Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У квітні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Пята Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на 6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, яка уточнювалась 07.07.2016р . В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що 22.02.2009р. помер його батько [PERSON], який проживав останній час свого життя з позивачем за адресою: м.Запоріжжя, вул. Пархоменка, 24-А/133. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 0,06 га, яка розташована на території смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області СТ «Дозор», номер ділянки 488. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підстав свідоцтва про право на спадкове майно за законом. Спадкоємцями після смерті батька є позивач [PERSON] та його рідний брат [PERSON] Позивач звернувся до пятої Запорізької державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак 22.01.2016 р. він отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Крім того, позивач також зазначив, що відповідач [PERSON] також звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька, однак на момент звернення до нотаріальної контори, відповідач [PERSON] не був впевнений втому, що він дійсно хоче приймати спадщину,його заяву зареєстрували в обліковій книзі та відкрили на підставі неї спадкову справу. У грудні 2015 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя його заяву на прийняття спадщини було визнано недійсною за його позовною заявою. Тобто, позивач [PERSON] вважає, що він є єдиним спадкоємцем на даний час але не може реалізувати своє право, тому він був вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частину земельної ділянки №488, загальною площею 0,06 га, яка розташована на території Кугушумської селищної ради Запорізького району Запорізької області СТ «Дозор», після смерті батька [PERSON], який помер 22.02.2009 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] був присутній, свою уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] був присутній лише в підготовчому судовому засіданні, при цьому зазначив, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, до суду заяву про слухання справи без участі представника, оскільки їх права не порушуються та зазначив, що при винесені рішення покладається на думку суду. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими позивачем, під час судового розгляду, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що 22.02.2009р. помер батько позивача та відповідача - [PERSON], вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №137313 від 23.02.2009р. Спадкоємцями першої черги є його діти [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач). Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/6 земельної ділянки №488, загальною площею 0,06 га, яка розташована на території Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області СТ «Дозор». Вказана земельна ділянка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКТ №167648, яку він отримав після смерті своєї дружини [PERSON], померлої 05.12.2006р. Із спадкової справи №539-2010 від 16.07.2010р, яка була витребувана судом із Пятої Запорізької державної нотаріальної контори, вбачається, що для прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись і позивач і відповідач, однак 22.01.2016 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій у звязку з тим, що у спадкоємців були відсутні правовстановлюючи документу на вказану земельну ділянку. Крім того, в матеріалах справи міститься копія рішення Шевченківского районного суду м.Запоріжжя від 17.12.2015 року винесеного по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини, яким було визнано недійсною заяву, яка була подана до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від імені [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 22.02.2009р. Крім того, в судовому засідання відповідач [PERSON] визнав позов [PERSON] в повному обсязі. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Відповідно до ст.2 та п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставірішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа ( фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності ( ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно п. 10 Додатку 1 до п. 2.1 Положення, правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на ці обєкти. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках є діти, батьки та дружина ( чоловік) померлого. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивача не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved