Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку ст. 1166 ЦК України 177 330 грн. матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником ? частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. Решта ? частини вказаного будинку належить на праві власності відповідачу [PERSON] Належні позивачу та відповідачу частини житлового будинку мали спільну стіну та дах. Наприкінці 2013 року [PERSON] розпочала самовільну перебудову своєї частини будинку, який знаходиться у спільній власності з [PERSON], результатом чого стало повне знесення половини будівлі, руйнування загального фундаменту, перекриття даху та спільної стіни. Згодом, [PERSON] самовільно збудувала новий будинок внаслідок чого в належній позивачу частині будівлі з»явились тріщини, житло стало небезпечним для проживання і перебування. За результатами перевірки інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 01.08.2013 року стосовно [PERSON] винесено постанову №409 по справі про адміністративне правопорушення за якою останню визнано винуватою у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Згідно кошторису ТОВ «АРМАБУД ЛТД» від 29.09.2014 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт належної [PERSON] частини будинку складає 177 330 грн. У зв»язку із цим, [PERSON] просив про задоволення позовних вимог. Представник позивача підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві, при цьому погодився у судовому засіданні, що спірна земельна ділянка та будівля належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності і в натурі між ними не поділені. Представник відповідача заперечив проти позову вказуючи на те, що [PERSON] придбав ? частину вказаного житлового будинку і набув право власності на ідеальну частку без її визначення в натурі, а тому не маючи права власності на певну частину будинку в натурі, не має права і вимагати відшкодування збитків внаслідок пошкодження такої частини. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договорів купівлі-продажу від 23.12.2011 року [PERSON] придбав ? частину земельної ділянки по [ADDRESS], а також ? частину житлового будинку житловою площею 83,0 кв.м., загальною площею 151,4 кв.м., який розташований на вказаній земельній ділянці із надвірними будівлями та спорудами. Ст. 355 ЦК України визначає, що майно яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою спільною згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі часки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, в судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що у натурі частки співвласників будинку по [ADDRESS] не виділені, відповідний договір про порядок володіння та користування майном не укладався, а договір про наміри поділу будинку від 18.02.2013 року не має ніяких юридичних наслідків для співвласників. За таких умов, [PERSON] належить не виділена у натурі частка у спільному майні, а ідеальна частка у праві власності на це майно, а тому як позивач так і відповідач мають рівні права на користування усім будинком за взаємною згодою. У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди суду подано Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 ТОВ «Армабуд-ЛТД» від 29.09.2014 року за яким начебто визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт ? частини приватного житлового будинку по [ADDRESS], що належить [PERSON], при цьому представником позивача не обґрунтовано яким чином підрядною організацією визначалася вартість відновлювальних робіт і якої саме частини будинку з огляду на те, що частки співвласників у натурі не виділені. Таким чином, суд не вважає Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 ТОВ «Армабуд-ЛТД» від 29.09.2014 року належним доказом на підтвердження розміру можливої матеріальної шкоди [PERSON] Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до положень абзацу 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи. Згідно постанови від 01.08.2013 року №409 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві по справі про адміністративне правопорушення [PERSON] самовільно без документів, які надають право на виконання будівельних робіт виконує будівельні роботи індивідуального житлового будинку на [ADDRESS], чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Стаття 34 системно входить до Розділу IV «РЕГУЛЮВАННЯ ЗАБУДОВИ ТЕРИТОРІЙ» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і регламентує можливість початку виконання будівельних робіт лише після дотримання процедури повідомлення або отримання дозволу на виконання будівельних робіт центрального органу виконавчої влади. Таким чином, постанова інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 01.08.2013 року №409 по справі про адміністративне правопорушення є лише свідченням самовільного виконання [PERSON] будівельних робіт індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] без дотримання процедури повідомлення центрального органу виконавчої влади, але аж ніяк не свідченням протиправних дій, що стосуються [PERSON], вини [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу, більше того підтвердженням причинного зв»язку між вказаними діями відповідача та шкодою про яку зазначає позивач. За таких обставин, без визначення в натурі частки позивача у спільному майні та за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій [PERSON] і, заподіяння шкоди виключно [PERSON], позовні вимоги не підлягають до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed