Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 12 травня 2003 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, залишиться проживати із позивачем. На теперішній час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки за період спільного проживання між ними постійно виникали сварки та конфлікти з ініціативи відповідача щодо ведення домашнього господарства. Окрім того, відповідач зловживає спиртними напоями і на цьому ґрунті постійно вчиняє сварки з позивачем. Вона зрозуміла, що втратила до відповідача почуття любові та поваги. Вважає, що збереження сімї неможливе. Хоча вони з відповідачем продовжують проживати спільно в одному житловому приміщенні, однак живуть як сторонні люди. В червні 2011 року вона вже подавала позов до суду про розірвання шлюбу але чоловік просив надати йому шанс виправитися. Однак життя стало ще нестерпнішим і негативно впливає на дитину. Майнового спору між ними не має. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Проте наявність неповнолітньої дитини вимагає звернутися з позовом до суду. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.\~ Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 9 ч. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 травня 2003 року Новомарївською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ №152588, виданим 12 травня 2003 року (а.с11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №258526, виданим 16 червня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №750 (а.с.10). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені позивач та відповідач. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди сторін на спільне життя, що робить спільне життя неможливим, та призвело до втрати почуття любові та поваги. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з червня 2011 року, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved