Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У жовтні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO]) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування у розмірі 34127 (тридцять чотири тисячі сто двадцять сім гривень) 52 коп. та стягнути з [PERSON] ([INFO]) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму судового збору у розмірі 1600 грн 00 коп. Обґрунтовує свої позовні вимоги, тим що 24.02.2016 приблизно о 12 год. 10 хв. трапилася дорожньо-транспортна з вини обох водіїв, проте на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в той час як у другої сторони цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно полісу №АФ/8412888, внаслідок чого позивач відшкодував потерпілій стороні завдану матеріальну шкоду відповідно до положень п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 29.01.2018 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 30). Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 12.03.1981 24.02.2016 о 12 год. 10 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ» номерні знаки [NUMBER], по пр. Перемоги в м. Києві, допустив зіткнення з автомобілем «Мітсубіші» номерні знаки [NUMBER], здаючи заднім ходом, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів (а.с. 7). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2016 [PERSON], визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 10). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП транспортний засіб «Міцубіші» номерний знак [NUMBER] був застрахований у ПрАТ СТ «Іллічівське» на згідно полісу №АІ/8412888 строк дії якого з 29.08.2015 по 28.08.2016 (а.с. 11). [PERSON] 14.03.2016 повідомив позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, а також подав заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 7-9). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно звіту №149 від 26.03.2016 складеного спеціалістами ФОП [PERSON] розмір завданих збитків визначений згідно ст. 29 складає 82052 грн 89 коп. в т.ч. ПДВ 13675 грн 48 коп., при цьому згідно розрахунку МТСБУ від 01.04.2016 склав 81906 грн 06 коп. в т.ч. ПДВ 136251 грн 01 коп. (а.с. 12-18). Позивачем зазначено, що попереднім судом у справі про адміністративне правопорушення встановлена вина застрахованої особи, а тому МТСБУ визначило розмір регламентної виплати у частці, що дорівнює 50% від розрахованої суми Сврз без урахування ПДВ та яка становить 34127 грн 52 коп. У зв'язку із настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 13.04.2016 сплатило потерпілому суму страхового відшкодування з урахуванням витрат за послуги евакуатора у розмірі 34127 грн 52 коп., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 19-21). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1600 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved