Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 33190,86 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 16039,89 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2328,31 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка є власником нежилого приміщення, загальною площею 57,8 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, які надаються Концерном «МТМ» за вказаною адресою. За період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року позивач надав, а відповідачка отримала послуги з постачання теплової енергії у вищевказане приміщення на загальну суму 51559,06 грн. Концерном кожного місяця за спірний період надсилались [PERSON] рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії згідно особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на її ім`я. Зі сторони відповідачки жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну не надавала, тобто фактично погодилась з кількістю спожитої енергії та сумами нарахованими позивачем до оплати. Концерн на адресу боржниці надсилав претензію (вимогу) від 08.08.2017 року № 1223/09 про погашення заборгованості та повторно надіслав рахунки на теплову енергію та акти приймання-передачі теплової енергії, які залишились без реагування зі сторони відповідачки. Відповідачка за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року взагалі не виконувала свої обов`язки щодо погашення наявної заборгованості, у зв`язку з чим за нею станом на 31.03.2018 року значиться заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 51559,06 грн. Крім того, в позові зазначено, що 05.08.2016 року Концерн звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Ухвалою суду від 19.08.2016 року (справа №335/8902/16-ц) у видачі судового наказу було відмовлено у зв`язку з тим, що відносно відповідачки відсутні відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації у Запорізькій області. Відповідачка надала до суду заяву про застосування позовної давності, в обґрунтування якої зазначила, що загалом проти обставин, викладених у позові вона не заперечує, але просить стягнути з неї заборгованість за отримані послуги лише за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року (місяць звернення з позовом до суду) у розмірі 18899,24 грн., інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 4177,89 грн. В задоволенні вимог позивача про стягнення з неї суми основного боргу за період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 14296,62 грн., 3% річних за період з січня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 2328,31 грн., а також інфляційних втрат за період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 11862,00 грн. просить відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Повідомила, що змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що просила врахувати при прийнятті рішення. Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.05.2018, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 01.11.2018 справа передана в провадження судді Турбіної Т.Ф. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав заяву про слухання справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому ЦПК України порядку. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власником нежилого приміщення [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10861099 від 21.12.2017 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14051195 від 28.03.2007 року. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут, інше. [PERSON] є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надавалися Концерном за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року в період опалювальних сезонів, які встановлювались на підставі відповідних рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради, за вказаною вище адресою, на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачем було спожито за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року теплової енергії на загальну суму 33190,86 грн., що підтверджується долученими до позову розрахунком основного боргу та не спростовується відповідачем. Факт надання теплової енергії підтверджено актом обстеження, розрахунком теплового навантаження, актами передання теплової енергії та рахунками. Відповідач за вказаний період не виконала свої обов`язки по сплаті за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим станом на 31.03.2017 року виникла заборгованість у розмірі 33190,86 грн. У серпні 2016 року Концерн МТМ звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] існуючої на той час заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, проте ухвалою суду від 19.08.2016 року (справа №335/8902/16-ц) у видачі судового наказу було відмовлено у зв`язку з тим, що відносно відповідачки відсутні відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації у Запорізькій області. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 19, 24 Закону України «Про теплопостачання», теплопостачальна організація вправі постачати теплову енергію безпосередньо споживачу, а обов`язком споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Крім того, як передбачено п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМ України від 03 жовтня 2007 року № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем та теплопостачальною організацією. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральними органами виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір купівлі-продажу теплової енергії з [PERSON] не укладено, однак нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] , знаходиться у житловому будинку та має єдину невідокремлену систему теплопостачання з будинком. Згідно зі\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачкою. Згідно з ч.1 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відтак, відповідачка зобов`язана оплатити послуги, якими вона фактично користувалася. На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість невиконання ним грошового зобов`язання, а тому така особа, яка прострочила виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника також покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за період заборгованості у розмірі 16039,89 грн. та розрахунок 3% річних за цей же період (з січня 2014 року по березень 2017 року) у розмірі 2328,31 грн., які він просить стягнути з відповідачки разом з основною заборгованістю. Відповідачка звернулась із заявою про застосування позовної давності та просить стягнути з неї заборгованість за отримані послуги лише за період з квітня 2015 року по квітень 2018 року (місяць звернення з позовом до суду) у розмірі 18899,24 грн., інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року у розмірі 4177,89 грн. В задоволенні вимог позивача про стягнення з неї суми основного боргу за період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 14296,62 грн., 3% річних за період з січня 2014 року по квітень 2017 року у розмірі 2328,31 грн., а також інфляційних втрат за період з січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 11862,00 грн. просить відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Згідно з частиною 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення заборгованості за комунальні послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання виконавцем послуг заяви про видачу судового наказу, як особливої форми судового рішення, в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Відповідно до частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З позовом про стягнення заборгованості Концерн МТМ звернувся до суду 05.04.2018. При цьому, 05.08.2016 Концерн МТМ звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Ухвалою суду від 19.08.2016 року (справа №335/8902/16-ц) у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено у зв`язку з тим, що відносно відповідачки відсутні відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації у Запорізькій області. Таким чином, заява відповідача про застосування строку позовної даності до суми основного боргу не може бути застосована, оскільки у зв`язку з поданням 05.08.2016 заяви про видачу судового наказу відбулось переривання строку позовної давності, а тому вимога позову про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.01.2014\~по 31.03.2017 заявлена в межах строку позовної давності. З відповідача підлягає стягненню заборгованість за отримані послуги за вказаний період у сумі 33190,86 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, що згідно розрахунку становить 16039,89 грн. Заперечуючи проти стягнення 3% річних у зв`язку з пропуском строку позовної давності, відповідач посилається на ст. 258 ЦК України, яка встановлює спеціальну позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами\~статті 549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання.\~Пенею є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~несвоєчасного виконання\~грошового зобов`язання\~за кожен\~день прострочення\~виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді 3% річних від простроченої суми не є неустойкою (штрафом або пенею), а тому до вимог про їх стягнення застосовується загальний строк позовної давності. Відтак, стягненню підлягає сума 3% річних в межах загального строку позовної давності, за період з січня 2014 року по березень 2017 року, яким визначено розмір основного боргу, в загальній сумі 2328,31 грн. З огляду\~на вищевказане,\~суд приходить\~до висновку\~що позов\~обґрунтований та\~підлягає задоволенню\~у повному\~обсязі. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved