Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі ТОВ «Нова пошта» компенсувати йому вартість втраченого товару у розмірі 6000 грн. та відшкодувати спричинену моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позов позивачем мотивований тим, що 29.03.2016 року о 12 годині 26 хвилин на його мобільний телефон надійшло смс-повідомлення про необхідність отримання відправлення по експрес-накладній № 59000172068756 за адресою: м. Київ, відділення № 76. Прибувши до відділення, він виявив, що вантаж вже було отримано іншою особою. Ним подано претензію щодо компенсації вартості втраченого товару у розмірі 6000 грн., яка залишена відповідачем без задоволення. Окрім цього він витрачав час на врегулювання спірних відносин, зазнав переживань, а тому йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн. Сторони у судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач згідно поданої заяви позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити. Так як жодних порушень з боку перевізника про видачі вантажу допущено не було, оскільки вантаж було видано особі, яка предявила передбачену умовами надання послуг карту лояльності на імя [PERSON] та повідомила номер ЕН, який може бути відомий лише відправнику. Жодного доказу який би встановлював розмір фактичної шкоди позивачем не надано, а тому не доведено факту передачі для перевезення саме французького коньяку вартістю 6000 грн. Окрім цього не надано доказів в обґрунтування спричинення моральної шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 28.03.2016 року ТОВ «Нова пошта» на відділенні № 23 в м. Одеса від [PERSON] було прийнято вантаж, який перевозився на підставі публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень та експрес накладної № 59000172068756 до м.Київ, відділення № 76. Відправником зазначено [PERSON], одержувачем - [PERSON]. Оголошена вартість відправлення 6000 грн. (а.с.12). Одночасно, при складанні експрес накладної № 59000172068756 відправник погодився з умовами публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеними на офіційному сайті http://novaposhta.ua та відповідно засвідчив, що знайомий з Умовами надання послуг ТОВ «Нова пошта», передавши вантаж для перевезення. Сторонами визнається, що 29.03.2016 року вантаж було доставлено у відділення № 76 м.Києва. 29.03.2016 року приблизно о 12 годині 24 хвилини для отримання вантажу звернулася особа, яка оператору відділення повідомила номер експрес накладної № 59000172068756 та надала картку лояльності на імя [PERSON]. Вантаж було видано у повному обсязі. Оплата за послуги у розмірі 60 грн. повністю проведена одержувачем. 31.03.2016 року приблизно о 13 годині 07 хвилин до відділення № 76 м.Києва звернувся [PERSON], який заявив про неотримання ним вантажу. 31.03.2016 року [PERSON] подав до ТОВ «Нова пошта» претензію щодо здійснення компенсації втраченого вантажу шляхом виплати готівки. Подана претензія залишена без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором. Частиною 3 ст.909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладеної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відносини сторін регулюються нормами публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обовязок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобовязаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Пошкодження вантажу це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення. Стаття 924 ЦК України зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК України). Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобовязаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обовязку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обовязку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам. Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статі 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Переважному застосуванню підлягають саме норми статті 924 ЦК України в частині обовязку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обовязок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Судом встановлено, що на підставі публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень та відповідно до накладної № 59000172068756 між сторонами досягнуто згоди з перевезення та доставки до м.Києва, відділення № 76 вантажу, оголошеною відправником вартістю 6000 грн. Однак, у судовому засіданні відповідач не надав належних та достатніх доказів того, що вантаж було втрачено не з його вини або ж цей вантаж було видано позивачеві. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення із відповідача вартості втраченого вантажу у розмірі 6000 грн. Ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В пункті 3.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.01.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За результатами розгляду справи суд приходить до висновку, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди та відповідні докази на розгляд суду не надав. У звязку з чим дану позовну вимогу слід залишити без задоволення Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до норм ст.88 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: partial