Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. На обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що з 20.05.2016 вона з відповідачем перебуває у шлюбі. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться біля позивачки, та перебувають повністю на її утриманні. В даний час сторони перестали проживати спільно. Матеріальної допомоги відповідач в добровільному порядку не надає, через що позивачка змушена звертатись до суду. Зазначає, що відповідач офіційно не працює, але має великі доходи, які отримує неофіційно від виконання тимчасових робіт. Крім цього, в даний час [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дочкою, не працює та не має доходів. Зазначила, що відповідач [PERSON] має реальну можливість сплачувати аліменти на утримання дітей та утримання дружини, аліменти нікому іншому він не сплачує, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей не має, батьки на його утриманні не перебувають. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 грн на кожну дитину, аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн та витрати за надання юридичної допомоги. Ухвалою суду від 23.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. У судові засідання призначені на 12.11.2020, 07.12.2020, 20.01.2021 та 08.02.2021 відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 20.01.2021 та 08.02.2021 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.05.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.10.2016 Виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с. 5). [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.01.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). Відповідно до довідки №1023 від 05.10.2020, виданої виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON], про те, що на її утриманні знаходяться син [PERSON] , 2016 р.н. та дочка [PERSON] , 2019 р.н. (а.с.11). Згідно з довідкою №1024 від 05.10.2020, виданої виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] дійсно не працює, а перебуває у декретній відпустці по догляду до трьохрічного віку за донькою [PERSON] , 2019 р.н. (а.с. 12). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітніх синів. Тобто, на даний час сторони не дійшли згоди із питання утримання дітей, наполягаючи на його вирішенні в судовому порядку. Частиною 1ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У п. 17 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої та другої статті 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги надані позивачем докази, які підтверджують, що діти проживають разом з нею та вона займається їх вихованням. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд також враховує, що дитина проживає з матір`ю, яка має обмежені можливості її утримувати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а забезпечення потреб дитини вимагає значних витрат. Доказів протилежного суду подано не було. Визначити аліменти у частці від заробітку суд не має можливості, оскільки ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття. Разом з тим, з урахуванням Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», суд вважає, що вказана позивачем сума, яка підлягає стягненню з відповідача на утримання їх дітей, є завищеною, що є невірним з точки зору пропорційності, розумності та прямо випливає із аналізу зазначених вище норм. Окрім того, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів можливості надання відповідачем аліментів у розмірі 3000 грн. на кожну дитини, та достатності заробітку відповідача для сплати аліментів на утримання дітей у розмірі більшому, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів для дитини відповідного віку Тому, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги частково та визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 2, 4 та 6 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). За таких обставин, виходячи із засад справедливості, враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено можливості надання відповідачем допомоги на утримання дружини в розмірі 3000 грн. щомісячно, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача кошти на утримання дружини у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою Даною трьох років. Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.3 ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 12.10.2020, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Окрім того, у позовній заяві [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано договір №19 про надання правової допомоги від 02.10.2020, акт виконаних робіт від 02.10.2020 та квитанцію №19 від від 02.210.2020, згідно якої встановлено, що адвокат Шуляк В.М. отримала від [PERSON] гонорар у розмірі 600 грн. за підготовку та складання позовної заяви (а.с. 8, 9, 10). Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial