Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Хмельницьке» і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 07 грудня 1995 року вона придбала житловий будинок [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, укладеного між нею та військовим радгоспом «Хмельницький», правонаступником якого є Державне підприємство «Хмельницьке». На підставі даного договору купівлі-продажу 11 грудня 1995 року в Старокостянтинівському БТІ за нею було зареєстровано право власності на вищевказаний будинок. Однак, на даний час вона не може вільно володіти та розпоряджатися належним їй домоволодінням, оскільки в договорі купівлі-продажу помилково записано, що їй було продано квартиру, а не житловий будинок. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивачки, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 червня 1995 року між [PERSON] та військовим радгоспом «Хмельницький», правонаступником якого є Державне підприємство «Хмельницьке», було укладено договір купівлі-продажу, в якому вказано, що об`єктом продажу є квартира [ADDRESS] . Разом з тим, з довідок Старокостянтинівського БТІОР від 23 серпня 2019 року № № 975, 976 вбачається, що за позивачкою [PERSON] зареєстрований цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 07 грудня 1995 року за р.№ 3411 і зареєстрованого 11 грудня 1995 року в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під р.№ 4331. Згідно рішення 21 сесії Старокостянтинівської міської ради № 2 від 23 листопада 2007 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . Крім того, в довідці № 976 вказано, що загальна площа житлового будинку 106,1 кв. м, житлова площа 58,0 кв.м. Житловий будинок «А1», прибудова «а», веранда «а1», хлів «Б1», гараж «В1», погріб «в» побудовані до 1992 року і не потребують узаконення. Загальна і житлова площа будинку збільшилась: за рахунок перепланувань і переобладнань, які не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання (ст. 152 ЖК України); за рахунок поточного ремонту, що не потребує узаконення. Загальна площа також збільшилася за рахунок добудованої прибудови «а2». На будівництво прибудови «а2» не надано дозвіл на виконання будівельних робіт. Те, що позивачка придбала саме житловий будинок по [ADDRESS] підтверджується також матеріалами інвентарної справи на даний будинок, зокрема актом поточних змін від 13 серпня 2019 року, журналом зовнішніх обмірів від 13 серпня 2019 року, технічним паспортом, виготовленим Старокостянтинівським БТІОР 13 серпня 2019 року, довідкою ФОП [PERSON] від 02 жовтня 2019 року № 40 про вартість житлового будинку. Згідно паспортних даних позивачки [PERSON] , вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 06 листопада 1985 року. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує прав власності. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання про те, що позивачка набула право власності саме на житловий будинок, а не квартиру по [ADDRESS] на підставі чинного договору купівлі-продажу, посвідченого в нотаріальному порядку та зареєстрованого в БТІ, більше 24 років проживає в домоволодінні, користується та володіє ним, а наявність неточностей у правовстановлюючому документі не може бути підставою відмови у захисті права позивачки. З огляду на вищевикладене позовні вимоги слід задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , виключивши самочинну прибудову «а2».

Outcome: partial