Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В даному будинку, зареєстрований однак з січня 2017 року не проживає відповідач, його всі особисті речі в будинку відсутні. Позивач зазначає, що відповідач не виявляє бажання знятися з реєстрації в добровільному порядку. Всі витрати, пов`язані з утримуванням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків, покладені на неї. Оскільки, реєстрація відповідача в її будинку, заважає їй повноцінно ним користуватися та розпоряджатися, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 25 лютого 2021 року на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглядати справу у підготовчих та судових засіданнях без її участі. Зазначила, що позов підтримує та просила суд позов, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на підставі Договору купівлі-продажу садового будинку від 27 листопада 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 2968 та Договору дарування частини житлового будинку від 15 квітня 2017 року , посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П., зареєстрованого в реєстрі за № 448, належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.13-20) Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Будинкової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , в даному будинку зареєстрований громадянин (відповідач по справі) [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Дана обставина підтверджується також Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1289 виданою 23 вересня 2020 року Борівською селищною радою Фастівського району Київської області (а.с. 25) Між тим, з Довідок від 21 січня 2020 року та 18 серпня 2020 року виданих Борівською селищною радою Фастівського району Київської області та Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19 серпня 2020 року та 28 вересня 2020 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, однак з січня 2017 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.25-28). Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved