Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . 23 вересня 2011 року позивач зареєстрував у вищевказаній квартирі [PERSON] та з 20 вересня 2015 року остання не проживає за цією адресою. Добровільно [PERSON] відмовляється знятися з реєстрації місця проживання, а тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом, оскільки така реєстрація відповідача викликає труднощі у реалізації його права власності. Ухвалою суду від 25 червня 2018 року позовну заяву було прийнято судом та відкрито провадження в спрощеному позовному провадженні. У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради про виділ частки з спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на частку в квартирі. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 21 листопада 2003 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] . Під час шлюбу 22 квітня 2004 року подружжя придбало квартиру [ADDRESS] та договір купівлі-продажу був оформлений на [PERSON] за її усною згодою. Оскільки [PERSON] оспорює її право власності на частку у спірній квартирі, тому вона змушена звернутись до суду та просить суд виділити їй зі спільного сумісного майна Ѕ частку спірної квартири та визнати за нею та [PERSON] , відповідно, право власності на Ѕ частку даної квартири. Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради про виділ частки з спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на частку в квартирі з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження до загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 18 липня 2019 року до суду надійшов від [PERSON] відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, а тому підстави для визнання її такою, що втратила права користування квартирою відсутні. 30 липня 2018 року до суду надійшла від [PERSON] відповідь на відзив у якому останній зазначає, що він є одноособовим власником спірної квартири та 30 березня 2004 року він отримав за розпискою від своїх батьків грошові кошти в розмірі 12000 доларів США для придбання цієї квартири. 16 жовтня 2018 року до суду надійшли від [PERSON] заперечення на відповідь у яких остання зазначає, що грошові кошти отримані [PERSON] від батьків в розмірі 12000 доларів в інтересах сім`ї. Також вказує, що гроші на придбання спірної квартири подружжям були взяті у кредит у ПАТ «Промінвестбанк». 01 листопада 2018 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву якому останній зазначає про нетривале перебування у шлюбі на час придбання спірної квартири та на відсутність у подружжя спільних грошей на придбання цієї квартири. Ухвалою суду від 22 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Проти задоволення зустрічного позову заперечував з підставі викладених у письмових заявах по суті справи. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Проти задоволення зустрічного позову заперечував з підставі викладених у письмових заявах по суті справи. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Проти задоволення первісного позову заперечувала з підстав викладених у письмових заявах по суті справи та зазначила, що вона не має іншого житла, окрім того в якому вона зареєстрована. Також зазначила, що вона зараз перебуває в іншому шлюбі. Представник Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву у якій заперечував проти задоволення первісного позову та не заперечував проти задоволення зустрічного позову. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона є матір`ю [PERSON] . Зазначила, що вона продала власну квартиру та позичила сину гроші на придбання ним власної квартири. Вона позичила йому 12 тисяч доларів. Частину з цих коштів вона позичала у [PERSON] та [PERSON]. Квартиру по [ADDRESS] було придбано за 6000 доларів, 4000 тисячі [PERSON] та [PERSON] витратили на ремонт, а 2000 доларів також вони витратили пізніше на ремонт. Власну квартиру вона продала в квітні за 4,5 тисячі доларів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона позичала [PERSON] 3000 доларів для підтримки молодої сім`ї. Протягом 2005 року ці кошти їй повернули. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду свідчення, що він мешкає на одному майданчику із [PERSON] . Зазначив, що сторони заселились до квартири в 2004 році. Йому казали, що квартиру купували в кредит, батьки казали, що вони давали дітям гроші на квартиру. У вересні 2015 року [PERSON] вивезла речі зі спірної квартири. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення суду, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] Зазначила, що їй відомо, що сторони розійшлись в 2015 році та з цього часу [PERSON] не мешкає в спірній квартирі. Про кредит на спірну квартиру вона нічого не знає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду свідчення, що він є рідним батьком позивача [PERSON] , та він давав гроші сину на придбання квартири 12 000 доларів США, вартість квартири була 6 000 доларів США, 4 000 доларів США сплатили борги. Також вони давали гроші на ремонт квартири. Відповідач таємно вивезла речі з квартири та виїхала з неї у 2015 році, а у 2018 році зареєструвала у квартирі дитину. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21 листопада 2003 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу. (а.с. 33). 02 квітня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за визначеною в п. 2.1 договору ціною в розмірі 19183,68 грн. (а.с. 16) 03 травня 2004 року Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв. м., житловою площею 28,4 кв.м. (а.с. 17, 34) Згідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради від 14.02.2018 за № 2100, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18) 04 січня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.01.2018. (а.с. 19) Згідно до витягу звіту незалежної оцінки квартири [ADDRESS] , виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , загальна ринкова вартість об`єкту нерухомості станом цін на 03.10.2018 складає 141000,00 грн. (а.с. 146) Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України), зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1 січня 2004 р. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Отже, оскільки спірна квартира була придбана 02 квітня 2004 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми СК України. За положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. [PERSON] на спростування презумпції того, що спірна квартира, придбана ним в період шлюбу, в інтересах сім`ї та за кошти подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, посилається на розписку від 30 березня 2004 року та зазначає, що він придбав цю квартиру за особисті кошти, взяті ним в борг у своїх батьків. Так, з наданої до суду розписки, складеної 30 березня 2004 року, вбачається, що [PERSON] взяв у батьків ( [PERSON] та [PERSON] ) гроші в борг в розмірі 12 тисяч доларів для купівлі квартири за адресою [ADDRESS] . (а.с. 116) Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення боргової розписки, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення грошових коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] отримав в борг від своїх батьків ( [PERSON] та [PERSON] ) грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США для придбання квартири. Крім того, із показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] отримав від своїх батьків ( [PERSON] та [PERSON] ) грошові кошти для придбання квартири в м. Кривому Розі, щоб [PERSON] та [PERSON] приживали окремо від батьків у власній квартирі. Із вказаних обставин можна дійти висновку, що [PERSON] уклавши договір позики у вигляді боргової розписки діяв в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. За встановлених у справі обставин спірна квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі, тобто вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільної сумісної власності не спростована. Водночас доводи [PERSON] про придбання спірної квартири за рахунок отриманого [PERSON] кредиту отриманого у ПАТ «Промінвестбанк» у 2004 році не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Так, листом ПАТ «Промінвестбанк» від 18.01.2019 за № 104-4/05-17 повідомлено суд, що кредитного договору укладеного між банком та [PERSON] не було виявлено. Крім того, не виявлено документів, що прямо чи опосередковано вказували б на його існування. (а.с. 213) Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що квартира [ADDRESS] підлягає поділу у рівних частках між колишнім подружжям, оскільки придбана під шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] не спростовано презумпції спільності майна подружжя. Обставини, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя, у під час розгляду справи судом не встановлено. За таких обставин підлягає виділенню зі спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці квартири [ADDRESS] кожному з них та визнанню за ними права власності на вказані частки у спірній квартирі. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які останній обґрунтовує не проживанням [PERSON] у спірній квартирі, суд зазначає наступне. На підтвердження факту не проживанням [PERSON] у квартирі [ADDRESS] [PERSON] надано Акти складені мешканцями будинку [ADDRESS] . Так, відповідно до Акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого 22.09.2017 представником ТОВ «ДОМ.КОМ», [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з 20 вересня 2015 року і по теперішній час. За вказаний період за вказаною адресою не з`являлась з моменту вивезення речей. (а.с. 20) Відповідно до Акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого 21.02.2018 представником ТОВ «ДОМ.КОМ», [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з 20 вересня 2015 року і по теперішній час. (а.с. 21) Із показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає з вересня 2015 року, що остання не заперечувала під час судового розгляду. Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями частини першої статті 319 ЦК України та частини першої статті 150 ЖК Української РСР власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено судом під час розгляду цієї справи, [PERSON] є співвласницею спірною квартири, право користування яким не залежить від проживання у ньому. За таких обставин вбачається, що власника не можна позбавити права користування належним йому майном, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням зустрічної позовної заяви, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 1409,60 грн. (а.с. 121, 144) Судові витрати понесені [PERSON] не підлягають відшкодуванню, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, у з в`язку із відмовою у задоволенні первісних позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 70 СК України, ст. 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved