Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], який обґрунтований тим, що відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради 04.10.2013 року була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства України гр.. [PERSON] в результаті якої було складено акт перевірки 04.10.2013 року, згідно якого встановлено, що відповідач самовільно зайняв та використовує земельну ділянку під розміщення двох колон та фундаменту між ними площею 0,00016738 га. по [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови підпорядкованих Маріупольській міській раді без правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. У зв'язку з чим [PERSON] направлено вказівку від 04.10.2013 року №233/2013 про усунення даних порушень. Працівниками сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради вдруге складено відповідний акт перевірки від 21.10.2013 року, згідно якого відповідач вимоги вказівки та усунення порушень не виконав. 25.03.2014 року працівниками сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради втрете складено відповідний акт перевірки від 25.03.2014 року, згідно якого відповідач вимоги вказівки та усунення порушень не виконав. Таким чином відповідач порушив права територіальної громади м. Маріуполя щодо розпорядження земельними ділянками, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розташовані дві колони та фундамент з профнастілу між ними площею 0,00016738 га. по [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови підпорядкованих Маріупольській міській раді та привести їх у придатний для використання стан, включаючи знос двох колон та фундаменту з профнастілу між ними, також судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи в його відсутність та задоволенням позивних вимог. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до акту від 04.10.2013 року, складеного спеціалістом сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради, встановлено, що гр.. [PERSON] самовільно зайняв та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови міста під розміщення двох колон та фундаменту між ними площею 0,00016738 га. по [ADDRESS], що є порушенням ст.ст.125,126,211,212 Земельного Кодексу України. 04.10.2013 року на адресу [PERSON] поштою направлена вказівка (попередження) за №233/2013 про усунення вищевказаних порушень земельного законодавства у десятиденний строк. 21.10.2013 року та 25.03.2014 року спеціалістом сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради складені акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства, згідно яких виявлені порушення [PERSON] щодо самовільного зайняття та використовування земельної ділянки площею 0,00016738 га. по [ADDRESS], останнім відповідно до вказівки від 04.10.2013 року усунуті не були. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Скориставшись даним правом позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача. У відповідності до ст. ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно із ч.2 ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі земельні ділянки в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Окрім того, відповідно до положень ст.ст. 12,116,118,122-126 ЗК України, - право розпорядження земельними ділянками комунальної власності надано виключно органам місцевого самоврядування у порядку передбаченому законом. Згідно ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Самовільне, без оформлення права власності або користування, користування земельною ділянкою порушує інтереси держави в особі Маріупольської міської ради у вигляді обмеження повноважень щодо можливості розпорядження відповідною земельною ділянкою. В судовому засіданні достовірно встановлено, що земельна ділянка площею 0,00016738 га. по [ADDRESS] належить до земель житлової та громадської забудови підпорядкованих Маріупольській міській раді, а відповідач самовільно зайняв дану земельну ділянку, встановивши на ній дві колони та фундамент з профнастілу між ними, що підтверджується вищевказаними актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Так як спірна земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно, то відповідно до ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому, з врахуванням всіх наявних в суді доказів, підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved