Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 05.02.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого ними придбано автомобіль Mitsubishi Pagero, 2005 року випуску. Оскільки набутий під час шлюбу автомобіль придбаний за його особисті кошти, які були передані йому матерю, однак був оформлений на відповідачку, [PERSON] просить суд визначити за ним право власності на цей транспортний засіб. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. У судовому засіданні [PERSON] та її представник проти позову заперечували, зазначали, що спірний автомобіль є її особистою власністю, оскільки придбаний за кошти які її матір взяла у кредит саме з метою придбання цього транспортного засобу. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05.02.2016 року ВДРАЦС Оболонським ГТУЮ у м. Києві, між [PERSON] та [PERSON] 05.02.2016 року укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 90, дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], автомобіль марки Mitsubishi Pagero, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] зареєстрований 04.11.2017 року на праві власності за [PERSON] (а.с. 18). 26.09.2018 року сторонами подано спільну заяву про розірвання шлюбу до Оболонського районного у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві та 27.10.2018 року шлюб між ними розірвано про, що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 70). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Враховуючи, що в судовому засіданні установлено, що спірний автомобіль придбаний відповідачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, суд дійшов висновку про те, що це рухоме майно є спільною сумісною власністю сторін та та їх частки у цьому майні є рівними. При цьому, суд критично ставиться до доводів сторін про те, що спірний автомобіль був придбаний за рахунок коштів, які належали їм на праві особистої власності, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Згідно із ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Позивач [PERSON] стверджуючи, що спірний транспортний засіб належить йому на праві особистої власності посилається на те, що придбав його за рахунок грошових коштів у сумі 10 000 доларів США, які йому передала у власність мати [PERSON] Так, згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей 05.10.2017 року [PERSON] видала довіреність на ім'я [PERSON] на розпорядження від її імені транспортним засобом VOLKSWAGEN Transporter, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 22). За заявою № 127964266 від 18.10.2017 року [PERSON] зняв указаний транспортний засіб з обліку з метою його відчуження (а.с. 25). Як вбачається зі змісту заяви [PERSON], підпис якої 19.10.2018 року засвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON], 18.01.2017 року вона передала кошти сину [PERSON] в особисту приватну власність у сумі 10 000 доларів США, в тому числі за рахунок продажу автомобіля Volkswagen Transporter, 2013 року випуску, який належав їй на підставі права власності (а.с. 23). В свою чергу, відповідачка [PERSON] стверджуючи, що спірний транспортний засіб належить їй на праві особистої власності посилається на те, що придбано його за рахунок грошових коштів, які їй у особисту власність надала її мати [PERSON] Так, у судовому засіданні мати відповідачки [PERSON] надала показання про те, що тривалий час проживає в Італії та працює в цій країні. З метою придбання дочкою автомобіля вона оформила в банківській установі кредит. 25.10.2017 року під час перебування у Києві вона передала дочці 10 000 Євро за які в подальшому було придбано спірний транспортний засіб. Як вбачається із банківської документації, 06.04.2017 року [PERSON] одержано у ВАТ «УніКредіт» кредитні кошти у розмірі 10 095 Євро (а.с. 49-54). Проте, письмового, посвідченого нотаріально, договору дарування сторонам їх близькими грошових коштів, у зазначених ними сумах, що перевищують п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, не надано, а тому суд не сприймає надані сторонами докази на підтвердження факту придбання спірного транспортного засобу за рахунок особистих коштів одного з подружжя. Крім того, факт передання позивачу його матерю коштів у жовтні 2017 року саме на таких умовах, які указані у її заяві від 19.10.2018 року, піддається об'єктивному сумніву, оскільки цю заяву мати позивача написала вже після розірвання сторонами шлюбу, а також в той час коли між ними вже мала місце суперечка щодо володіння спірним транспортним засобом про, що свідчить лист Оболонського УП ГУП в м. Києві НПУ від 17.10.2018 року (а.с. 103). В свою чергу, факт передання відповідачці саме 25.10.2018 року грошових коштів її матерю [PERSON], яка остання отримала у кредит 06.04.2017 року, з огляду на перебування нею у м. Києві на при кінці квітня, серпня 2017 року, про, що свідчить копія паспорту [PERSON] для виїзду за кордон (а.с. 105-109), саме на таких умовах, які указані відповідачкою, також піддається об'єктивному сумніву. За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність тверджень сторін про придбання спірного транспортного засобу за рахунок грошових коштів, що належали кожному з них на праві особистої власності, а тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за ним права власності на Ѕ частину спірного транспортного засобу та залишення іншої Ѕ частини у власності відповідачки.

Outcome: partial