно пов'язано із протиправним, на думку позивачів, звільненням [PERSON] із роботи в цьому банку ще 12 травня 2009 року та є помстою банку за боротьбу проти незаконного звільнення. У зв'язку із звільненням з роботи в банку та позбавленням засобів на життя і оплату кредиту, [PERSON] вимушена була реструктуризувати кредит. 9 червня 2009 року кредит було реструктуризовано, шляхом укладення Додаткової угоди № 3 до кредитного договору. За умовами цієї Додаткової угоди сторони домовились збільшити строк користування кредитом на 68 місяців, встановивши остаточну дату погашення кредиту 7 квітня 2019 року; тимчасово на строк з 9 червня 2009 року по 8 червня 2010 року було встановлено процентну ставку у розмірі 11 % річних, а після 8 червня 2010 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки, передбаченої п. 1.4 кредитного договору (13% річних). Сторони погодили, що з 9 червня 2009 року погашення заборгованості за кредитним договором здійснюватиметься шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. У зв'язку з цим Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в нових редакціях двох абсолютно різних Додатку № 1 та Додатку № 2 до Додаткової угоди № 3 до кредитного договору. Таким чином, один з цих додатків є чинним, а інший - підробленим. Тривалий час після реструктуризації кредиту виконання зобов'язання відбувалось у чіткій відповідності до одного з двох Графіків погашення заборгованості - Додатку № 1 від 9 червня 2009 року із щомісячним ануїтетним платежем у розмірі 84,02 доларів США. Проте згодом кредитор незаконно, без жодних попереджень та в односторонньому порядку збільшив розмір ануїтетного платежу приблизно на 8 %. Таким чином, банк почав приймати фактичні платежі відповідно до якогось нового, нікому не відомого та не існуючого Третього графіку платежів. Існування двох графіків для погашення заборгованості за кредитом є намаганням банку маніпулювати позичальником, оскільки за потреби завжди можна сказати, що позичальник сплачує кредит за нечинним графіком. Додатково необхідно звернути увагу суду й на те, що примірник Додатку № 1 до Додаткової угоди № 3 неможливо прочитати, оскільки він залитий чорною фарбою (дані із розміром залишку за кредитом), що також зроблено умисно. [PERSON] помилково та машинально підписала Додаток № 2 до Додаткової угоди № 3, оскільки раніше вже ознайомилась із Додатком № 1, який містив графік платежів, і не могла навіть припустити, що їй нададуть під підпис ще й інший графік платежів. Внаслідок цього за період із 9 червня 2009 року утворилась переплата у розмірі 369,73 долари США, що становить майже чотири розміри щомісячних ануїтетних платежі, які [PERSON] зобов'язалась здійснювати. Не зважаючи на існуючу переплату за кредитом та відсутність простроченої заборгованості на кінець лютого 2015 року, у березні 2015 року працівники банку зателефонували [PERSON] та повідомили про те, що в неї виникла заборгованість за кредитом за чотири місяці. Звідки взялась така заборгованість працівники банку не роз'яснили. У березні 2015 року, під час намагання здійснити черговий платіж за кредитом у приміщенні банку, позичальнику [PERSON] працівники банку повідомили, що її кредитні рахунки заблоковано та щоденно нараховуються штрафні санкції. Після таких протиправних дій банку та відмови приймати обов'язковий щомісячний платіж у березні 2015 року, вона неодноразово зверталась із письмовими та усними заявами до різних працівників банку: директора ЧОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON], начальника Базового відділення ЧОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON], заступника останнього - [PERSON], а також економістів банку з вимогами пояснити ситуацію. Тим часом вона вирішила вносити щомісячні обов'язкові платежі за кредитом на транзитний рахунок № 29095134 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про існування якого їй було відомо як колишньому працівнику цього банку. Після внесення коштів на такий транзитний рахунок вони за письмовим розпорядженням платника перераховуються на рахунки останнього. Оплата обов'язкових щомісячних платежів через вищевказаний транзитний рахунок банку тривала ще 8 місяців - до жовтня 2015 року включно. Починаючи з листопада 2015 року банк припинив приймати від неї платежі і на транзитний рахунок, у зв'язку з чим 8 жовтня 2015 року було подано заяву про злочин до правоохоронних органів. Таким чином, [PERSON] з листопада 2015 року не здійснювала погашення кредиту не у зв'язку з тим, що не бажала цього, а у зв'язку з тим, що банк відмовлявся приймати від неї відповідні платежі. А вже 8 квітня 2016 року банк пред'явив до суду позов про повне, дострокове й солідарне стягнення із [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 8 серпня 2006 року. Водночас, наявні підстави для визнання укладених між ними та банком договорів недійсними, а договору поруки - припиненим та недійсним, із застосуванням наслідків недійсності правочинів та покладенням на банк обов'язку відшкодувати завдану моральну шкоду. Споживачу банківських послуг [PERSON] майже в повному обсязі не було надано інформацію відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, про сукупну вартість кредиту її повідомлено банком у Додатку № 2 до Додаткової угоди № 3 від 9 червня 2009 року до кредитного договору від 8 серпня 2006 року, але такий Додаток № 2 є підробленим, оскільки в ньому зазначено залишок по кредиту 6 190,60 доларів США, тоді як насправді залишок становив 6 071,55 доларів США. У цьому ж Додатку № 2 зазначено проценту ставку за кредитом - 11 % річних, а далі вказано якусь «реальну процентну ставку» вже в розмірі 11,07 %. Це при тому, що в Додатковій угоді № 3 від 9 червня 2009 року сторони домовились про те, що за період із 9 червня 2009 року по 8 червня 2010 року процентна ставка становить 11 %, а після 8 червня 2010 року - у розмірі, вказаному в п. 1.4 кредитного договору (13 %). У документі щодо сукупної вартості кредиту (Додатку № 2 до Додаткової угоди № 3 від 9 червня 2009 року до кредитного договору від 8 серпня 2006 року) взагалі не зазначено про процентну ставку в розмірі 13 % річних. У зв'язку з цим через 6 років після реструктуризації кредиту банк, не відомо чим

Outcome: approved