Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У жовтні 2015 року Позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ZPE0AK28300384 від 25.06.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON]. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 19116,43 доларів США на термін до 23.06.2014 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, Відповідач станом на 09.09.2015 року має заборгованість 33689,77 доларів США., яка складається з наступного: 11285,54 доларів США. - заборгованість за кредитом; 5494,70 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 620,50 доларів США заборгованість по комісії, 16289,03 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 33689,77 доларів США, що за курсом НБУ 22,41 грн. складає 754987,75 грн. за кредитним договором та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У минулих судових засіданнях позов підтримав у повному обсязі, зазначав, що кредитний договір є укладеним, тривалий час виконувався відповідачем, судом було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави, після продажу заставного майна автомобіля, грошові кошти були зараховані на розрахунковий рахунок позивача, про що зазначено у відповідному розрахунку, однак заборгованість у повному обсязі не погашена, а тому просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що Банком надані неналежні докази, які не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів, сума заборгованості необґрунтована. Заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, у звязку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті\~14 ЦПК України\~судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті\~223 ЦПК України).\~ 06 квітня 2102 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя постановлено заочне рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, яким позов ПАТ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25.06.2007 року в розмірі 106190 грн. 82 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель Lacetti NF353, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий універсал; № кузова/шасі: Y6DNF35BE7K670644, реєстраційний номер AP5109АХ, що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк з укладанням від імені [PERSON], договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 25.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ZPE0AK28300384, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 19116,43 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 25.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та відповідачем [PERSON] укладено договір застави рухомого майна №zpe0AK28300384. Відповідно до умов договору застави, відповідач надав в заставу автомобіль Chevrolet, модель Lacetti NF353, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий універсал; № кузова/шасі: Y6DNF35BE7K670644, державний номер AP5109АХ, що належить на праві приватної власності [PERSON] Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором. Вказані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і доказуванню не підлягають, а тому доводи представника відповідача в частині доводів про те, що Банком надані неналежні докази, які не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів, кредитні кошти відповідачу не надавалися, є безпідставними. З договору № ZPE0AK28300384 від 25.06.2007 року укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] вбачається також, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 19116,43 доларів США на термін до 23.06.2014 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором. Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № ZPE0AK28300384 від 25.06.2007 року. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом також встановлено, що на виконання судового рішення від 06.04.2012 року ПАТ «ПриватБанк» було реалізовано 10.10.2013 року предмет застави (т.1 а.с.82-84), сума грошових коштів від реалізації автомобіля враховано банком у розрахунку заборгованості (т.1 а.с.5). Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору та зроблений на підставі аналізу руху коштів на відкритому позичальнику рахунку і розмір заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитом, по процентам та по комісії, підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком, виданим посадовою особою Банку, який в силу ст.ст.\~59,\~64 ЦПК України\~являється допустимим доказом у справі та відповідними Банківськими виписками та додатковими письмовими поясненнями Банку. У передбаченому законом порядку вказаний письмовий доказ відповідачем не спростований належними та допустимими доказами, а також не надано доказів щодо сплати відповідачем суми заборгованості або існування заборгованості у меншому розмірі. Доказів в обґрунтування неправильності визначення суми боргу відповідач не додав і в порядку\~ст. 58 ЦПК України\~зазначений розрахунок суд визнає належним письмовим доказом Посилання відповідача щодо неврахування у розрахунку заборгованості грошових коштів за продаж предмету застави, на неправильність нарахування заборгованості, необґрунтовані, спростовуються матеріалами справи та умовами кредитного договору. Крім того, вказаний розрахунок відповідачем не спростований, контррозрахунку відповідач суду не надав, клопотання про призначення в порядку ст.134,143 ЦПК судової бухгалтерської або економічної експертизи не заявляв. Судом, на виконання вимог ст. 10 ЦПК України, в судовому засіданні було роз'яснено представнику відповідача право на звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи, проте, позивач відмовився від заявлення такого клопотання, наполягаючи на тому, що Банк повинен довести розмір заборгованості. Отже, у порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 09.09.2015 року має заборгованість 33689,77 доларів США., яка складається з наступного: 11285,54 доларів США. - заборгованість за кредитом; 5494,70 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 620,50 доларів США заборгованість по комісії, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Суд враховує і те, що заперечуючи проти позовних вимог відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, а також доказів, які б свідчили про невідповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості. За таких обставин, посилання представника відповідача щодо неточності розрахунку боргу є власним судженням відповідача, що ґрунтується на припущеннях, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не спростував\~докази, надані банком щодо цього факту. Посилання відповідача на ті обставини, що платіжне доручення про сплату судового збору підписано особою, яка не підтвердила своїх повноважень є безпідставними, так як сплачений за позовом судовий збір зараховано до Державного бюджету за подання данного позову, неспроможними є також посилання на подання позову неповноважною особою, так як вони спростовуються довіреністю та матеріалами позову. Доводи про те, що кредитний договір є неукладеним також відхиляються судом на підставі ч.3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до п. 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. З п. 3.2. розділу 3 Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Суд, аналізуючи спірний Кредитний договір, приходить до висновку, про відповідність його вимогам чинного законодавства. Графіки платежів, хоча і є частиною договору, однак виготовляються як самостійний документ- додаток до договору. Тому відсутність у кредитному договорі графіків погашення боргу не може свідчити про його незаконність. З матеріалів справи вбачається, що текст Кредитного договору містить фіксований розмір процентної ставки, відображає сукупний розмір щомісячних платежів, які є сталою величиною, його складові та період сплати цього платежу (п. 7.1-7.2). До підписання угоди [PERSON] був ознайомлений з умовами Договору про що розписався. З огляду на зазначене, твердження представника відповідача про ненадання Банком графіку платежів не приймаються судом з огляду на положення ст. 627ЦК України та умови кредитного договору. Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Статтями 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено перелік кредитних та банківських операцій, які банки мають право здійснювати на підставі банківської ліцензії, в тому числі операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, а також операції з валютними цінностями. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року (в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору) Національний банк України видає комерційним банкам та іншим фінансовим установам генеральні та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. При цьому генеральні ліцензії надаються НБУ на здійснення валютних операцій, що потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання. У матеріалах справи наявна банківська ліцензія №22 від 05.10.2011 року, у звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті із визначенням еквіваленту у гривні. Згідно п. 7.1 Кредитного договору від 25.06.2007 року, детальний опис загальної вартості кредиту вказаний в п. п. 3.11,7.1,7.2,7.4 цього Договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати збитки. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору відповідач фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні Договору. Часткове виконання умов договору підтверджується виписками по рахунку та копіями меморіальних ордерів. Решта частина доводів представника відповідача є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи, в зв'язку з чим суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Разом із тим, відповідно до правових позицій викладених Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 та постанові від 16.09.2015 року у справі №6-190цс15, комплексний аналіз ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. В той же час разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню неустойка, штраф, пеня, а також нарахування передбачені ст.625 ЦК України. Згідно зі ст.3607\~ЦПК України рішення Верховного Суду України є обовязковими для судів, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Виходячи з зазначеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді пені у доларах США не ґрунтується на вимогах закону, а також на умовах кредитного договору п.4.1, у звязку з чим суд вважає, що, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, пеня 16289,03 доларів США підлягає перерахуванню у гривню, що за курсом 22,41 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.09.2015 року складає 365037,16 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно пункту 1 частини 2\~статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач не звертався до суду із заявою про застосування позовної давності відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України. \~Згідно вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Також, положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як розяснено в абзаці 2 пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).\~ Виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що істотними обставинами у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати те, що інтереси позивача у даних правовідносинах уже є захищеними, виходячи з розміру кредиту, який отримав відповідач, та тих задоволених сум, які вже стягнуто на користь позивача з урахуванням заборгованості заявленої у даному судовому розгляді, позивачем не надано будь-яких доказів про завдання позивачу збитків внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору\~враховує і ту обставину, що банком реалізовано предмет застави, який був придбаний за одержані відповідачем кредитні кошти. Беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, ступінь виконання боржником зобов'язань за договором, зокрема, розмір нарахованої неустойки порівняно з розміром отриманого відповідачем кредиту, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, позицію відповідача, який заперечує проти заявлених до нього вимог, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої банком неустойки у вигляді пені до 10000 грн. що на думку суду буде відповідати вимогам закону та матеріалам справи. Зменшення пені до зазначеної суми не призведе до негативних наслідків для Банку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial