Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вони з відповідачем з квітня 2012 року шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, тому подальше збереження шлюбу не можливе. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що вона з відповідачем по справі припинила шлюбні відносини з квітня 2012 року. З цього часу вони проживають окремо. Зараз вона перебуває на 27 тижні вагітності та проживає однією сім'єю з батьком її майбутньої дитини - [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] є батьком майбутн6ьої дитини, яку має народити позивач. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу без участі відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача - адвоката [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 12 лютого 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 15, та від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За клопотанням відповідача [PERSON] суд надавав сторонам по справі строк на примирення. Після закінчення строку на примирення позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог та розірванні шлюбу. Абзац 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою. Як вбачається із змісту довідки 3-ї міської клінічної поліклініки м. Полтава від 26 травня 2014 року та індивідуальної карти вагітної та породіллі позивач [PERSON] вагітна, строк вагітності 27 тижнів. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він з листопада 2013 року проживає однією сім'єю з [PERSON] На даний час [PERSON] вагітна від нього та він є батьком майбутньої дитини, яку вона народить. Також суду надана копія нотаріально посвідченої заяви від 26 травня 2014 року [PERSON], де він визнає себе батьком майбутньої дитини, яку народить [PERSON] Зважаючи на те, що за час, наданий позивачу та відповідачу для примирення, сторони не примирились, стороною відповідача не надано суду докази на підтвердження спільного проживання сторін та ведення спільного господарства на час розгляду справи, та беручи до уваги, що позивач [PERSON] вагітна і [PERSON] визнає себе батьком майбутньої дитини, яку вона народить, суд вважає доведеним, що сторони по справі з квітня 2012 року не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують і проживають окремо та приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved