Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2017 року вказані матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Малинникову О.Ф. Ухвалою від 03.01.2018 року суддею Малинниковим О.Ф. було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження на 21.05.2018 року. У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 06.06.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2018 року вказані матеріали цивільної справи було передано для розгляду судді Піхур О.В. Ухвалою від 13 червня 2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ПАТ «Київміськбуд-2» з вересня 1998 року є власником гуртожитку розташованого в [ADDRESS] . Станом на день звернення до суду в кімнаті [NUMBER] гуртожитку проживають: [PERSON] (відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2) та [PERSON] [INFO] . Згідно відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, у 2006 році відповідач 1 набув у приватну власність будинок в [ADDRESS]., а з 1992 р. відповідач 1 володіє 9/20 житлового будинку в [ADDRESS].. Таким чином, позивач стверджує, що на день звернення до суду відповідачі не мають житлових проблем. Позивач надіслав відповідачам пропозиції укласти договір найму ліжко- місць в кімнаті 28/3 гуртожитку за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідачі проігнорували пропозицію позивача укласти договір найму ліжко-місць вони неправомірно займають кімнату 28/3. Тому позивач просить суд: виселити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] з кімнати [NUMBER] гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, витребувати з Державної фіскальної служби України ідентифікаційний код: [PERSON], [PERSON] , [INFO] , стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» судовий збір у розмірі 1600,00 грн. У судовому засіданні представник позивача Дума Ю.М. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був належним чином повідомлений, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб які не з`явилися. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що ПАТ «Київміськбуд-2» з вересня 1998 року є власником гуртожитку розташованого в [ADDRESS] . Станом на день звернення до суду в кімнаті [NUMBER] гуртожитку проживають: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] . На праві приватної власності [PERSON] з 2006 р. перебуває житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки, виданої виконкомом Козелецької селищної ради Козелецького р-ну Чернігівської області № 6-82 від 06.02.2018 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту Служби у справах дітей про обстеження умов проживання дитини від 18.09.2019р. шляхом бесіди з сусідами встановлено, що сім`я [PERSON] постійно в гуртожитку не проживає, інколи приїжджають та проживають кілька днів. За даними служби охорони станом на 18.09.2019 р. сім`я [PERSON] в гуртожиток не заходила 2 місяці. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України). У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Дотримання порядку надання жилої площі у гуртожитку впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Визнання вселення незаконним тягне за собою виселення без надання іншого житла відповідно до ст. ст. 116, 132 ЖК України. Особа, яка вселилася до житлового приміщення гуртожитку без дотримання встановленого порядку, не набуває право користування таким житлом. Згідно п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРЄР від 3 червня 1986р. № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадян, які проживають разом із ним. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності виселення відповідачів з кімнати [NUMBER] гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , позивачем, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що право користування відповідачами вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, при цьому виселення відповідачів із спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові по справі № 521/10070/14-ц), а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до змісту положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed