Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом\~до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2011 у справі № 2-а-3546/2011 Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, зобов`язано здійснити позивачеві перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за період з 29.09.2010 по 25.05.2011 з урахуванням раніше виплачених сум. Постанова суду набрала законної сили 27.04.2012. На виконання цієї постанови відповідачем нарахована компенсація в розмірі 3\~514,44 грн., яка була виплачена в листопаді 2019 року. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 6424,18 грн. за період з 27.04.2012 по 31.10.2019 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2011 у справі № 2-а-3546/11. Ухвалою суду від 21.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Відповідач ГУПФУ, в особі представника [PERSON] , із позовними вимогами позивача не погодився, 06.11.2020 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2011 у справі № 2-а-3546/2011 відповідачем здійснено перерахунок пенсії та нараховано 3514,44 грн., яка виплачена позивачу в листопаді 2019 року, тому вказана постанова виконана вчасно та в повному обсязі. Також вказує, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постанові судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-3546/11 від 25.05.2011 року позовні вимоги [PERSON] до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя, задоволено, зобов`язано УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та провести виплати пенсії відповідно до ст. ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54, п. З ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 29.09.2010 року по 25.05.2011 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як інваліду - чорнобильцю другої групи захворювання, постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням раніше виплачених сум. Вказана сума пенсії була виплачена позивачеві в листопаді 2019, на підтвердження чого відповідачем надано копію протоколу за період 01.09.2010 31.05.2011. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.\~Запоріжжя реорганізоване шляхом злиття з 31.03.2017 у Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. Оскільки на момент звернення [PERSON] до суду з цим позовом грошові кошти на виконання постанов суду від 25.05.2011 у справі № 2-а-3546/11 розміром 3514,44 грн., йому виплачені лише в листопаді 2019, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов, тому позивач у позові, просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані за періоди невиконання грошового зобов`язання у вигляді несплати грошових коштів у вказаних розмірах. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості 3514,44 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 25.05.2011 у справі № 2-а-3546/11 за період з 27.04.2012 по 31.10.2019, інфляційні втрати за вказаний період становлять 5632,18 грн., а 3% річних складають 792,00 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Суд, перевіривши даний розрахунок, знаходить його правильним та обґрунтованим. Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача у відзиві на позов на Порядок № 440 як на підставу встановлення особливого порядку виконання рішень суду, що ухвалені до 01.01.2013, оскільки цей Порядок\~визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 12 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.\~Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанова\~Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2011 у справі № 2-а-3546/11, стосувалась зобов`язання УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсію позивачеві за певні періоди. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям\~Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що\~Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві вказує, що відповідальність лежить на державі в особі Державного казначейства. У той же час, постанови суду обов`язки з нарахування та виплати основної та додаткової пенсій позивачу покладені саме на орган ПФУ, а не на Державне казначейство. До того ж, саме орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень вчинив протиправні дії, які призвели до порушень прав позивача на своєчасне отримання пенсій у визначеному законом розмірі, що і було встановлено вищезазначеними постановами суду, з огляду на що твердження відповідача про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсій позивачеві лежить на Державному казначействі є неспроможними. З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] тому, позов підлягає задоволенню у вказаній частині шляхом стягнення з відповідача на його користь вищезазначених сум. Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору як\~громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму\~для працездатних осіб за ставкою пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).

Outcome: approved