Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 13.03.2008 року між сторонами у даній справі був укладений кредитний договір № КТНЗАК91130325, за яким банк зобовязався надати [PERSON]. О.М. кредит у розмірі 64 512грн. на термін до 13.03.2013 року, а відповідачка зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідачка не надавала своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 29 липня 2015 року має заборгованість в розмірі 83 461,47 грн., що складається з наступного: 37 426,67 грн. заборгованість за кредитом, 46 034,80 грн. пеня у звязку із несвоєчасністю виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до умов договору: 250 грн. (фіксована частина) та 4 173,07 грн. (процентна складова). Позивач просив стягнути заборгованість у вказаному розмірі та понесені ним судові витрати. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 листопада 2016 року у позовні вимоги залишено без задоволення. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про відсутність заборгованості за кредитним договором через те, що попередній позов банку у 2013 році про стягнення заборгованості за цим кредитним договором був залишений без розгляду на підставі заяви представника банку. Наявні у справі докази, а саме розрахунки заборгованості, виписка з рахунку, підтверджують існування простроченої заборгованості за кредитним договором. Станом на 13.03.2013 року відсутня поточна заборгованість по кредиту, оскільки строк дії кредитного договору до 13.03.2013 року, але наявна прострочена основна заборгованість по кредитному договору у розмірі 37 426,67 грн.. Відповідачем не надано належних документів, як то прибутковий касовий ордер, квитанції, які б достовірно підтверджували факт прийняття банком від неї готівки. З 23 лютого 2009 року відповідач допустив прострочку зі сплати чергових платежів, у звязку із чим було нараховано пеню й в подальшому відповідно до пункту 4.7 договору кредиту грошові кошти першочергово направлялись на погашення заборгованості по пені, потім прострочених винагороди, процентів, простроченого тіла, а потім на погашення тіла кредиту. З 23 лютого 2009 року відповідач постійно допускала прострочку зі сплати чергових місячних платежів та погашала заборгованість не у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості. На підтвердження відсутності заборгованості відповідач надала лише ухвалу про залишення позову без розгляду у справі №234/2347/13 - ц за позовом банку про звернення стягнення на предмет застави та квитанції від 30.04.2013 року про сплату страхових платежів особистого страхування та страхування транспортного засобу, ці платежі враховані банком. Але надані відповідачем докази не підтверджують відсутності заборгованості. В засіданні апеляційного суду представник відповідачки [PERSON] заперечував проти скарги та просив рішення залишити без зміни. Представник позивача в засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений,що підтверджено отриманням 16.12.2016 року представником банку [PERSON] телефонограми із зазначенням часу та місця розгляду справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Звернувшись із даним позовом позивач посилався на те, що відповідачка не у повній мірі виконувала умови договору, має заборгованість станом на 29.07.2015 року в сумі 37 426,67 грн. за тілом кредиту, 46 034,80 грн. за пенею у звязку із несвоєчасністю виконання зобовязань за договором, просив стягнути вказану заборгованість та штрафи в сумі 250 грн. (фіксована частина) та 4 173,07 грн. (процентна складова). Заперечуючи проти позову відповідачка посилалась на те, що у 2009 році банк в односторонньому порядку збільшив розмір відсоткової ставки з 15,48% до 27,12% річних та в 2011 році звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, [PERSON] заявила зустрічний позов про визнання неправомірними дій банку по підвищенню відсоткової ставки та зобовязання здійснити перерахунок, визнання недійсним пункту 6.3.1 договору. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 29.09.2011 року, її зустрічний позов був задоволений, а у задоволенні первісного позову відмовлено. Банк продовжував нараховувати заборгованість із ставки 27,12 % річних та у 2012 році звернувся із позовом про стягнення заборгованості в розмірі 94 190,77 грн., у тому числі 46 360,77 грн. заборгованість за кредитом. 24 грудня 2012 року Краматорським міським судом Донецької області було винесене заочне рішення, яке було скасоване 26 лютого 2013 року. У квітні 2013 року банк подав до Краматорського міського суду уточнений позов, де вже не вимагав заборгованість в сумі 94 190,77 грн., був згоден з тим, що заборгованість за кредитом відсутня, а уточнивши вимоги за основу заборгованості вказав заборгованість по сплаті страхових платежів в сумі 18 525, 57 грн., з яких 13 284,24 грн. страхові платежі, віднесені на тіло кредиту та 5 241,33 грн. відсотки, нараховані на страхові платежі, віднесені на прострочене тіло кредиту. 30 квітня 2013 року відповідачкою було сплачено 9 777,67 грн. за страхування життя та автотранспорту та 3 256,69 грн. відсотки на страхові внески. 08 травня 2013 року банком було подано клопотання про залишення позову без розгляду, яке ухвалою від 08 травня 2013 року було задоволене. Посилаючись на те, що відповідачкою повністю сплачено кредит, вона просила відмовити у позові. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що у звязку з невиконанням кредитного договору, укладеного між сторонами на термін до 12.03.2013 року, банк вже звертався до відповідачки із позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.12.2012 року позов був задоволений та стягнуто заборгованість станом на 03.10.2012 року в сумі 94 190,77 грн.. 26 лютого 2013 року це рішення було скасоване, банк при новому розгляді уточнив позовні вимоги та виставив суму заборгованості за кредитом 18 525,57 грн. станом на 13.04.2013року, ця сума складається із 13 284,24 грн. страхові платежі, віднесені на прострочене тіло кредиту та 5 241,33 грн. відсотки, нараховані на страхові платежі, віднесені на прострочене тіло кредиту. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2013 року позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] була залишена без розгляду за заявою представника позивача. Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що, починаючи з 13.03.2013 року залишок поточної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 0 грн. 00 коп., тобто заборгованість відсутня, однак, в розрахунку зазначено, що з цього часу є прострочена заборгованість. При цьому з наданих відповідачкою квитанцій вбачається, що 30.04.2013 року нею було сплачено погашення страхових платежів особистого страхування та страхування транспортного засобу за 2010 2012 роки та відсотки на страхові платежі, однак, дані квитанції банком не враховані. Тому суд прийшов до висновку про те, що на час звернення до суду з даним позовом кредитний договір [PERSON] було погашено у повному обсязі, що фактично було визнано банком, оскільки попередній позов 2013 року про стягнення саме цих страхових платежів було залишено без розгляду. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із справи вбачається, що 13.03.2008 року між сторонами у даній справі був укладений кредитно заставний договір № КТНЗАК91130325, згідно із статтею 17.1 якого банк надав [PERSON] кредит в загальній сумі 64 512 грн., з яких частина кредиту в розмірі 62 600 грн. з метою придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в розмірі 626 грн. з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік кредиту, частина кредиту в розмірі 34 грн. з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 1 252 грн. з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Дата погашення кредиту не пізніше 12.03.2013 року, процентна ставка 15, 48% річних, чергові страхові платежі: з метою виконання зобовязань за пунктом 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 17 528 грн. для сплати чергових страхових платежів. Пунктом «г» статті 17.1.8 передбачено сплату винагороди за резервування коштів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих ресурсів. Згідно із статтею 17.8 кредитно заставного договору щомісяця в період сплати позичальник зобовязаний сплатити щомісячний платіж в розмірі 1 629, 89 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ними. Статтею 17.1.9 визначено період сплати з 16 по 20 число кожного місяця. (а. с. 9-12 том 1). Додатком №1 до кредитно заставного договору є графік погашення кредиту (а.с.159 т.1). Банком виконані умови договору та перераховані кошти на купівлю автомобіля в сумі 62 600 грн., що підтверджено копією меморіального ордеру та не заперечується відповідачкою. (а.с.13 том 1). Крім того, 13.03.2008р. банком сплачено 34 грн. за реєстрацію договору застави, 626 грн. страхова премія [PERSON] за договором страхування, 1 252 грн. згідно кредитного договору - оплата винагороди за надання фінансового інструменту, що підтверджено випискою з рахунку № 22036057230536 [PERSON] (а.с.230 т.1), платіжним дорученням (а.с.56 т.2). У 2009 році банком сплачено 2 879,60 грн. страхову премію [PERSON] за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії № КТНЗАК91130325 від 13.03.2008 року (а.с.54 т.2). У 2010 році банком сплачено 2 752,90 грн. страхову премію [PERSON] за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії № КТНЗАК91130325 від 13.03.2008 року та 626 грн. страхову премію [PERSON] за договором особистого страхування ( а.с.52,53 т.2). У 2011 році банком сплачено 2 631,77 грн. страхову премію [PERSON] за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії № КТНЗАК91130325 від 13.03.2008 року та 626 грн. страхову премію [PERSON] за договором особистого страхування ( а.с.50, 51). У 2012 році банком сплачено 2 515,97 грн. страхову премію [PERSON] за договором страхування наземного транспорту за рахунок кредитної лінії № КТНЗАК91130325 від 13.03.2008 року та 626 грн. страхову премію [PERSON] за договором особистого страхування (а. с. 48,49 т.2). Згідно із статтями 6.2.1 6.2.4 кредитно заставного договору між сторонами позичальник зобовязався сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, у тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку винагороди, визначені відповідними статтями договору та погасити іншу заборгованість (зокрема, таку, що виникла відповідно до статті 3.4.2 договору) згідно з вимогами договору; погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 договору. Позичальник зобовязався для здійснення останнього погашення за кредитом звернутися в банк для отримання інформації про заборгованість ( в тому числі за наданим кредитом,процентами, винагородами, неустойками) (ст.6.2.9 кредитно заставного договору). Відповідно до статей 6.2.11 - 6.2.14 договору позичальник зобовязався на день укладання договору застрахувати на користь банку предмет застави на суму, строк та від ризиків, що зазначені у договорі та надати банку договори страхування; не пізніше дати закінчення договорів страхування продовжити їх строк або укласти нові на користь страхової компанії; в період настання строків сплати страхових платежів за договорами страхування надавати банку докази сплати страхових платежів. Якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом 5 банківських днів замість позичальника (ст. 3.4.1). Якщо банк скористається правом, передбаченим у статті 3.4.1 договору і сплатить чергові страхові платежі, то позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів відшкодувати банку суму сплачених коштів та усі інші витрати банку, повязані із здійсненням таких платежів. У разі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк вона вважається простроченою (ст. 3.4.2). Статтею 4.7 договору визначено, що кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення у такій черговості: а) для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав банк за договором; б) для оплати неустойки згідно із ст.14 договору; в) для оплати простроченої заборгованості за винагородами, г) для оплати простроченої заборгованості за процентами; д) для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом; е) сума, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: (1) за винагородами, (2) за процентами, (3) за наданим кредитом. Для уникнення сумнівів, заборгованість за винагородами, процентами та частиною кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна бути погашена. Відповідачка не у повній мірі дотримувалась умов договору, платежі здійснювались не завжди у строки, визначені договором. 23 лютого 2009 року відповідачка опустила прострочку платежу, у звязку із чим 760,93 грн. віднесено на залишок простроченої заборгованості, нараховано пеню, і в подальшому кошти першочергово направлялись на погашення заборгованості по пені, простроченої винагороди, прострочених процентів, простроченого тіла, а потім на погашення тіла кредиту. Відповідачкою не були самостійно сплачені платежі за договорами страхування життя та автомобіля, у звязку з чим банк сплачував ці платежі за неї, що підтверджено виписками з рахунку та вказаними вище платіжними дорученнями, тому відповідно до умов договору непогашені у 30 денний строку суми страхових платежів віднесені на прострочену заборгованість. Факт несплати відповідачкою страхових платежів підтверджений, зокрема, запереченнями на позов і доданими копіями квитанцій від 30 квітня 2013 року про сплату коштів у повернення сплачених банком страхових внесків за 2010, 2011, 2012 роки в сумі 9 777,67 грн., та процентів на ці суми у розмірі 3 256,69 грн.. Посилання представника відповідачки на те, що вона своєчасно сплачувала страхові платежі, але у 2013 році за вимогою банку погодилась сплатити їх повторно не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачкою страхових платежів самостійно, не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції. Сплачені банком суми страхових премій не були погашені позивачкою у 30 - денний строк, як це передбачено договором, тому віднесені на прострочену заборгованість, на яку нараховувалась пеня, а сплачені відповідачкою щомісячні платежі відповідно до статті 4,7 договору направлялись на погашення неустойки, заборгованості з оплати винагороди, процентів, а потім кредиту. У звязку із чим виникла заборгованість за кредитом станом на 29.07.2015 року в сумі 37 426, 67 грн. та нарахована пеня в сумі 46 034, 80 грн.. Відмовляючи у позові суд зазначив, що із розрахунку вбачається, що починаючи з 13.03.2013 року залишок поточної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 0 грн. 00 коп., тобто заборгованість відсутня, однак, в розрахунку зазначено, що з цього часу є прострочена заборгованість. Дійсно, за умовами договору кредит мав бути повернутим 12 березня 2013 року, тому, як вбачається із розрахунку, залишок поточної заборгованості за попередній місяць перенесений в графу «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» і станом на 13 березня 2013 року прострочена заборгованість становить 45 253,58 грн.. 30 квітня 2013 року банком було здійснено перерахунок та повернуто зайво сплачені проценти в сумі 19 044 грн., у звязку із чим заборгованість за тілом кредиту зменшена до 37 426,67 грн. (том 1 а. с. 86, 149). На залишок заборгованості нарахована пеня в сумі 46 034, 80 грн. станом на 29.07.2015 року. Статтею 14.11 кредитно заставного договору сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. Останній платіж за договором відповідачкою здійснено 11 березня 2013 року (а.с.149 т.1). Позивач звернувся до суду з даним позовом у жовтні 2015 року, тому встановлений договором строк позовної давності не пропущено. Оскільки умови договору відповідачкою виконані не у повному обсязі, кредит не сплачено, слід стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 37 426,67 грн.. Розглядаючи вимоги про стягнення пені в сумі 46 034, 80 грн. суд виходить з наступного. Пеня нарахована станом на 29.07.2015 року. Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO].. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Краматорськ віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому банк був зобовязаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором з 14 квітня 2014р.. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня нарахована щомісячно, у тому числі після 14 квітня 2014р.. На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» слід стягнути пеню, нараховану до 14 квітня 2014р. в сумі 18 806,90 грн., в частині вимог про стягнення пені з 14 квітня 2014р. по 29 липня 2015р. у розмірі 27 227,90 грн. (46 034, 80 грн. 18 806,90 грн.) слід відмовити. Також підлягають відхиленню вимоги про стягнення штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 4 173, 07 грн. (процентна складова), оскільки штрафи також нараховані після 14 квітня 2014р.. Заперечення відповідачки про відсутність заборгованості необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами. Посилання на ухвалу суду, якою позов банку був залишений без розгляду не є належним доказом відсутності заборгованості. Згідно з ч.2 ст. 207 ЦПК України залишення позову без розгляду не є перешкодою для звернення з повторним позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем сплачено при подачі позову 1318,27 грн. та при подачі апеляційної скарги 1450,10 грн., всього 2 768,37 грн. Оскільки позовні вимоги банку задовольняються частково, слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 771,20 грн. (56 233,57 грн. : (87884,54 грн.:100%) =63,98%; 2 768,37 грн. : 100 х63,98% = 1771,20 грн.). Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial