Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 02 червня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне подружнє життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на сімейне життя. Після народження сина, відповідач змінив своє ставлення до сім»ї, вони втратили взаємопорозуміння при вирішенні сімейних питань та по вихованню дітей. З 2013 року між ними припиненні подружні стосунки, сім»я носить лише формальний характер. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу в підготовчому судовому засіданні, у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, оскільки примирення неможливе. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу в підготовчому судовому засіданні у його відсутність. Зазначив, що позов визнає в повному обсязі, часу на примирення не потребує. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 червня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 104, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER], виданим 02 червня 2000 року. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвами про їх народження Серія [NUMBER] виданим 25 серпня 1999 року та Серія [NUMBER] виданим 03 грудня 2012 року. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved