Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.04.2006 року між ФГ «ЦІП» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, площею 6,6201 га, кадастровий номер 5323086200:00:004:0039, розташованої на території Сахнівщинської сільської ради Машівського району Полтавської області, строком на 15 років, який зареєстровано 09.07.2008 року. Після смерті [PERSON] право власності на указану земельну ділянку перейшло до його доньки [PERSON], яка в 2012 році померла, а після її смерті право власності на указану земельну ділянку перейшло до [PERSON], яка 15.12.2016 року уклала договір оренди успадкованої земельної ділянки з відповідачем-2 та 23.12.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу [PERSON] здійснена державна реєстрація права оренди за даним договором за індексним номером 33116510. Оскільки за умовами договору від 25.04.2006 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або для розірвання договору, умови договору виконуються ФГ «ЦІП» належним чином, пропозицій про його розірвання господарству не надходили, дія договору не припинялася, а тому позивач просить суд визнати недійсним договір від 15.12.2016 р. б/н, який укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33116510 від 23.12.2016 р. 09:40:45. У судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідача позов не визнали з тих підстав, що не знали про існування договору з ФГ «ЦІП», оскільки нотаріусом попередньо при реєстрації спірного договору ці відомості в Реєстрі були перевірені. Третя особа в судове засідання не зявилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності та надала пояснення про те, що під час проведення державної реєстрації прав згідно Державного реєстру речових прав було зареєстровано право власності за [PERSON], інші речові права відсутні. Витяг з Державного земельного кадастру також не містив запису про оренду земельної ділянки, а тому підстави для відмови ФОП [PERSON] у реєстрації договору оренди земельної ділянки були відсутні. (а.с. 91). Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 25.04.2006 року між позивачем ФГ «ЦІП» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,6201 га, кадастровий номер 5323086200:00:004:0039, розташованої на території Сахнівщинської сільської ради Машівського району Полтавської області, строком на 15 років, який зареєстровано 09.07.2008 року у Машівському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040855800248 (а.с.19-22). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається в письмовій формі, однією з істотних умов договору є строк дії договору. Договір оренди\~\~землі\~\~набирає\~\~чинності після його державної реєстрації, що визначено ст. 18, 20 цього Закону на момент укладення договору від 25.04.2006р.. Згідно\~\~ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.40 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Після смерті [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку згідно рішення Машівського районного суду від 08.10.2009 року визнано за його донькою [PERSON] (а.с.23). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 28.03.2017 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 6,6201 га, кадастровий номер 5323086200:00:004:0039, в даний час є відповідач-1 [PERSON] (а.с.24,25), підстава не зазначена. Таким чином, укладений між [PERSON] та ФГ «ЦІП» договір оренди земельної ділянки від 25.04.2006 року, є обов'язковим для виконання [PERSON], яка набула право власності на орендовану земельну ділянку. Разом з тим, згідно [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76734373 вбачається, що 23.12.2016р. приватним нотаріусом [PERSON] проведена державна реєстрація договору оренди б/н від 15.12.2016р. між [PERSON] та ФОП [PERSON], строком на 10 років, щодо земельної ділянки площею 6, 6201 га, кадастровий номер 5323086200:00:004:0039 (а.с. 98). Сторонами спірний договір оренди не надано, позивач на пропозицію суду про його витребування відмовився. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені в ч.ч.1-3, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на викладене суд вважає, що оспорюваний договір оренди землі від 15.12.2016 року було укладено з порушенням вимог закону, оскільки був дійсний договір оренди землі, укладений з ФГ «ЦІП», у зв'язку із тим, що сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов і земельна ділянка використовувалась позивачем, договір з ФОП Маріїч укладений без попереднього розірвання договору оренди земельної ділянки від 25.04.2006 року між ФГ «ЦІП» та [PERSON], а тому наявні підстави для визнання договору оренди від 15.12.2016 року недійсним. Щодо вимоги позивача про скасування державної реєстрації оспорюваного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 5 ст. 26 цього Закону передбачено, що внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. За таких обставин, з огляду на те, що позивач не звертався до органу реєстрації про скасування рішення про державну реєстрацію спірного договору оренди, а той йому, відповідно, у цьому не відмовляв, а суд не може перебирати на себе функції відповідних державних органів на які покладено такі повноваження, а відтак приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині скасування запису про державну реєстрацію права оренди слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачів на користь позивача в рівних частках підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 800 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved