Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У жовтні 2020 року Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, у кому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом приміщенням, оскільки Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні Позивач, ні інші члени сім`ї Відповідачу не чинили. Ухвалою судді від 28.10.2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадженням з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак, в матеріалах справи є її заява про можливість розгляду справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно паспортних даних Позивача вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 18.11.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 12.03.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи. Спірна квартира знаходиться у користуванні Позивача та Відповідача з 02.11.1967 року, що підтверджується копією ордера №Б 78188 від 02.11.1967 року на право заняття жилого приміщення, який було видано [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконкому Печерського районної Ради. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 21.10.1982 року зроблений актовий запис за №1341. Отже, судом встановлено, що спірна квартира належить до державного житлового фонду та в ній зареєстровані сторони по справі. Згідно із актами про не проживання у спірній квартирі Відповідача від 15.04.2020 року, від 17.07.2020 року, від 15.09.2020 року, складеними мешканцями [ADDRESS] та засвідченими начальником ЖЕД-301 вбачається, що Відповідач фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. За змістом положень ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. При вирішенні питання про втрату наймачем або членами його сім`ї права користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їх відсутності та поважність причини такої відсутності. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт не проживання Відповідача у спірній квартирі без поважних причин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] , про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved