Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до ТзДВ «СК «НАСТА» про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи тим, що 7 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу KIA, номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача та транспортного засобу Land Rover, номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб позивача. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13 вересня 2013 року [PERSON] визнано винним в даній дорожньо-транспортній пригоді. 7 серпня 2013 року позивачем було подано заяву відповідачу про випалу страхового відшкодування, а 22 грудня 2013 року складено страховий акт, відповідно до якого виплаті підлягає страхове відшкодування у розмірі 15 063 грн. 07 коп. Проте, позивач вважає, що страховиком неправомірно при визначенні розміру страхового відшкодування було застосовано коефіцієнт заносу його автомобіля. Тому, позивач звернувся з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 18 145 грн. 60 коп., 385 грн. 41 коп. пені за порушення строків виплати страхового відшкодування, 108 грн. 47 коп. інфляції та 87 грн. 99 коп. - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача повторно до судового засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача не заперечив щодо розгляду справи у порядку заочного провадження. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність представника відповідача у порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 7 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу KIA, номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON]та транспортного засобу Land Rover, номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] (а.с. 9) Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13 вересня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10). Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Land Rover, номерний знак [NUMBER] - [PERSON] була застрахована в ТзДВ «СК «НАСТА» (а.с. 7) відповідно до полісу № АВ/3072118. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого становить 50 000 грн., а франшиза 0 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач у виконання умов Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив страховика про настання страхового випадку та надав заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 8, 17). Відповідно до страхового акту від 22 грудня 2013 року позивачу підлягає виплаті страхове відшкодування у розмірі 15 063 грн. 07 коп. (а.с. 18). Вказаний розмір страхового відшкодування відповідачем розрахований на підставі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Разом з тим, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 значення експлуатаційного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Оскільки автомобілю позивача на час дорожньо-транспортної пригоди не було 5 років (а.с. 19), то у страховика були відсутні правові підстави для нарахування фізичного зносу на замінені деталі. Тому, суд погоджується з доводами позивача про те, що страховиком не правильно був визначений розмір страхового відшкодування. У зв'язку з цим, суд погоджується із розміром страхового відшкодування, яке підлягає стягненню відповідачем позивачу, розрахованим останнім без урахування фізичного зносу його автомобіля (а.с. 3-6). З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 18 145 грн. 60 коп. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки рішення страховиком було прийнято 22 грудня 2013 року, строк, протягом якого відповідач повинен був виплатити страхове відшкодування, закінчився 3 лютого 2014 року, проте до даного часу страхове відшкодування не виплачено, то суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині та стягнення пені у розмірі 385 грн. 41 коп. за період, зазначений позивачем з 3 лютого 2014 року по 3 квітня 2014 року. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сторони між собою не перебували у договірних відносинах. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial