Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.12.2015 року о 15 годині 25 хвилин на перехресті пр-т. Правди та Клочківського узвозу у м. Харкові сталося зіткнення її автомобіля [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4В/2016 від 14.03.2016 року, що проведено суб'єктом судово-експертної діяльності [PERSON] (свідоцтво №409) вартість матеріальної шкоди становить 34360 грн. 22 коп. Цивільна відповідальність водія ІГЛ ТАЛОН, д/н [NUMBER], була застрахована за страховим полісом АЕ 2762060, укладеним з ПрАТ «УТСК». Вважає, що завдана їй шкода підлягає солідарному стягненню з відповідачів, оскільки обов'язок її відшкодування виникає у обох. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням сплаченої ПрАТ «УТСК» суми, не заперечує проти постановлення заочного рішення у разі неявки відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, проте надав до суду заперечення, згідно яких просить у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Згідно з умовами укладеного страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 2762060 від 11.02.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON] було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу відповідача та яким встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у сумі 50000 грн. Пунктом 5 полісу встановлено, що розмір франшизи становить 510 грн., а тому вважає, що він повинен відповідати тільки в межах цієї суми. Окрім того, вважає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження №4В/2016 прийняти до уваги неможливо, оскільки він складений 14.03.2016 року, а дорожньо-транспортна пригода відбулась 28.12.2015 року. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проте надав до суду заперечення, згідно яких просить у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. ПрАТ «УТСК» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 22245, 55 грн., про що надано до суду докази. Окрім того, втрата товарної вартості автомобіля, що становить 4742, 63 грн. не повинна відшкодовуватись ПрАТ «УТСК» в силу норм п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, страхове відшкодування повинно бути зменшено на суму франшизи, тобто 500 грн. 00 коп. Враховуючи, що доказів на підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу у платника податку на додану вартість позивачем не надано, ним не були понесені витрати на оплату 20 % ПДВ в сумі 6872, 04 грн., а тому і ці витрати підлягають виключенню із суми страхового відшкодування. Суд, дослідивши доводи представника позивача та письмові заперечення відповідачів, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено матеріалами справи, 28.12.2015 року приблизно о 15 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем [NUMBER], за адресою перехрестя пр-т. Правди та Клочківського узвозу не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух, а також не урахував дорожню обстановку, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], в результаті цього транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 32). Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], - [PERSON] забезпечена ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2762060 від 11.02.2015 року строком на один рік, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000 грн., франшиза 500 грн. (а. с. 56). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4В/2016 від 14.03.2016 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 2012 року виготовлення, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді 28.12.2015 року складає 34360, 22 грн. (а. с. 5-15). У встановлений законом строк позивач, як потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди особа, повідомила страховика про настання страхового випадку та подала заяву про виплату страхового відшкодування, проте у зв'язку з його невиплатою звернулася до суду. Як вбачається із наданих пояснень представника відповідача, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» здійснила виплата страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 22245, 55 грн., що підтверджено надісланими суду копіями платіжних доручень (а. с. 65-75), та що не заперечувалось представником позивача. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно положень статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У пункті 32.7 статті 32 Закону передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача, розраховується з урахуванням зносу, за мінусом втрати товарної вартості транспортного засобу та за вирахуванням податку на додану вартість. Враховуючи, що проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача було здійснено безпосередньо за рахунок потерпілої особи, та [PERSON] не надала суду докази документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, оцінену спеціалістом шкоду необхідно зменшити на суму податку на додану вартість (20%), а саме: 34360, 22 грн. - (34360, 22 грн. х 20%) = 6872, 04 грн., тобто доводи страховика в частині стягнення судом суми без урахування ПДВ заслуговують на увагу. Також враховуючи положення пункті 32.7 статті 32 Закону, із вартості матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля [NUMBER], підлягає вирахуванню шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, тобто сума у розмірі 4742, 63 грн. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2762060 від 11.02.2015 року, розмір франшизи складає 500 грн., а тому відповідач [PERSON] повинен відповідати тільки в межах цієї суми, яка і підлягає стягненню на користь позивача. Таким чином, розмір страхового відшкодування становить: 34360, 22 грн. (вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля [NUMBER]) - 4742, 63 грн. (шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу)- 6872, 04 грн. (сума податку на додану вартість - 20%) - 500, 00 грн. (франшиза, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON]) = 22245, 55 грн. Проте і дана сума страхового відшкодування стягненню на користь позивача [PERSON] не підлягає у зв'язку з її добровільною сплатою Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджують платіжні доручення №4599 від 25.04.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4658 від 28.04.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4667 від 03.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4691 від 04.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4705 від 05.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4715 від 10.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4722 від 11.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4741 від 15.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №1470 від 17.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №1495 від 18.05.2017 року на суму 2000, 00 грн., №4773 від 19.05.2017 року на суму 2245, 55 грн. (а. с. 65-75). Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності із частиною 1 статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 34360, 22 грн. (100 %), а задоволено 500, 00 грн. (1, 46 %), то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 1, 46 % від 551, 20 грн. (сплаченої суми збору при поданні позову до суду) складає 8, 05 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial