Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є новим власником вказаного будинку, відповідачі в ньому зареєстровані попереднім власником, та відповідно до п.4.1.5 договору купівлі-продажу повинні були знятись з реєстрації терміном до 27.09.2019 року, разом з тим, цих зобов`язань не виконано, скасувати свою реєстрацію в цьому житловому приміщенні в добровільному порядку відмовляються, що тягне за собою для позивача понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує його права як власника на розпорядження своїм майном. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явились, також надали до суду письмові заяви, в якій просили суд розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: будинком [ADDRESS] . За таких обставин та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на праві приватної власності [PERSON] належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.09.2019 року, за реєстраційним номером №3209; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2019 року. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.10.2019 року №04-04/10961, у зазначеному будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачі не перебувають у родинних відносинах з позивачем та були зареєстровані за даною адресою попереднім власником будинку, як члени його сім`ї. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідністю із постановою Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї попереднього власника будинку [ADDRESS] - [PERSON] , а тому їх право користуватись ним є похідним від права власності на спірне житло попереднього власника і припинилось в зв`язку з переходом права власності до іншого власника - [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, зважаючи також на відсутність заперечень та, враховуючи визнання позовних вимог в повному обсязі відповідачами, що не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] , оскільки вони зареєстровані в ньому попереднім власником [PERSON] , право власності якого припинилось згідно договору купівлі-продажу від 26.09.2019 року №3209, та у відповідності до п.4.1.5. цього договору відповідачі повинні були знятись з реєстрації спірного будинку, але своїх зобов`язань у добровільному порядку не виконали. На підставі викладеного,

Outcome: approved