overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому зазначила, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 30 червня 2001 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На теперішній час однією сім'єю вони з відповідачем не проживають, діти мешкають разом з нею. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 3600 грн. щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. У подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку відповідача. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 червня 2001 року та від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с.4,5,6). Діти мешкають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, що підтверджується відповідними довідками №949 та №951. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров?я та матеріального положення дітей, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на те, що матеріальну допомогу на утримання сина відповідач регулярно не надає. З липня 2016 року відповідач проживає окремо. Вказувала, що відповідач інших дітей не має, інших стягнень за виконавчими листами не має. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] року батьками дитини зазначені сторони по справі. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Факт проживання малолітньої дитини з матір'ю та знаходження її на утриманні позивачки підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 161 від 20 жовтня 2016 року. Враховуючи наведене, суд відповідно до вимог ст.ст. 182, 183, 191 СК України, враховуючи матеріальний стан сторін по справі, відсутність утриманців у відповідача, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання його малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~Посилається на те, що матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Вказувала, що відповідач інших дітей не має, інших стягнень за виконавчими листами не має. У судове засідання сторони не зявилися. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно із свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 274149 [PERSON], [INFO], серії 1-ВЛ № 342898 [PERSON], [INFO], батьками дітей зазначені сторони по справі. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Факт проживання неповнолітніх дітей з матірю та знаходження їх на утриманні позивачки підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 617 від 06.10.2016 року. Враховуючи наведене, суд відповідно до вимог ст.ст. 182, 183, 191 СК України, враховуючи матеріальний стан сторін по справі, відсутність утриманців у відповідача, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання його малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що вони з відповідачем перебували в фактичних шлюбних відносинах. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. З жовтня 2005 року вони з відповідачем разом не проживають, відповідач матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Крім того, зазначає, що дитина має інвалідність і потребує особливого догляду. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також уточнила свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO], батьками якого є сторони по справі. Дитина мешкає разом з позивачкою в м.Маріуполі [ADDRESS] та знаходяться на повному її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров?я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], де окрім неї зареєстровані відповідачі, які доводяться їй синами. З листопада 2014 року всі обов'язки по договору найму жилого приміщення покладені на позивачку, відповідачі квартирою не користуються, комунальні послуги не оплачують. Внаслідок чого позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується особовим рахунком [NUMBER], в квартирі також зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Відповідно до акту ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя від 06.10.2016 року, фактично в квартирі [ADDRESS], станом на 06.10.2016 року проживає [PERSON] З її слів та слів сусідів, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в даній квартирі з листопада 2014 року по теперішній час. Їх особисті речі в квартирі відсутні. З наданих копій квитанцій вбачається, що утримання квартири та оплатою комунальних послуг повністю займається [PERSON] Згідно положень ст.ст.71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача понад установлені законом строки. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами тому [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 04.03.2009 року, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], місцем проживання яких просила визначити разом з нею, а також відновити її дошлюбне прізвище [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2009 року, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітніх дітей сторін: синів [PERSON] і [PERSON] та доньки [PERSON], суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. У відповідності до ст. 113 СК України вимоги позивачки щодо відновлення її дошлюбного прізвища також підлягають задоволенню. З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 10.02.2012 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2012 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітньої доньки сторін [PERSON] суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 20.08.1997 року, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], місцем проживання якого просила визначити з нею. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.08.1997 року, від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та неповнолітнього - [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що вони з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час фактично сімейні відносини між ними припинені, мешкають вони окремо. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на їх утримання не надає. Тому, вона вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком, [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Тому, суд прийшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання його малолітньої дитини у розмірі 1\~000 грн. до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 275 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved