Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У квітні 2018 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, який був уточнений 07.08.2018 в частині анкетних даних відповідача. Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 316399,00 грн. та судові витрати у розмірі 3163,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що позивачем надано відповідачу позику - грошові кошти у розмірі 11300,00 доларів США, що на час подання позову складає 296399,00 грн., та 20000,00 грн., загалом на суму 316399,00 грн., строком на один рік, що підтверджується розпискою від 08.05.2016. 12.05.2017, на прохання відповідача, строк повернення грошей перенесено ще на три місяці - до 08.08.2017, після чого відповідач почав ігнорувати позивача та зустрічі з ним. Зазначає, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. Проте, відповідач не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за позикою. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за договором позики, відповідач станом на день складання позову - 20.04.2018 має заборгованість у розмірі 316399,00 грн. Саме цю суму позивач прохає суд стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Від представника позивача до суду на дійшла заява, відповідно до якої позовну заяву підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив, у передбачений ухвалою від 08.05.2018 строк, суду не надав. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до копії Розписки від 08 травня 2016 року, [PERSON], мешкаючий у [ADDRESS], отримав у борг від [PERSON], 11300,00 доларів США та 20000,00 грн. строком на один рік (а.с. 30). Згідно з копією Розписки від 12 травня 2017 року, строк повернення грошей, а саме: 11300,00 доларів США та 20000,00 грн., перенесено ще на три місяці (а.с. 10). [PERSON] свої зобов'язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу позику у розмірі 11300,00 доларів США та 20000,00 грн., що підтверджується розпискою. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу грошові кошти у розмірі 11300,00 доларів США та 20000,00 грн. для погашення заборгованості за договором позики. Таким чином, у порушення умов договору позики, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до письмової вимоги про повернення грошових коштів, позивач повідомив відповідача, що у разі непогашення заборгованості за розпискою (договором позики), він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи положення ч. 1 ст. 533 ЦК України та умови договору, одну із сум боргу, яка у розписці зазначена в доларах США - у розмірі 11300,00 дол. США, необхідно визначати у гривнях. Станом на день складання позову - 20.04.2018, офіційний курс гривні щодо 100 доларів США становить 2622,59. Відтак, еквівалент суми боргу у розмірі 11300,00 доларів США за офіційним курсом НБУ, станом на 20 квітня 2018 року, становить 296399,00 грн. (11300,00 дол. США х 26,23 грн. = 296399,00 грн.). Крім цього, до вищевказаної суми боргу необхідно додати борг у розмірі 20000,00 грн., відтак загальна сума заборгованості за договором позики становить 316399,00 грн. (296399,00 грн. + 20000,00 грн. = 316399,00 грн.). Оскільки відповідач не сплатив заборгованість за договором позики, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував розрахунок суми боргу та не надав власного розрахунку, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 3163,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved