Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я вказавши, що у період з 14.10. по 04.11.2014 р. [PERSON] знаходилась на лікуванні в гінекологічному відділенні Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради з діагнозом «вузлова лейоміома тіла матки. Полип ендометрит. Кіста лівого яєчника. Вторинна залізодефіцитна анемія, середнього ступеню тяжкості. ВРВ нижніх кінцевостей, ХВН.» 29.10.2014 року позивачці було проведено планову операцію: нижньосерединна лапаротомія. Гистеректомія з придатками. Дренування малого газу. Усі рекомендації лікарів щодо післяопераційного періоду нею сумлінно виконувалися, проте після проведення операції у неї почалися сильні болі в попереку, животі, простріли в ногах, утруднення при ходьбі. Болі продовжуються по цей час, тому вона щодня приймає знеболювальне. Позивачка неодноразово зверталася зі скаргами на післяопераційні болі та погіршення у зв`язку з цим стану здоров`я до медиків, до департаменту охорони здоров`я. На думку позивача, зазначену гінекологічну операцію їй було проведено неякісно, внаслідок чого у неї виявлено післяопераційну грижу передньої брюшної стінки, яка викликає сильні болі в животі, крім того, були перерізані корінці спинномозкових нервів, що викликає болі в попереку. Для усунення грижі їй необхідно проведення ще одної операції. Вартість операції та післяопераційного лікування складає більше 30\~000 грн. Крім того, після консультацій зі спеціалістами після операції з`ясувалося, що достатніх клінічних підстав для видалення при проведенні операції яєчників у лікарів не було. Після видалення яєчників позивачка постійно вимушена приймати гормональні препарати, що також погіршує її стан здоров`я та самопочуття. За таких обставин, неправильна лікування та хірургічне втручання призвело до тяжких наслідків, завданих її здоров`ю, оскільки внаслідок проведеної операції вона без достатніх на то клінічних підстав була позбавлена життєво важливих органів - обох яєчників. Позивачка наполягала на тому, що під час проведення операції лікар також неналежно виконав свої професійні обов`язки, про що зазначали інші лікарі при проведенні обстежень, внаслідок чого виникла грижа, та було порізано корінці спинномозкових нервів. Внаслідок зазначеного неякісного операційного втручання у неї виникло, та вже протягом трьох років продовжується суттєве погіршення стану здоров`я. Усі ці обставини, спричинили позивачціі моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті протягом останніх трьох років: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх того, що такий стан та постійні щоденні болі залишиться протягом всього життя, негативні переживання та спогади, постійна тривога, емоційні та тілесні реакції при загострюванні болю від защімлень грижі, болей в попереку; постійна фіксованість уваги на больових відчуттях та проблемі одужання, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, постійна протягом трьох років відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання від оточуючих та рідних, бажання уникати контактів. Наслідки перенесеного оперативного втручання призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, необхідність постійно терпіти біль, тривога з приводу майбутнього, розуміння того, що спричинену шкоду неможливо усунуті у повному обсязі. Наслідки неякісного оперативного втручання потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на постійне обстеження лікарів, консультації профільних спеціалістів, лікування), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Спричинену матеріальну шкоду [PERSON] оцінює в 40 000 грн., а спричинену моральну шкоду в 100 000 грн. У судовому засіданні позивачка наполягала на фактах, які викладені у позовній заяві та просила суд задовольнити її позов у повному обсязі з підстав, викладених вище. В обґрунтування своїх вимог, позивачка надала виписку з медичної картки стаціонарного хворого, довідку МСЕК та консультативні висновки лікарів. Представник позивача підтримав вимоги [PERSON] та просив суд їх задовольнити на підставі наданих суду письмових доказів та усних пояснень позивачки. Представник відповідача що діє за довіреністю підприємства, позов не визнала, в письмовому запереченні та у судовому засіданні стверджувала, що позивач не навела докази, які б підтвердили заподіяння відповідачем моральної та матеріальної шкоди, не довела чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, втрат майнового характеру, якими діяннями вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача. За таких обставин представник відповідача вважає, що законних підстав для задоволення позову [PERSON] не вбачається, тому просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходилась на стаціонарному лікуванні у гінекологічному відділенні КУ «ЗОКЛ» ЗОР з 27.10.14 по 04.11.14 року з діагнозом «Лейоміома тіла матки. Гіперплазія ендометрія. Маткова кровотеча. Вторинна залізо дефіцитна анемія середнього ступеню важкості. Варикозне розширення вен нижніх кінцівок. Хронічна венозна недостатність». 27.10.14 отримана «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення» (форма первинної облікової документації № 003-6/o, затвердженої Наказом МОЗ України від 14.02.2012 №110), та 28.10.14 року проведено передопераційне консультування пацієнтки. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON] , який безпосередньо проводив лікування [PERSON] та оперував її, у процесі обговорення з лікуючим лікарем вони дійшли висновку, що найбільш оптимальним методом хірургічного втручання може бути операція в обсязі «абдоминальное удаление матки с придатками»», що відповідає запису в «Інформованій згоді на операцію та знеболення». Обсяг операції був об грунтован згідно з наказом МОЗ України від 15.12.2003р. «Про затвердження клінічних протоколів з акушерсько-гінекологічної допомоги» (клінічний протокол «Лейоміома матки» у розділі «Показання до хірургічного лікування лейоміоми матки» - симптомна лейоміома (геморагічній сіндром, наявність анемії), лейоміома матки в поєднанні з передпухл та іншлю патологією ендометрія або яєчників, наявність супутньої патології додатків матки), - що мало місце у пацієнтки. 29.10.14р. була виконана планова операція: «нижньосерединна лапаротомія, гістеректомія з додатками, дренування малого тазу» без ускладнень. Діагноз після операції: «Вузлова лейоміома тіла матки. Поліп ендометрія. Кіста лівого яєчника». Післяопераційний період протікав без ускладнень. Виписана з відділення в стабільному стані, без скарг, з рекомендаціями. Також, в ході судового засідання було з`ясовано, що медична допомога пацієнтці надавалась за кошти бюджету при фактичній наявності препаратів. Судом оглянуті описи комп`ютерні' томографії органів черевної порожнини, позачеревного простору та малого тазу від 12.09.2017, які позивачка надала суду в обґрунтування того, що саме з підстав неправильно проведеної операції у неї виявилися грижа. З даних описів вбачається, що «определяется небольшое грыжевое выпячивание передней брюшной стенки условными размерами 11x12мм, содержащее в себе жир» та з консультативних висновків від 17.10.17 завідуючого кафедрою факультетської хірургії ЗДМУ, доктора медичних наук, професора [PERSON] і завідуючого кафедрою хірургії та проктології ЗМАПО, доктора медичних наук, професора [PERSON] , післяопераційна вентральна грижа не мала проявів защімлення та навряд чи викликала больовий синдром. А методика виконання операції «абдомінальна гістеректомія з додатками» не має ніякого відношення до корінців спинномозкових нервів тим більше до їх пересічення, які на думку пацієнтки викликають у неї болі в попереку. Обсяг хірургічної операції, а саме видалення матки з додатками, до яких відосяться маткові труби та яєчники, був визначений згідно клінічного протоколу «Лейоміома матки» в розділі «Показання до хірургічного лікування лейоміоми матки», затвердженого Наказом МОЗ України від 15.12.2003р. «Про затвердження клінічних протоколів з акушерсько-гінекологічної допомоги» та обговорений з пацієнткою і підписаний пацієнткою в «Інформованій добровільній згоді на операцію та знеболення». Будь яких обставин які спростовують покази свідка позивачка не надала. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги працівниками медичної установи, які у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 1172, 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно частини 1 статті 143 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, судово-медична експертиза призначається у випадках, коли для вирішення питань, що виникли у справі, необхідні спеціальні знання в галузі медицини. Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`я. Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам слід мати на увазі, що при розгляді справ вони не мають права приймати рішення без проведення експертизи, якщо за законом призначення останньої є обов`язковим». Позивачка відповідного клопотання не подавала. Тобто, суд на виконання вимог вище вказаних норм процесуального права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України виконав обов`язок щодо всебічного і повного з`ясування обставин справи, проте позивачем зазначені пояснення не надані, що унеможливило проведення експертизи. Проаналізувавши викладені обставини суд дійшов висновку, що з`ясування обставин, які підтверджують неправомірність дій працівника медичної установи комунального закладу охорони здоров`я, які мали місце при зверненні позивача для обстеження, встановлення діагнозу та правильність лікування, потребують спеціальних знань у галузі медицини та можуть бути підтверджені лише експертним висновком. Під час розгляду справи судом роз`яснювались права позивача, передбачені ст.27 ЦПК України, з метою з`ясування правильності встановлення позивачу діагнозу, надання медичної допомоги, проведення лікування та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями медичних працівників та виниклими негативними наслідками для здоров`я дитини, однак остання таким правом не скористатися. За правилами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення моральної та матеріальної шкоди, що пов`язана з неправильно призначеним лікуванням працівниками відповідача, позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем виписки із карти стаціонарного хворого, не можуть об`єктивно свідчити про наявність неправомірних дій медичних працівників лікувального закладу щодо неправильності встановлення діагнозу, надання медичної допомоги, проведення лікування та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями медичних працівників та виниклими негативними наслідками для її здоров`я. За наведених підстав, суд вважає надані позивачем медичні документи неналежними доказами в обґрунтування заявлених вимог щодо завданої шкоди здоров`ю, працівниками медичної установи. Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги недоведеність неправомірності дій медичних працівників у відношенні до позивача, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями представників відповідача та шкодою завданої здоров`ю, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог про стягнення на її користь компенсацію спричиненої матеріальної та моральної шкоди у визначеному нею розмірі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed