Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом про стягнення моральної шкоди. На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона перебувала в трудових відносинах з Словянським психоневрологічним інтернатом з 21.08.1991 по 09.12.2010, та працювала на посаді завідуючої господарством. 09.12.2010 наказом №120-к директора Словянського психоневрологічного інтернату, була незаконно звільнена з роботи. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 №22-6428/2011 [PERSON] було поновлено на роботі на посаді завідувача господарством з 10.12.2010. З 23.07.2011 Словянський психоневрологічний інтернат рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді завідувача господарством з 10.12.2010 не виконав до теперішнього часу, оскільки директор Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON] з 23.07.2011 так і не видала наказ про поновлення позивача на посаді, з одночасним скасуванням власного наказу №59 від 01.10.2010 «Про внесення змін до штатного розпису інтернату», згідно якого скорочено посади паспортиста та завідувача господарством», та наказу №120-К від 09.12.0210, яким [PERSON] звільнена з посади завідувача господарством у звязку зі скороченням штату працівників за частиною 1 статті 40 КЗпП України. Директор Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON] не використала свої повноваження, передбачені пунктами 5.3.2., 5.3.3. та 5.3.6. Положення про Словянський психоневрологічний інтернат, затвердженого начальником [PERSON] управління праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації від 21.02.2008 №20/2, а саме: розпоряджається у встановленому законодавством порядку майном і коштами, укладає договори, у межах своєї компетенції видає накази по інтернату, затверджує функціональні обовязки працівників, вирішує питання кадрів та визначає структуру виробничих підрозділів. Не виконала рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 №22-6428/2011, не видала наказ по Словянському психоневрологічному інтернату про введення посади завідувача господарством та про внесенні змін до штатного розпису, не видала наказ про поновлення [PERSON] на посаді завідувача господарством з 10.12.2010. 15.08.2011 відділом Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №8161724 по примусовому виконанню рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 №22-6428/2011. 31.08.2011 старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] не законно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №28161724 від 15.08.2011. Не відповідність вимогам чинного законодавства постанови від 31.08.2011старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] про закінчення виконавчого провадження №28161724 від 15.08.2011 встановлено ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2012 №4-о-544-4-2012, якою визнано неправомірними дії державного виконавця, скасовано постанову від 31.08.2012 та зобовязано відділ державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції провести всі необхідні заходи щодо виконання судового рішення №22-6428/2011 від 22.07.2011та виконавчого листа №2-428/11, виданого 12.08.2011. 13.03.2012 заступником начальника відділу Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №28161724 по примусовому виконанню рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 №22-6428/2011. 14.03.2012, не виконавши вимоги ухвали Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2012 року №4-о-544-4-2012 «провести всі необхідні заходи щодо виконання судового рішення №22-6428/2011 від 22.07.2011 року та виконавчого листа №2-428/11, виданого 12.08.2011 року», достовірно обізнаний про відсутність в штатному розписі Словянського психоневрологічного інтернату посади завідувача господарством та фактичну і юридичну не можливість виконання судового рішення, заступник начальника відділу Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] склав акт державного виконавця про поновлення [PERSON] на роботі на посаді завідувача господарством та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №28161724. 31.08.2011 листом №22-1711 начальник відділу Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] звернувся до виконуючого обовязки Словянського міжрайонного прокурора Загребельного Ю.О. в порядку статті 97 КПК України із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України за умисне невиконання судового рішення та перешкоджання його виконанню винних посадових осіб Словянського психоневрологічного інтернату. 09.09.2011 старший слідчий прокуратури міста Словянська [PERSON] виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою начальника відділу ДВС Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON] щодо наявності в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого статтею 382 КК України, оскільки проведеною ним перевіркою не встановлено прямого умислу [PERSON] на невиконання судового рішення, що набрало законної сили, а також умислу на перешкоджання виконанню судового рішення. 09.09.2011 року прокурор Загребельний погодився з постановою [PERSON], бо не вбачав умислу в діях [PERSON], що знайшло своє відображення зокрема в листі від 26.09.2011 №206пр/11 та від 22.12.2011 №206пр/11. Не відповідність вимогам чинного законодавства постанови від 09.09.2011 старшого слідчого прокуратури міста Словянська [PERSON] про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою начальника відділу ДВС Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON], обєднаної із заявою [PERSON] від 15.08.2011 встановлено постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.09.2012 №4/0544/253/2012, в якій зазначено, що за змістом рішення апеляційного суду Донецької області саме [PERSON] як керівник підприємства зобовязана виконати судове рішення як особа, що має повноваження визначати штат Словянського психоневрологічного інтернату та його чисельність, вжити заходів до введення посади завідувача господарством. В постанові суду від 03.09.2012 зазначено, що стаття 382 КК України передбачає відповідальність осіб за умисне невиконання рішення суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Субєктивною стороною злочину є прямий умисел. Перевірка в порядку статті 97 КПК України 1960 року слідчим Куліком А.В. була проведена неповно, а саме: не перевірені повноваження [PERSON], в постанові явне перекручування норм чинного законодавства на виправдання [PERSON] посилання на касаційну скаргу як підставу не виконувати судове рішення, що набуло законної сили, порушення права [PERSON] дати пояснення по її заяві про злочин від 15.08.2011. 10.10.2012 слідчий Словянської міжрайонної прокуратури [PERSON] виніс незаконну постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою начальника відділу ДВС Словянського міськрайонного управління юстиції [PERSON], яка була скасована як незаконна постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2012 №4-544-342-2012. Позивач зазначила, що незаконна протиправна бездіяльність слідчих Словянської міжрайонної прокуратури [PERSON] та [PERSON], протиправна бездіяльність Словянського міжрайонного прокурора Загребельного Ю.О. по здійсненню прокурорського нагляду ним як підпорядкованим Генеральному прокурору України прокурором за додержанням і правильним застосуванням законів посадовими особами, слідчими прокуратури, мало наслідком звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] протягом 13 місяців, що мало наслідком порушення Державою Україною права [PERSON] на справедливий суд та на розгляд її звернення компетентним органом з отриманням обґрунтованої відповіді на звернення. З 27.11.2012 прокурори, керівник органу досудового розслідування та слідчі при розслідуванні кримінального провадження №42015050000000101 систематично постійно не виконують покладених на них обовязків по розслідуванню діянь [PERSON] по умисному не виконанню рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 №22-6428/2011 та перешкоджанню виконання судового рішення, що набрало законної сили. 27.11.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не були внесені відомості стосовно неправомірних дій директора Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON]А, попередня кваліфікація не визначена. До Єдиного реєстру досудових розслідувань попередня кваліфікація кримінального провадження №42015050000000101 від 27.11.2012 по статті 382 частина 1 КК України внесена лише в грудні 2014 року. До Єдиного реєстру досудових розслідувань попередня кваліфікація кримінального провадження №42015050000000101 від 27.11.2012 по статті 382 частина 2 КК України внесена керівником органу досудового розслідування лише 27.02.2015 по скарзі потерпілої [PERSON] від 12.02.2015 при тому, що прокурор та слідчий розслідували неправомірні дії службової особи директора інтернату. [PERSON] дії свідчать про умисні дії правоохоронних органів, спрямовані на перешкоджання виконанню судового рішення, що набрало законної сили, шляхом звільнення винної особи від визначеної законом відповідальності. Словянська місцева прокуратура та Краматорська місцева прокуратура у 2016 році умисно, всупереч вимог чинного законодавства, не вносили до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про скоєні [PERSON] та іншими особами правопорушення у звязку з умисним невиконанням рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011, спрямовували подані [PERSON] та її представниками заяви-повідомлення про скоєння кримінальних правопорушень до Словянського та Краматорського відділів поліції, які також не вносили відомості до ЄРДР, що підтверджується ухвалами Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2016 №1-кc/24З/202/2016 справа №243/2266/16-к, від 26.04.2016 №1-кс/243/269/2016 справа №243/3216/16-к. Позивач [PERSON] вказала, що кримінальне провадження №42015050000000101 від 27.11.2012 було незаконно закрито слідчим Кузнєцовим О.С. 05.06.2013, 07.11.2013, 07.11.2014 та 22.04.2015 незаконно закрито слідчою [PERSON], що підтверджується ухвалами слідчих суддів Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2013 №1-кс/243/523/2013 справа №243/8603/13-к, від 25.11.2013 №1-кс/243/680/2013 справа №243/11136/13-к, від 12.12.2014 №1-кс/243/296/2014 справа №243/6986/14-к, від 13.08.2015 №1-кс/243/457/2015 справа №243/457/15-к. Процесуальні керівники [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за наявності в матеріалах кримінального провадження №42012050000000101 від 27.11.2012 достатніх доказів факту невиконання судового рішення, що набрало законної сили, прямого умислу [PERSON] на його невиконання, за наявності доказів мотивів вчинення злочину, протягом розумних строків не повідомили про підозру особам, винним в умисному невиконанні судового рішення, що набрало законної сили, та перешкоджанні його виконанню. Керівники Словянської міжрайонної прокуратури, Словянської місцевої прокуратури та Краматорської місцевої прокуратури протягом 2012-2016 років не виконували вимоги статті 308 КПК України, не розглядали скарги на порушення розумних строків досудового розслідування кримінальних проваджень стосовно трудового спору [PERSON], що підтверджується ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10.05.2016 №1-кc/234/2249/16 справа №234/5941/16-к. Внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб органів прокуратури та органів досудового розслідування, за наявності достатніх доказів факту невиконання судового рішення, що набрало законної сили, та прямого умислу [PERSON] на його невиконання, за наявності доказів мотивів вчинення злочину в матеріалах кримінального провадження №42012050000000101 від 27.11.2012, особи, винні в умисному невиконанні судового рішення, що набрало законної сили, до відповідальності не притягнуті протягом пяти років, трудові права [PERSON] не поновлені, судове рішення не виконано. Спричинена позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності ігноруванням службовими особами її прав та законних інтересів, в тому, що вона вимушена тривалий час протягом шести років витрачати значні зусилля на захист своїх прав, виконуючи обовязки службових осіб органів прокуратури та досудового слідства, систематично спонукаючи їх виконати покладені на них службові обовязки, намагаючись притягнути винних до відповідальності. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом їх списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду, спричинену бездіяльністю по виконанню судового рішення, що набрало законної сили, та за бездіяльністю при притягненні до відповідальності осіб, винних в умисному невиконанні судового рішення, що набрало законної сили, в сумі 150 000,00 гривень еквівалент 5000 [PERSON]. Позивач [PERSON], у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що вона протягом 20 років працювала в Слов?янському психоневрологічному інтернаті на посаді завідуючої господарством. У 2009 році на посаду директора була призначена [PERSON], яка не мала відповідного досвіду. Перебуваючи на посаді незначний час, [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що остання повинна звільнитися за власним бажанням, але [PERSON] відмовилась. 01.10.2010 [PERSON] видала наказ про скорочення штату, скоротивши посаду завідуючого господарством та повідомила [PERSON] про звільнення, запропонувавши некваліфіковані посади. Рішенням апеляційного суду Донецької області вона була поновлена на посаді завідуючого господарством. Однак, вищевказане рішення [PERSON] умисно не виконала та [PERSON] звернулась до ВДВС Слов?янського міськрайонного управління юстиції. Постановами державного виконавця двічі на директора Слов?янського психоневрологічного інтернату накладали штрафи та подано до Слов?янської прокуратури заяву про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за невиконання рішень суду. Однак, до цього часу її на посаді не поновлено. З невідомих причин досудове розслідування триває, хоча склад скоєного [PERSON] кримінального правопорушеня є очевидним. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору на надання правової допомоги від 20.03. 2015, позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю та зазначив, що рішення апеляційного суду Донецької області до цього часу не виконано. В ЄРДР були внесені п?ять постанов про закриття кримінального провадження, всі вони скасовані судом. Досудове розслідування майже не проводиться, в 2015 році відбувся лише допит [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19.07.2016 №5-29/37601-12454 (т.2 а.с.198), заперечував проти задоволення позову з підстав того, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у даній справі, так як вона є юридичною особою органом державної влади. Вказав, що по цій категорії справ, відповідачем повинна буди Держава Україна, яка і має власними коштами відповідати у дійсній справі, а не за рахунок Державної казначейської служби України. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 24.02.2016 року (а.с.16), у судовому засіданні заперечувала проти позову [PERSON], оскільки вважає його необґрунтованим. Зазначила, що Національна поліція є новоутвореною установою та не відповідає за дії чи бездіяльність органів внутрішніх справ, якими, зокрема, були Словянський та Краматорський міські відділи при ГУМВС України в Донецькій області. Представник третіх осіб, [PERSON], у судовому зазначив, що вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Показав, що прокуратурою Донецької області 27.11.2012 розпочато кримінальне провадження №42012050000000101 за зверненням [PERSON] щодо невиконання директором Слов'янського психоневрологічного інтернату [PERSON] судового рішення про поновлення на роботі. Зазначене кримінальне провадження 29.11.2012 передано за підслідністю Словянському МВ ГУ МВС України в Донецькій області. У подальшому вказане провадження 27.11.2015 передано Краматорському ВП ГУ НП в Донецькій області. Постановою слідчого Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області від 17.06.2016 кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування та до теперішнього часу рішення, дії або бездіяльності слідчого чи прокурора протиправними не визнавались. [PERSON] стверджує, що внаслідок протиправних дій органами слідства та прокуратури їй заподіяно моральну шкоду. Разом з цим, [PERSON] не доведено, що рішення, дії або бездіяльність слідчих є неправомірними. Ураховуючи, що [PERSON] не надано судових рішень про визнання процесуальних рішень, дій або бездіяльності слідчого такими, що обмежують чи порушують її права або свободи, протиправність діянь відповідачем не доведено. Аналогічну правову позицію, за якою відсутність передбачених ст.ст. 1, 2 Закону обставин є підставою для відмови у позові про відшкодування шкоди, викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 № 6-23798св15. Ухвали суду, якими скасовувались постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, постанови про закриття кримінального провадження, а також слідчі чи прокурори зобов'язувались вчинити певні дії, не підтверджують протиправності дій правоохоронних органів. Так, позивачем оскаржувались до суду рішення та дії слідчих і прокурора в кримінальній справі. За результатом розгляду таких скарг судами приймались рішення про скасування постанов слідчого або про зобов'язання вчинити певні дії. При цьому, будь-які рішення, дії або бездіяльність слідчих чи прокурора протиправними не визнавались. Питання про обмеження чи порушення прав або свобод [PERSON] взагалі не підіймалось. Оскаржуючи рішення та дії, [PERSON] лише реалізувала власні процесуальні права як заявниця або потерпіла, що не створює підстав для цивільно-правової відповідальності. У зв'язку з цим, надані [PERSON] ухвали не можуть прийматися до уваги та вважатися належним доказом протиправності. Правову позицію, за якою сам факт скасування постанов слідчого чи прокурора не свідчить про протиправність дій та не створює права на відшкодування, викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 № 6-42415св12. Більш того, підставою скасування спірних постанов стала неповнота перевірки, а не її незаконність. Зокрема, суди вказували лише на необхідність додаткового вивчення доказів. Висновку про незаконність відмови у порушенні або закриття кримінальної справи та про наявність підстав для притягнення особи до відповідальності суди не доходили. Тобто, судовий контроль на стадії досудового розслідування не є підставою для визнання дій відповідача протиправними та притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Крім того, [PERSON] не доведено факт заподіяння їй шкоди та її причинний звязок з діями відповідача. Зокрема, не наведено конкретні негативні явища, які сталися з нею внаслідок рішень, дій або бездіяльності відповідача. Позивач посилається на приниження честі та гідності, однак не обґрунтовує зміст такого приниження (чим саме принижено, у чому це виявляється тощо) та яким чином воно повязано з рішенням, діями або бездіяльністю відповідача. На підставі ст.ст.1167,1176, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування», вважає за потрібне у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник третьої особи Краматорської місцевої прокуратури [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 12.05.2016 (т.1 а.с.39), належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи в залу суду не зявилась. Допитана в попередніх судових засіданнях та наданих суду запереченнях зазначила, що 07.12.2015 до прокуратури м. Краматорська Донецької області надійшли матеріали кримінального провадження, які внесені до ЄРДР від 27.11.2012 за ч.1 ст.382 КК України щодо невиконання директором Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON] судового рішення про поновлення на роботі [PERSON] На теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. [PERSON] стверджує, що внаслідок тривалого розслідування кримінального провадження та неправомірних дій органів прокуратури та досудового розслідування їй заподіяна моральна шкода. Вважає, що [PERSON] не доведено вчинення такого правопорушення. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження моральної шкоди (душевних страждань, яких зазнала внаслідок неправомірної бездіяльності органів прокуратури та досудового розслідування), наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, розміру моральної шкоди (відсутній будь-який обґрунтований розрахунок розміру шкоди). Відповідно до а. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не підтверджено наявність у діянні відповідача або третіх осіб складу цивільно-правового порушення. Так, [PERSON] не надано доказів протиправності діянь відповідача, не надано будь-якого рішення суду, яким би встановлювався факт незаконних дій відповідача або третіх осіб, протиправність їх діяння не доведено. Крім того, позивачем не підтверджено наявність та розмір моральної шкоди. В матеріалах позовної заяви не містяться докази завданої позивачу моральної шкоди, не зазначено, які саме негативні наслідки спричинено їй та від яких конкретно дій відповідача чи третіх осіб. Представник третьої особи Словянської місцевої прокуратури [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.05.2016 (т.1 а.с. 38), в залу суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в залі суду свідок [PERSON] показав, що на той час, коли він виконував обовязки слідчого Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області в його провадженні перебувало кримінальне провадження №42012050000000101 за зверненням [PERSON] щодо невиконання директором Слов'янського психоневрологічного інтернату [PERSON] судового рішення про поновлення на роботі. 05.06.2013, 07.11.2013, 07.11.2014 він виносив обґрунтовані постанови про закриття провадження, однак щоразу вони скасовувались судом. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін та третіх осіб, свідка, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи,\~суд\~у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. ФАКТИ I. ВІДПОВІДНЕ НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО [PERSON] процесуальний кодекс України (набрав чинності 20 листопада 2012 року). Стаття 2. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Стаття 9. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобовязані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. [PERSON] процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Стаття 21. гарантує доступ кожному до правосуддя та обовязковість судових рішень. Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України. Стаття 28. Розумні строки . Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є обєктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом. Стаття 55. Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Стаття 284. [PERSON] провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; [PERSON] кодекс України. Стаття 382. Невиконання судового рішення. 1. Умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. 2. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. [PERSON] кодекс України. Стаття 1167. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Стаття 1176. 1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. 2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 3. Якщо кримінальну справу закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. 4. Фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. 5. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 6. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. 7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ А. [PERSON] провадження. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2011 року [PERSON] було поновлено на посаді завідувача господарством Словянського психоневрологічного інтернату з 09 грудня 2010 року. Додатковим рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2011 року був скасований, як незаконний, наказ інтернату №120-к від 09 грудня 2010 року «Про звільнення [PERSON]М.». Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2011 року було зазначено, що [PERSON] поновлено з 10 грудня 2010 року. 15.08.2011 року відділом Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження 28161724 по примусовому виконанню рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року №22-6428/2011. Копію постанови вручено директору Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON] 16.08.2011 до державного виконавця надійшов лист директора Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON], в якому було повідомлено про неможливість поновлення [PERSON] на посаді, згідно рішення суду. 19.08.2011 державним виконавцем у присутності стягувача складено акт про те, що станом на 19.08.2011 рішення суду не виконано. Згідно пояснення директора Словянського психоневрологічного інтернату [PERSON], поновити [PERSON] вона не має можливості у звязку з відсутністю штатної одиниці завідувача господарством. 22.08.2011 у відповідності до п.2 ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Словянський психоневрологічний інтернат за невиконання рішення суду у розмірі 680 грн. 26.08.2011 державним виконавцем у присутності стягувача вдруге було складено акт про те, що станом на 26.08.2011 рішення суду не виконано. 29.08.2011 державний виконавець,

Outcome: partial