Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, який під час шлюбу був зареєстрований у зазначеній квартирі. Шлюб між ними було розірвано 06 квітня 2020 року, але фактичні шлюбні відносини та проживання між ними припинено з 2000 року. [PERSON] вже більше двадцяти років тому виїхав з місця своєї реєстрації та не з`являється в даному приміщенні. Посилаючись на обставини того, що відповідач не проживає в квартирі з 2000 року і, при цьому, ніяких перешкод у його проживанні нею не чинилося, а також на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 18 листопада 2020 року. В зазначене підготовче засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він повідомив, що не має можливості з`явитись в судове засідання. При цьому, погодився з позовними вимогами у повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. За положеннями частини 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 08 жовтня 1993 року квартира № 107 по вул. Героїв Крут (колишня назва вул. Черепіна), буд. 64 в м. Суми належить позивачці [PERSON] на праві власності (а.с. 6-7). Згідно з довідкою ТОВ «Міський єдиний інформаційно-розрахунковий центр» за № 348/18092020-30121899 в зазначеній квартирі, окрім позивача, зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Як вбачається з акта про непроживання особи за місцем реєстрації від 13 жовтня 2020 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , підписи яких засвідчено Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив-99», в квартирі за адресою [ADDRESS] [PERSON] фактично не проживає з 2000 року (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач у спірній квартирі фактично не проживає з 2000 року, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить, його особисті речі в квартирі відсутні. Участі у проведенні оплати комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості, оскільки відповідач не вчиняє дій щодо зняття з реєстрації. За таких обставин, суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушено з боку відповідача та підлягає захисту. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved