Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що з 2004 року зі своєю дружиною та неповнолітньою дитиною проживає у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Ця квартира на підставі ордеру від 23.05.2003 р. була надана його сестрі [PERSON] та членам її сім'ї. Фактично [PERSON] у квартирі не проживає, але залишається зареєстрованою у ній. Він сплачує всі комунальні платежі за проживання у квартирі. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності за набуальною давністю на квартиру. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Великодолинська селищна рада просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 24) Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є власністю Великодолинської селищної ради і на підставі ордеру виконавчого комітету цієї ж ради від 23.05.2004 р. була надана відповідачці [PERSON] та її дітям. (а.с. 10) Станом на цей час [PERSON] зареєстрована у квартирі та не визнана в установленому законом порядку такою, що втратила право користування цим житлом. Також у квартирі зареєстрований позивач та проживають без реєстрації його дружина і дитина.(а.с. 17) Порядок набуття права власності на житло державного житлового фонду в порядку приватизації встановлений законом України від 19.06.1992 р. №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», статтею 1 якого передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Таким чином, право власності на квартиру державного житлового фонду має набуватися не в судовому порядку за набувальною давністю, а в порядку приватизації, встановленого спеціальним законом України від 19.06.1992 р. №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». За таких обставин суд дійшов до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed