Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2013 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області було ухвалено рішення, відповідно до якого її позов до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Відповідно до даного рішення було виділено у володіння та користування і визнано за [PERSON] право власності на трактор Т40АМ державний номер [NUMBER] вартістю 17 955,68 грн., причіп 2 ПТС-4 державний номер [NUMBER] вартістю 8 091,24 грн., згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 22 квітня 2013 року. Також виділено у власність автомобіль ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER] вартістю 12 172,50 грн., згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи. [PERSON] було виділено в володіння і користування майно загальною вартістю 40340,04 грн., а саме: автомобіль Форд Транзит державний номер [NUMBER] вартістю 36 960,53 грн., мопед УАМАНА Jоg Росhе вартістю 3 379,51 грн. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області набрало чинності 26 жовтня 2013 року. Позивач вказує, що після отримання копії рішення суду та виконавчого листа звернулася до державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про виділення у володіння та користування і визнання за [PERSON] право власності на трактор Т40АМ державний номер [NUMBER] вартістю 17955,68 грн., причіп 2ПТС-4 державний номер [NUMBER] вартістю 8091,24 грн., згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 22 квітня 2013 року. Також виділено у власність автомобіль ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER] вартістю 12172,50 грн., згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи. На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження оскільки відсутній предмет примусового виконання. Станом на 01 квітня 2014 року відповідач розв»язати спір мировою угодою та передати позивачу майно, що належить їй на праві власності відмовляється. Крім того, позивач зазначає, що відповідач заявив, що перелічене майно добровільно не поверне, а запчастини від трактора Т 40 АМ, державний номер [NUMBER] взагалі ним було вилучено та в подальшому переобладнано у свій трактор, на якому він надає послуги з обробки земельних ділянок. Позивач неодноразово зверталася із заявами ( скаргами) до Кременчуцького районного відділу УМВС України в Полтавській області про незаконність утримання вище вказаних транспортних засобів та сільськогосподарської техніки, що вже тривалий час перебуває у віданні [PERSON], на що постійно отримувала відмови. Позивач також в своєму позові вказує, що дії відповідача завдають їй моральних страждань, оскільки вона переживає з приводу відсутності у її володінні трактору Т 40АМ, державний номер[NUMBER], причіпу 2ПТС-4 державний номер [NUMBER], автомобіля ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER]. Неодноразові виклики дільничного інспектора Кременчуцького районного відділу УМВС України у Полтавській області для відібрання її майна з незаконного володіння відповідача не мали ніяких результатів, в наслідок яких вона зазнала сильних душевних переживань. На підставі викладеного позивач [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким: - Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], моральну шкоду у розмірі 6000 гривень; - Витребувати у [PERSON], [INFO], трактор Т40АМ, державний номер[NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER], рік випуску 1988 в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів та передати його [PERSON],[INFO]; - Витребувати у [PERSON] , [INFO], причіп 2 ПТС-4 державний номер[NUMBER], заводський номер [NUMBER], рік випуску 1981в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів та його [PERSON], [INFO]; - Витребувати у [PERSON], [INFO], автомобіль ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER], рік випуску1981, номер двигуна [NUMBER], номер кузова ВАЗ [NUMBER] в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів та передати його [PERSON], [INFO]; - Витребувати у [PERSON], [INFO], технічні паспорти на автомобіль ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER], рік випуску 1981, номер двигуна [NUMBER], номер кузова ВАЗ[NUMBER], трактор Т40АМ, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER], рік випуску 1988, причіп 2ПТС-4 державний номер [NUMBER], заводський номер [NUMBER], рік випуску 1981 та передати їх [PERSON], [INFO]; - Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, суду надав заперечення вказуючи, що після набрання чинності рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2013 року він неодноразово звертався до [PERSON], щоб вона забрала все майно яке їй належить відповідно до рішення, однак до цього часу майно не забрано. Доводи [PERSON] в тій частині, що нібито вона неодноразово зверталася до ВДВС та особисто до нього про повернення її майна згідно рішення суду, не відповідають дійсності, оскільки таких звернень до нього не було, а виконавчий лист в суді вона отримала тільки 18.12.2013 року і пред'явила до виконання тільки 23.01.2014 року, що також підтверджує наміри [PERSON] штучно визначити, що він нібито утримує її майно, яке визнано за нею рішенням суду, щоб була підстава стягнути моральну шкоду. 23.01.2014 року державним виконавцем Крива В.О було винесено постанову про відмову примусового виконання по виконавчому листу № 536/368/13ц від 18.12.2013 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України « Про виконавче провадження», тобто за відсутністю підстав згідно рішення суду про примусове виконання рішення суду. І дійсно, в рішенні суду вказано, що позов [PERSON] задоволено частково і виділено у володіння та користування побутового майна та автомобіль загальною вартістю 23562, 50 гривень і визнано право власності на вищевказаний трактор та причеп. В рішенні не вказано, що це майно підлягає примусовій передачі. Вказані в рішенні меблі знаходяться в розпорядженні [PERSON], і автомобіль по документах належить їй, а тому [PERSON] мала можливість і має можливість забрати своє майно без перешкод. Крім того, відповідач в своєму запереченні звертав увагу суду на те, що доводи [PERSON] про те, що він нібито продав деякі частини трактору, не відповідає дійсності, як і її доводи про те, що вона писала скарги, заяви та особисто зверталася до нього з проханням про повернення майна. Таким чином, відповідач згідно наведених ним доводів вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, мотивуючи його безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і наданих суду доказах, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, ст. 4 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було задоволено частково, а саме: - Виділено [PERSON] в володіння і користування майно загальною вартістю 23 562 ,50 грн., а саме: набір корпусної меблі для передпокою вартістю 1 280 грн., набір корпусної меблі для кухні вартістю 1 350 грн., набір м'якої меблі (вітальня) вартістю 2 250 грн., шафу-купе з дзеркалом вартістю 2 400 грн., камод-тумбу на 4 шухлядки для зберігання білизни вартістю 360 грн., пральну машину фронтального завантаження ВЕКО вартістю 1 200 грн., котел газовий двоконтурний навісний марки DEMRAD BKD 124 вартістю 2 550 грн., автомобіль ВАЗ 2121 державний номер [NUMBER] вартістю 12 172,50 грн. згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 22 квітня 2013 року. - Виділено в володіння та користування і визнано за [PERSON] право власності на трактор Т 40 АМ державний номер [NUMBER] вартістю 17 955,68 грн., причіп 2 ПТС-4 державний номер [NUMBER] вартістю 8 091, 24 грн. згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи від 22 квітня 2013 року. 18 грудня 2013 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області [PERSON] було видано виконавчий лист № 536/368/13 Постановою старшого держаного виконавця від 23 січня 2014 року серії ВП № 41609634 про відмову у відкриття виконавчого провадження було відмовлено [PERSON] у прийнятті до провадження виконавчого документа, оскільки виконавчий документ пред' явлений заявником, не має заходів примусового характеру та порядок виконання рішень про виділення частин будинків тощо Законом України « Про виконавче провадження» не передбачено. В своєму позові [PERSON] вказувала, що вона зверталася до дільничного інспектора Кременчуцького районного відділу УМВС України у Полтавській області з заявою про відібрання її майна з незаконного володіння [PERSON], доказів які б підтверджували цю обставину позивачем надано не було. Доводи позивача про звернення до [PERSON] з проханням повернути належне її майно, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та були спростовані сторонами. Так сама позивач в судовому засіданні зазначила , що не зверталася до відповідача з пропозицією повернути їй майно. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти того, щоб позивач [PERSON] забрала нележне їй майно, а саме: Т40АМ, державний номер[NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER], рік випуску 1988; причіп 2 ПТС-4 державний номер[NUMBER], заводський номер [NUMBER], рік випуску 1981; автомобіль ВАЗ 2121, державний номер [NUMBER], рік випуску1981, номер двигуна [NUMBER], номер кузова ВАЗ [NUMBER]. Згідно зі ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин положень ст. 387 ЦК України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак таких доказів вона не надала і не ставила питання про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed