Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Лізинг» про скасування додаткової угоди № 1 до Договору фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року, посилаючись на те, що між нею та ТОВ «Євро Лізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року, відповідно до якого ТОВ «Євро Лізинг» за дорученням [PERSON] зобов'язаний укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу з відповідним постачальником та передати транспортний засіб в користування [PERSON], а вона в свою чергу зобов'язана прийняти транспортний засіб та здійснювати лізингові платежі відповідно до Плану лізингу № 1187/001 від 07 грудня 2010 року. [PERSON] укладала зазначений договір лізингу з метою подальшого викупу транспортного засобу, що передбачено умовами договору. Відповідно до договору лізингу та плану лізингу [PERSON] сплачувала лізингові платежі, про що свідчать відповідні квитанції. 31 липня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Євро Лізинг» була укладена Додаткова угода № 1 до Договору фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року щодо дострокового припинення дії плану лізингу. Наслідками зазначеної угоди є порушення мети укладання первинного договору, тобто договору лізингу. Після укладення вказаної угоди транспортний засіб був відчужений, і його власником став [PERSON]. Відчуження транспортного засобу іншій особі не передбачалося первинним договором. На теперішній час транспортний засіб повернутий у власність [PERSON], але її право власності на автомобіль оспорюється і не визнається у зв'язку із укладенням додаткової угоди № 1 до Договору фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд скасувати додаткову угоду № 1 до Договору фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року, та стягнути з [PERSON] судові витрати. В подальшому позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів [PERSON], ТОВ «Євро Лізинг» про скасування додаткової угоди до Договору фінансового лізингу та Договору купівлі-продажу автомобіля, посилаючись на те, що між нею та ТОВ «Євро Лізинг» був укладений Договір фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року, відповідно до якого ТОВ «Євро Лізинг» за дорученням [PERSON] зобов'язаний укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу з відповідним постачальником та передати транспортний засіб в користування [PERSON], яка в свою чергу зобов'язана прийняти транспортний засіб та здійснювати лізингові платежі відповідно до плану лізингу № 1187/001 від 07 грудня 2010 року. Вказаний договір був укладений з метою подальшого викупу транспортного засобу. Відповідно до укладеного договору та плану лізингу [PERSON] сплачувати лізингові платежі, про що надала відповідні квитанції. 31 липня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Євро Лізинг» була укладена Додаткова угода № 1 до Договору фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року щодо дострокового припинення дії плану лізингу. ТОВ «Євро Лізинг» та [PERSON] переконали [PERSON], ввівши її в оману, що необхідно достроково припинити дію плану лізингу, оскільки ТОВ «Євро Лізинг» буде ліквідований, хоча справу про банкрутство ТОВ «Євро Лізинг» було порушено 01 листопада 2013 року. У зв'язку з цим [PERSON] була змушена шукати кошти для дострокової сплати лізингових платежів та викупної вартості автомобіля. Також 31 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу автомобіля, за яким [PERSON] передає у власність [PERSON] автомобіль марки Ford, модель Fiesta, номер кузова [NUMBER], рік випуску 2007, об'єм двигуна [NUMBER], колір зелений, придбаний [PERSON] за договором фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року. За умовами вказаного договору [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] вартість автомобіля до 30 травня 2014 року. До 30 травня 2014 року [PERSON] не сплатив вартість автомобіля, тобто не виконав свої зобов'язання за договором. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд скасувати Додаткову угоду № 1 до Договору фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року та Договір купівлі-продажу автомобіля від 31 липня 2013 року, та стягнути з [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Євро Лізинг» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 грудня 2010 року між ТОВ «Євро Лізинг» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № 1187, відповідно до умов якого ТОВ «Євро Лізинг» (лізингодавець) передає у користування [PERSON] (лізингоодержувачу) транспортний засіб, про що складається акт приймання-передачі транспортного засобу. За умовами укладеного договору [PERSON] має сплачувати лізингові платежі, тобто грошову суму, яка відшкодовує частину вартості транспортного засобу та комісію. За правилами п. 5.10. Договору лізингоодержувач зобов'язаний вчасно виконувати грошові зобов'язання за цим договором, термін виконання яких настав, у тому числі у випадку неможливості користування транспортним засобом та незалежно від результатів його господарської діяльності. Відповідно до п. 5.12. Договору сторони погодили наступну черговість виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобов'язань за цим договором: суми штрафних санкцій (штраф, пеня), що підлягають сплаті за порушення зобов'язань за цим договором; прострочені інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором; строкова сума лізингових платежів; строкова сума інших платежів, що підлягають сплаті за цим договором. У випадку перерахування грошових коштів в сумі, недостатній для повного виконання зобов'язань за цим договором та/або з порушенням вказаної черговості, лізингоодержувач надав свою згоду на самостійний перерозподіл лізингодавцем коштів лізингоодержувача, що надійшли у відповідності та за вказаною черговістю. За вимогами п. 6.3. Договору лізингоодержувач має право ініціювати продовження строку дії відповідного плану лізингу шляхом надання письмового повідомлення лізингодавцю не менш ніж за чотири місяці до закінчення строку лізингу. За правилами п. 6.6. Договору лізингоодержувач має пріоритетне право набути, після закінчення строку лізингу і при повному, належному виконанні його умов, у власність предмет лізингу, сплатити лізингодавцю залишкову вартість транспортного засобу, вказаному в плані лізингу. Відповідно до умов п. 6.7. Договору лізингоодержувач має право на достроковий викуп транспортного засобу, але не раніше 12 (дванадцяти) календарних місяців з дати надання транспортного засобу. За вимогами п. 6.8. Договору лізингоодержувач має право набути після закінчення строку дії цього договору та/або відповідного плану лізингу і на виконання його умов у власність предмету лізингу, сплатити лізингодавцю залишкову вартість транспортного засобі, вказану у відповідному плані лізингу та виконавши всі інші грошові зобов'язання за договором. Лізингоодержувач набуває право власності на транспортний засіб на підставі укладеної між сторонами угоди про викуп транспортних засобів. За правилами розділу 13 Договору фінансового лізингу встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний повернути транспортний засіб в дату повернення, передбачену договором, в місці, погодженому сторонами, разом з обладнанням та іншими елементами, які були надані лізингоодержувачу згідно з Актом приймання-передачі транспортного засобу та з дотриманням умов договору, про що сторони складають та підписують Акт повернення транспортного засобу. У разі, якщо лізингоодержувач повертає транспортни й засіб з виконанням вищезазначених вимог, відповідний план лізингу до цього договору вважається припиненим з дати такої передачі. В разі дострокового розірвання Договору/Плану лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний повернути транспортний засіб у місці, узгодженому сторонами, разом з обладнанням та іншими елементами, які були надані лізингоодержувачу, в належному технічному стані та з дотриманням умов договору, про що сторони складають та підписують Акт повернення транспортного засобу. Договір повністю або відповідний план лізингу може бути достроково розірвано (припинено його дію) за взаємною згодою сторін, про що укладається Додаткова угода до Договору або відповідного плану лізингу; з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не виконує будь-якого або декількох зі своїх зобов'язань, передбачених договором або планом лізингу; на вимогу установи, що фінансує у зв'язку із зверненням такою установою, що фінансує, стягнення на транспортний засіб, що наданий в заставу на користь зазначеної установи, що фінансує, якщо остання не здійснить відступлення всіх прав лізингодавця по договору на користь третьої особи; з ініціативи лізингоодержувача, але не раніше 12 календарних місяців з дати передачі транспортного засобу у лізинг. У випадку дострокового розірвання (припинення дії) цього договору та/або плану лізингу, лізингоодержувач зобов'язаний протягом десяти банківських днів перерахувати йому в повному обсязі суми лізингових платежів та інші суми, встановлені цим договором або додатками до нього, що залишились несплаченими на лату розірвання договору/плану лізингу, та сплатити на вимогу лізингодавця неустойку за дострокове припинення договору/плану лізингу. Відповідно до розділу 17 Договору він набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками. Вказаний договір є безстроковим та діє до дати повного належного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним або до дати укладення додаткової угоди про його розірвання (припинення його дії). Як вбачається з тексту договору фінансового лізингу, додатками та невід'ємними частинами до нього є «Замовлення на транспортний засіб», «План лізингу», «Акт приймання-передачі транспортного засобу», «Акт повернення транспортного засобу», «Про технічне та сервісне обслуговування», «Про страхування», «Визначення нормального зносу», та інші додатки, про які йдеться в Договорі або визнані як такі сторонами та оформлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату. За правилами ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовим лізингом є вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальним ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Вимоги ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлюють, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог закону. Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» оплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсація відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. 07 грудня 2010 року між ТОВ «Євро Лізинг» та [PERSON] було укладено «Замовлення на транспортний засіб» № 1187/001, відповідно до якого сторони домовились, що лізингоодержувач замовляє та доручає лізингодавцю придбати у постачальника та передати в термін, який передбачений договором фінансового лізингу, транспортний засіб, який відповідає наступній специфікації: · Марка та модель транспортного засобу: Ford Fiesta 1,4 АКП; · Коробка передач - автоматична; · Тип кузова - хетчбек; · Об'єм двигуна - 1,5; · Комплектація транспортного засобу - Comfort. Також сторонами погоджено, що якщо лізингоодержувач буде використовувати транспортний засіб на буд майданчиках, будівництві доріг, кар'єрах, складах та на дорогах загального користування, а здійснює страхування тільки одного виду, він несе відповідальність в повному обсязі за ризиками, які не покриті страхуванням. 07 грудня 2010 року було підписано План лізингу № 1187/001, в якому сторони погодили строк лізингу - на 36 місяців, наданий 09 грудня 2010 року по 08 грудня 2013 року. Обов'язкове страхування цивільної відповідальності перед третіми особами встановлене у наступному розмірі: ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого - 100 000 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну потерпілого - 50 000 грн. Відповідно до погодженого плану лізингу, встановлено наступний графік платежів. Так, перший лізинговий платіж необхідно здійснити 08 грудня 2010 року на суму 23 582,98 грн. Потім, 16 грудня 2010 року необхідно сплатити 1 974,50 грн. за період лізингу з 09 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року. За лізинговий період з 01 січня 2011 року по 31 січня 2011 року слід 20 грудня 2010 року здійснити лізинговий платіж на суму 2 575,43 грн. Далі, 20 числа кожного місяця за кожен лізинговий місяць слід сплачувати по 2 575,43 грн. Останній лізинговий платіж передбачено здійснити 20 листопада 2013 року на суму 600,93 грн. 07 грудня 2010 року сторонами було погоджено здійснення страхування майнових інтересів, пов'язане з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованими транспортними засобами Тоді ж, 07 грудня 2010 року сторони визначили норми зносу транспортного засобу, за яким встановлено, що при поверненні транспортного засобу він повинен бути проінспектований представниками сторін, про що складається відповідний протокол, з метою виявлення дефектів, розміри яких перевищують допустимо встановлені. У додатку обумовлено, які пошкодження допустимі для транспортного засобу залежно від строку його експлуатації. 09 грудня 2010 року сторонами було підписано Акт приймання-передачі транспортного засобу № 1187/001 про те, що ТОВ «Євро Лізинг» передав, а [PERSON] прийняла обумовлений транспортний засіб, що є предметом договору лізингу, з необхідними документами та комплектуючими. Однак, 31 липня 2013 року, з дотриманням умов договору фінансового лізингу, ТОВ «Євро Лізинг» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 1187, за яким сторони дійшли згоди про дії плану лізингу з ініціативи лізингоодержувача, тобто [PERSON], та встановлено, що вона в цей же день має повернути транспортний засіб. Про повернення транспортного засобу сторонами було складено акт про повернення № 1187/001, в якому зафіксовано, що в м. Київ, б-р. І.Лепсе, 4, [PERSON] передала ТОВ «Євро Лізинг» транспортний засіб з документами та комплектуючими, що був предметом договору фінансового лізингу. З наявних у матеріалах справи копій квитанцій судом встановлено, що на виконання вимог договору фінансового лізингу № 1187 [PERSON] вносила лізингові платежі у передбачені строки та на суми, встановлені планом лізингу. Так, 08 грудня 2010 року вона сплатила 23 682,98 грн.; 15 грудня 2010 року - 1 161,18 грн. та 813, 32 грн., 1 514,58 грн., 1 060,85 грн.; 17 січня 2011 року [PERSON] сплачено 1 514,58 грн., 1 060,85 грн.; 16 лютого 2011 року - 1 514,58 грн. та 1 060,85 грн.; 16 березня 2011 року сплачено 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 15 квітня 2011 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 16 травня 2011 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 09 червня 2011 року сплачено 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 12 липня 2011 року вона сплатила 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 10 серпня 2011 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 14 вересня 2014 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 10 жовтня 2011 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.;14 листопада 2011 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 19 грудня 2011 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 18 січня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 17 лютого 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.;19 березня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 18 квітня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 14 травня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.;15 червня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 07липня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 10 серпня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 14 вересня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 16 жовтня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 20 листопада 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 19 грудня 2012 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 18 січня 2013 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 15 лютого 2103 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 19 березня 2013 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 19 квітня 2013 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 15 травня 2013 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 19 червня 2013 року - 1 060,85 грн. та 1 514,58 грн.; 26 липня 2013 року - 10 425,08 грн. З розписки про отримання коштів від 26 липня 2013 року суду зрозуміло, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти для здійснення платежу за автомобіль за договором фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року у сумі 10 425,08 грн. 31 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки Ford моделі Fiesta, номер кузова [NUMBER], рік випуску 2007, об'єм двигуна [NUMBER], колір зелений, придбаний [PERSON] за договором фінансового лізингу № 1187 від 07 грудня 2010 року. За домовленістю сторін продаж вказаного автомобіля вчинено за 78 893 грн., і вказану суму [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] до 30 травня 2014 року. За правилами п.5.1. Договору купівлі-продажу, право власності на автомобіль у [PERSON] як у покупця виникає з моменту підписання договору. Вказаний договір є укладеним з моменту підписання сторонами. Наявність підписів у договорі свідчить про передачу автомобіля у фактичне володіння покупця. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правилами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За правилами ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У позовній заяві позивач [PERSON] наголошувала, що додаткову угоду до договору фінансового лізингу вона уклала під впливом обману з боку [PERSON] та ТОВ «Євро Лізинг». Однак, з матеріалів справи суду не вдається встановити факт введення позивача в оману. За вимогами ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулася до суду із вимогою скасувати додаткову угоду до договору фінансового лізингу та договір купівлі-продажу. Однак, чинним законодавством не встановлено таку форму припинення договору як скасування. Чинним законодавством передбачено звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним або про розірвання укладеного договору. Судом перед початком розгляду справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України було роз'яснено позивачу його права та обов'язки як учасника процесу, зокрема, право позивача до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що роз'яснені судом права їй зрозумілі, однак не використала передбачене ЦПК України право на зміну предмету або підстав позову та наполягала на скасуванні додаткової угоди та договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про скасування додаткової угоди та договору купівлі-продажу, а також у зв'язку з тим, що чинним законодавством України та укладеними договорами фінансового лізингу та купівлі-продажу не було передбачено припинення договорів шляхом їх скасування, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON], оскільки позивач обрала не передбачений чинним законодавством та договором спосіб захисту її порушених прав та інтересів. Окрім того, 24 грудня 2014 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON], в якій він визнав позовні вимоги [PERSON] Відповідно до чинного законодавства суд приєднав подану заяву до матеріалів справи. Однак, з встановлених обставин суд дійшов висновку, що задоволення позову [PERSON] у зв'язку з визнанням його відповідачем [PERSON] суперечить вимогам закону, і для такого задоволення відсутні законні підстави. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з позивача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved