Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку до досягнення сином 23-х років за умови, що син буде продовжувати навчання. Позов мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . На даний час син навчається на третьому курсі у Київському транспортно-економічному фаховому коледжі Національного транспортного університету, за спеціальністю Транспортні технології, на бюджетній формі. Позивач зазначає, що відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що він зобов`язаний це робити. Вона не в змозі самостійно утримувати їх сина, у зв`язку із тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й змусило її звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 29 грудня 2020 року відповідачем через канцелярію суду було подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог повність. Зазначив, що він заперечує проти позову, не погоджується з ним, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Посилається на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року, з нього було стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з даним розміром аліментів він погодився. Після винесення судом даного рішення він мав тимчасові заробітки та не мав постійного місця проживання, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість щодо сплати аліментів. З лютого 2020 року він працює у ТОВ «ЕМБУД» та йому нараховується заробітна плата, яка майже дорівнює мінімальній заробітній платі. З урахуванням того, що на даний час він сплачує заборгованість по аліментах, фактично на руки він отримує близько 2000,00 грн.. Заробітна плата, яку він отримує після всіх виплат на руки менша, ніж установлений державою прожитковий мінімум. Зазначає, що іншого доходу у нього не має, рухоме та нерухоме майно у нього відсутнє. Проживає однією сім`єю та веде спільне господарство із жінкою, у будинку якої мешкає. Окрім того, зазначив, що до позовної заяви не надано жодного належного та допустимого доказу матеріального становища позивача та третьої особи, а також доказів його спроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов, просили суд відмовити в його задоволенні. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що в останнє спілкувався з батьком у 2019 році, тоді батько купив йому куртку. Батько давав йому грошові кошти в районі 100-200 грн.. Зазначив, що йому потрібна матеріальна допомога, оскільки він змушений їздити кожного дня на навчання, дистанційного навчання у нього не має. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] виданим 12 вересня 2002 року (а.с.4). Як вбачається із Довідок Відокремленого структурного підрозділу «Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету» № 54 від 29 вересня 2020 року та № 193 від 02 квітня 2021 року, [PERSON] в 2017 році вступив до ДВНЗ «Київський транспортно-економічний коледж» НТУ (нині ВСП «Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету») на основі базової загальної середньої освіти (9 класів) і в даний час навчається на 3 курсі денного відділення спеціальності 275 Транспорті технології (на автомобільному транспорті), освітньо-професійна програма «Організація» та регулювання дорожнього руху. Термін закінчення закладу 30 червня 2021 року (а.с. 10, 79). З Довідки щодо проходження технологічної виробничої практики Іваненка Д.А. від 01 квітня 2021 року за підписом Заступника начальника відділу безпеки дорожнього руху УПП у м. Києві ДПП підполковника поліції М. Бадзюк, вбачається, що з 02 лютого 2021 року студент Київського транспортно-економічного фахового коледжу НАУ, [PERSON] проходить практику на об`єкті критичної інфраструктури, а саме у відділі безпеки державного руху УПП міста Києва ДПП, з 09-00 год. по 18.00 год., з понеділка по п`ятницю (а.с. 80). За ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК (2947-14) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року, з нього було стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Йому нараховується заробітна плата, яка майже дорівнює мінімальній заробітній платі. З урахуванням того, що на даний час він сплачує заборгованість по аліментах, фактично на руки він отримує близько 2000,00 грн., які менші, ніж установлений державною прожитковий мінімум. Так, на підтвердження своїх доводів, відповідачем надано Довідки видані ТОВ «ЕМБУД» 15 грудня 2020 року № 15/12/1 та № 15/12/2, з яких вбачається, що [PERSON] працює на посаді майстра виробничої дільниці в ТОВ «ЕМБУД» з 06 лютого 2020 року по даний час, його заробітна плата за період з 06 лютого 2020 року по 30 листопада 2020 рік становить 50479,77 грн., з яких: утримано аліментів в розмірі 14467,78 грн., виплачено 26168,44 грн. (а.с. 51, 54) Окрім того, відповідачем надано суду копію рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 201 року у справі № 362/5498/14-ц, та Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам № 53299522/6 від 14 травня 2020 року, з якої вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 14 травня 2020 року складає 94682,93 грн. (а.с.52-53) Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16 (провадження № 61-1343св18) обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Суд повинен врахувати можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, а не фактично перекладати обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір. Суд, вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, бере до уваги матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, а продовжує навчання, враховуючи матеріальне становище відповідача, який перебуває у працездатному віці та офіційно працює, а тому повинен відшукати можливість для забезпечення сина усім необхідним. Разом з тим, позовну вимогу в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення сином 23-х років за умови, що син буде продовжувати навчання, суд вважає не обґрунтованою та безпідставною, оскільки як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі син [PERSON] , [INFO] , закінчує навчання у ВСП «Київський транспортно-економічний фаховий коледж Національного транспортного університету» 30 червня 2021 року. На час закінчення навчального закладу, останньому буде не повних 19 років. Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про закінчення сином [PERSON] навчального закладу після досягнення останнім 23-х років, суду надано не було, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до припинення навчання [PERSON] у Відокремленому структурному підрозділі «Київському транспортно-економічному фаховому коледжі Національного транспортного університету», а саме до 30 червня 2021 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 05 жовтня 2020 року, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 05 жовтня 2020 року. Крім того, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial