Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у червні 2017 року до неї звернулась відповідачка з проханням позичити їй грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що на день отимання коштів становило 260 900 грн. Відповідачем на підтвердження факту отримання коштів від позивача, складено розписку від 30.06.2017 року. Відповідно до домовленості сторін позика є безпроцентною, а строк повернення позики визначений до 15.08.2017 року. Однак відповідач позику не повернув. Позивач направила відповідачу вимогу про повернення грошових коштів, отриманих в якості позики, як вбачається з інформації про відстеження поштових відправлень, відповідач зазначене поштове відправлення не отримав. Позивач зазначає, у зв`язку з тим, що борг не був повернутий вчасно необхідно стягнути з відповідачки інфляційні нарахування у розмірі 48 256,68 грн., 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 16 254,43 грн., а всього 325 411,11 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 325 411,11 грн. та судові витрати. 11.10.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25). 26.05.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с. 33-34). У судове засідання сторони не з`явились, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судові засідання, які були призначені на 17.02.2020 року, 26.05.2020 року, 01.10.2020 року, 27.01.2021 року, 28.04.2021 року не з`явилась (а.с. 27, 32, 38, 43, 48). Всі листи, які направляються судом на адресу відповідача повертаються за закінченням терміну зберігання (а.с. 37, 41, 47) Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.06.2017 року [PERSON] отримала в борг 10 000 доларів США від [PERSON] та зобов`язалась повернути борг у строк до 15.08.2017 року (а.с. 16). 11.09.2019 року на адресу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів, отриманих в якості позики (а.с. 17-23). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання маж бути виконане у гривнях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню інфляційні нарахування у розмірі 48 256,68 грн., 3 процента річних від простроченої суми в розмірі 16 254,43 грн. за період з 15.08.2017 року по 11.09.2019 року. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved