Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] пред'явила через суд зазначений позов до [PERSON] на предмет поділу спільного сумісного майна, набутого за спільні кошти під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16 вересня 2005 року до 03 листопада 2007 року вона з відповідачем проживала спільно однією сім'єю, 15 вересня 2005 року позивач за власні особисті кошти придбала 42/100 частки квартири [ADDRESS], після чого за її пропозицією вони з відповідачем стали разом проживати в цій квартирі однією сім?єю, вести спільне господарство, а влітку 2007 року вирішили придбати за спільні кошти квартиру поряд і 04 серпня 2007 року уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєструвавши за спільною згодою право власності на ім'я відповідача, оскільки планували далі разом жити і зареєструвати шлюб, що і зробили 04 листопада 2007 року, а 03 лютого 2013 року у них народився син [PERSON], проте сімейні відносин з відповідачем перестали складатися, 13 травня 2016 року відповідач вигнав її з дитиною з спільної квартири [NUMBER], побив ноутбук, вибив двері, позбавивши житла, у зв'язку з чим з 17 травня 2016 року вона змушена разом з малолітнім сином тимчасово проживати в гуртожитку, після чого 03 червня 2016 року ухвалено рішення про розірвання шлюбу, а в подальшому і рішення про стягнення аліментів, які відповідач не сплачує, як і не надає коштів на лікування дитини, у зв?язку з чим позивач вважає можливим при поділі майна відступити від рівності часток у спільній сумісній власності на її користь, тому позивач, згідно неодноразово уточнених позовних вимог, просила суд визнати в порядку поділу право власності за [PERSON] на 2/3 частини квартири [NUMBER] загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; визнати в порядку поділу право власності за [PERSON] на 1/3 частину квартири [NUMBER] по [ADDRESS]; визнати частку, яка залишилася після розподілу у [PERSON] незначною та зобов'язати його продати їй, позивачу, свою частку; визнати за [PERSON] право власності на 42/100 квартири [ADDRESS]; встановити факт сумісного проживання однією сім?єю [PERSON] та [PERSON] з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року. Ухвалою суду від 11 квітня 2017 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про визнання незначною частки, яка залишилася після розподілу квартири [ADDRESS] у [PERSON] та зобов?язання продати цю частку [PERSON] залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Не визнавши первісних позовних вимог [PERSON] у червні 2016 року подав зустрічний позов до [PERSON], в якому згідно подальших уточнень, просив суд встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з липня 2001 року по 03 листопада 2007 року включно; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житлову квартиру [ADDRESS] та на 42/100 частки двокімнатної житлової квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 85/100 часток житлової квартири [NUMBER] в будинку по [ADDRESS] та на 21/100 частку двокімнатної житлової квартири [NUMBER] в будинку по [ADDRESS] визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 15/100 часток житлової квартири [ADDRESS] та на 21/100 частку двокімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування таких вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що з відповідачем за зустрічним позовом - [PERSON] познайомилися у квітні 1997 року через переїзд останньої з смт. Магдалинівка до м. Дніпра, у зв'язку з навчанням в музичному училищі, а з 1999 року вони стали проживати разом однією сім?єю і вести спільне господарство то в належній батькам [PERSON] квартирі [ADDRESS], то в належній [PERSON] та членам його сім?ї квартирі [ADDRESS], однак через наявні в молодій сім?ї конфлікти іноді вони переставали проживати разом, але через нетривалий час примирювалися і відновлювали стосунки без реєстрації шлюбу. Під час спільного з [PERSON] проживання і ведення господарства за їх спільні кошти 15 вересня 2005 року ними придбано 42/100 частки двокімнатної житлової квартири [NUMBER] по вул. Г. Сталінграда (нині [ADDRESS] оформлені за спільною згодою на ім?я [PERSON], тому вказана квартира є спільною сумісною власністю з рівними частками сторін. В подальшому у травні 2007 року вони з відповідачем за зустрічним позовом вирішили придбати квартиру [ADDRESS], що розташована на одній сходовій клітині з їх квартирою [NUMBER], однак власних коштів на придбання цієї квартири - 50000,00 доларів США вони не мали, тому 35000,00 доларів США надано позивачем особистих коштів від продажу ним, матір'ю [PERSON], бабою [PERSON], сестрою [PERSON] належної їм в порядку приватизації згідно свідоцтва від 29 листопада 1999 року квартири [ADDRESS], кошти від продажу якої мати, баба та сестра погодилися віддати з умовою, що покупцем нової квартири буде виступати [PERSON], а щодо решти коштів в сумі 15000,00 доларів США в день укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 04 серпня 2007 року на вимогу [PERSON] він написав розписку про отримання від неї цих коштів, хоча ці кошти з огляду на спільне проживання і ведення спільного господарства є їх спільними коштами, тому при рівності часток у спільній сумісній власності, частка і [PERSON] і [PERSON] буде дорівнювати 7500,00 доларів США, а 35000,00 доларів США є особистою власністю [PERSON], тому у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] частка [PERSON] складатиме 85/100, а [PERSON] - 15/100. В судовому засіданні позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним - [PERSON] та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та клопотали про задоволення позову з наведених у позовній заяві підстав, визнавши зустрічний позов лише в частині вимог про встановлення факту спільного проживання з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року, не визнавши решти зустрічних позовних вимог повністю, заперечуючи тим, що дійсно з відповідачем вони знайомі з 1997 року і періодично зустрічалися до 2001 року, після закінчення навчання в училищі у 2000 році позивач за первісним позовом повернулася до матері в смт. Магдалинівка де жила і працювала до 2006 року, в тому числі останній рік за сумісництвом в ПП «Артур» і ПАТ «Київстар» (м. Дніпропетровськ), оскільки іншого житла в м. Дніпропетровську не було і з цих же підстав вони з відповідачем не могли проживати разом, тому лише після придбання нею за фінансової допомоги матері квартири [NUMBER] вона змогла переїхати до м. Дніпропетровська і одразу запропонувала [PERSON] проживати разом. Квартира [NUMBER] є її особистою приватною власністю і придбана за кошти, зароблені нею особисто і надані їй матір?ю, яка працювала бухгалтером, мала окрім цього спадщину від своїх батьків та дохід від земельних паїв, тоді як відповідач [PERSON] працював на роботі з невеликою заробітною платою, якої не вистачало навіть на проживання. Так само і 15000,00 доларів США на придбання квартири [NUMBER] надала її мати, а решта коштів була від продажу квартири по [ADDRESS] в сумі 35000,00 доларів США, які вони з відповідачем склали разом для придбання для їх сім?ї квартири поряд з квартирою [NUMBER] з метою поліпшення житлових умов їх сім?ї, оскільки планували і далі жити разом однією сім?єю, та у майбутньому планували дитину, тому вказана квартира є їх з відповідачем сумісною власністю. Крім того, з огляду на те, що відповідач позбавив її з дитиною житла, вигнавши з квартир, і сплачуючи аліменти в недостатньому розмірі, не надаючи необхідного утримання дитині, яка має ряд серйозних хвороб, наявні усі підстави за ч.3 ст. 70 СК України, тому просили у задоволенні вказаної частини зустрічних позовних вимог відмовити. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом - [PERSON] і його представник первісний позов не визнали в повному обсязі та наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог, з наведених у зустрічній позовній заяві підстав. При цьому, відповідач [PERSON] додатково пояснив, що з 1999 року вони з [PERSON] проживали разом однією сім?єю, допоки після закінчення музичного училища [PERSON] через сварку з ним у 2000 році не поїхала до матері в смт. Магдалинівка на нетривалий час, а потім у 2001 році приїхала, стала жити у його батьків, та у зв'язку з відновленням стосунків вони стали знову жити разом, при цьому [PERSON] не працювала. Квартиру [NUMBER] вибирала [PERSON] сама, так само і купувала, оформлювала документи, давала гроші за квартиру, перевозила речі без його участі, а після купівлі квартири [NUMBER] запропонувала спільно проживати там, на що він погодився. Крім того, відповідач пояснив, що постійно працював на різних посадах, мав стабільний заробіток. Також зазначив, що квартиру [NUMBER] вони з [PERSON] вирішили придбати для поліпшення житлових умов їх сім?ї і кошти в сумі 35000,00 доларів США від продажу приватизованої квартири він витрачав на потреби сім'ї - для купівлі квартири [NUMBER], а решту 15000,00 доларів США додала [PERSON] з коштів, що їй окрім іншого, дала мати, також для придбання для них квартири. Свідок [PERSON], будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є матір?ю [PERSON], яка є її єдиною дочкою, вони мають добрі відносини і їй відомі обставини особистого життя дочки та вона приймала участь у придбанні для неї квартири та в подальшому матеріально підтримувала її. Так, під час навчання в музичному училищі в м. Дніпропетровську Людмила винаймала кімнату в квартирі, власницею якої була баба [PERSON]. 01 липня 2000 року [PERSON] закінчила у м. Дніпропетровську музичне училище і повернулася до дому в смт. Магдалинівку, де свідок працювала у декількох підприємствах головним бухгалтером, в тому числі у підприємця [PERSON] мала 20-річний стаж роботи у цій галузі і стала навчати на практиці і дочку, яка також здобувала економічну освіту в м. Харкові, влаштувала її на роботу в ПП «Артур», де вона пропрацювала приблизно з 2000 по 2006 роки, а також [PERSON] додатково займалася мережевим маркетингом і мала заробіток від продажу косметики «Оріфлейм» та ін. видів косметики. Так, з роботодавцем [PERSON] склалися хороші відносини і він допомагав їх сім?ї, зокрема, підвозив на своєму авто [PERSON] на сесії, до м. Дніпра, і т.ін., в тому числі і допомагав вибирати квартиру для [PERSON] в м. Дніпропетровську, у зв?язку з чим декілька разів їздили в місто, дивилися варіанти, однак спочатку коштів не вистачало, а трохи згодом змогли підібрати підходящий за ціною варіант - квартиру [ADDRESS], яку у 2005 році придбали приблизно за 10000,00 доларів США. Кошти вдалось заощадити від заробітної плати, з доходів від оренди орної землі - 13 га, дойчмарок Німеччини, отриманих бабою, як особі угнаній на примусові роботи в Німеччину в роки ВВВ. [PERSON] не планувала до часу придбання квартири [NUMBER] сім?ї з [PERSON], тому він навіть не знав про придбання нею цієї квартири і лише після купівлі житла вона запропонувала проживати разом без реєстрації шлюбу. До придбання квартири у м. Дніпро дочка проживала у свідка в смт. Магдалинівка, приїжджаючи іноді в м. Дніпропетровську. В подальшому у 2007 році сусідка [PERSON] по поверху стала продавати свою квартиру [ADDRESS] за 50000,00 доларів США, вирішили її купувати, оскільки це було зручно. Коштів в повному обсязі у них не було, тому [PERSON] дісталися кошти від продажу іншої квартири - 35000,00 доларів США, а решту 15000,00 доларів США дала свідок, про що при купівлі квартири попросила [PERSON] написати розписку на ім?я дочки [PERSON]. В подальшому ремонт в цій квартирі і усі суттєві ремонті роботи (ванну кімнату, кахель, сантехніку, електрику, шпалери, вікна, двері, та ін.) робили за кошти, які давала свідок, винаймала робітників, вела розрахунки, а батьки [PERSON] взагалі не допомагали. Крім того, свідок показала, що в подальшому продовжувала матеріально допомагати дочці, дала при народженні дитини у лютому 2013 року 17000,00 грн. Також свідок показала, що [PERSON] вона вперше побачила приблизно в 1997-1998 році і дочка представила його як онука хазяйки квартири, де винаймали кімнату, але жив він у іншої баби - на [ADDRESS], та їй відомо, що дочка [PERSON] не проживала разом з [PERSON] до часу придбання квартири у м. Дніпропетровську у 2005 році, а лише зустрічалася. Свідок [PERSON], будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що є приватним підприємцем і [PERSON] працювала у нього, коли жила в смт. Магдалинівка. Їх сім?ю (мати [PERSON], [PERSON], діда та бабу) він знає багато років та йому відомо, що [PERSON] тривалий час накопичувала кошти разом зі своїми батьками (бабою і дідом), для придбання [PERSON] квартири в м. Дніпропетровську. Іноді [PERSON] та [PERSON] просили його допомогти у господарських справах, як-то поїхати у місто, тощо, і він допомагав, оскільки у них немає чоловіка в сім?ї. Так він став допомагати у придбанні квартири у місті, дивився нерухомість, щоб правильно обрати квартиру, для чого вони разом втрьох (він, [PERSON] та [PERSON]) їздили у місто декілька разів, оскільки вперше виявилось, що наявних коштів однозначно не вистачає, тому після того як ще трохи назбирали, поїхали вдруге і тоді знайшли підходящий варіант однокімнатної квартири за ціною та розташуванням самої квартири на [ADDRESS]. Після оформлення угоди і деяких ремонтних робіт там, він допомагав [PERSON] та [PERSON] перевезти з смт. Магдалинівка речі, тоді і побачив біля під?їзду [PERSON]. До того як [PERSON] придбали квартиру, вона проживала у смт. Магдалинівка у матері і приблизно з 2000 року працювала бухгалтером, вела документи у нього в ПП, яке він відкрив у 1996 році. Псля придбання квартири [PERSON] працювала у нього ще деякий час, приблизно декілька років чи рік, а після неї стала працювати далі її мати [PERSON] Про те чи проживала [PERSON] з 2000 по 2005 роки з [PERSON] разом йому не відомо. Він до неї у робочих справах звертався у смт. Магдалинівка. Свідок [PERSON], будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає в смт. Магдалинівка, є сусідкою [PERSON], тому часто спілкувалась також з її дочкою [PERSON] і їй відомо, що [PERSON] навчалася у музичному училищі у м. Дніпропетровську, а після закінчення повернулася в смт. Магдалинівку, де мати її влаштувала на роботу бухгалтером. Також вона займалася косметикою. В смт. Магдалинівка усі, в тому числі і свідок, до неї зверталися за придбанням різної косметичної продукції, за якою вона їздила до міста щопонеділка. В смт. Магдалинівка Людмила прожила приблизно до осені 2005 - початку 2006 року. Потім поїхала до м. Дніпропетровська, оскільки вони з матір'ю там купили їй кімнату. Свідок [PERSON], будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є давньою подругою матері [PERSON] ([PERSON]). Так, свідок, коли приїжджала до своєї подруги [PERSON] (матері [PERSON]) в гості у 2001-2004 роках, то бачила, що [PERSON] та [PERSON] жили на [ADDRESS]. Подругу свідок відвідувала приблизно 1 раз на місяць, коли робила їй педикюр. В квартирі були речі [PERSON] і вона була як член сім?ї. Чи працював в цей час [PERSON] їй невідомо, так само не відомо де він працював, однак вищої освіти він не мав та від подруги вона чула, що він працює вантажником на складі, потім вантажником на ринку за ЦУМом. Після 2004 року [PERSON] з [PERSON] переїхали на іншу квартиру, яку винаймали. [PERSON] та [PERSON] приблизно у 2005-2007 році. Після того, як продали квартиру баби [PERSON] на [ADDRESS] то гроші віддали [PERSON] на придбали для їх з [PERSON] сім?ї однокімнатної квартири, а решту додала [PERSON], про що свідку розповідала подруга [PERSON] (мати [PERSON]), як і про обставини спільного проживання [PERSON] з [PERSON]. [PERSON] розповіла про те, що невдовзі після придбання спільної квартири на [ADDRESS] у [PERSON] з [PERSON] почався конфлікт та проблеми у стосунках. Також свідок показала, що [PERSON] весь час доки вона її знає займалася косметикою і вона навіть замовляла у неї продукцію, також ще десь працювала. Свідок [PERSON], будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її рідним братом, у них нормальні відносини і їй відомі обставини його особистого життя. Так, у вересні 1996 року [PERSON] переїхала жити як квартирант (кімнати) до двокімнатної квартири їх баби [PERSON] на [ADDRESS]. В листопаді 1996 року баба померла, їх з [PERSON] батьки переїхали жити на [ADDRESS], де також залишилася жити в одній із кімнат [PERSON], а вони з братом залишилися проживати з другою бабою в квартирі на [ADDRESS]. В 1997 році [PERSON] з [PERSON] стали зустрічатися та зустрічалися весь період до завершення навчання [PERSON] в музичному училищі, після чого вона поїхала до додому в смт. Магдалинівку, оскільки вони з [PERSON] розсварились. В 2001 році [PERSON] приїхала до їх матері в квартиру на [ADDRESS], проте на яких умовах (чі на умовах найму, чи в гості, тощо) свідку не відомо було. В липні 2001 року [PERSON] та [PERSON] помирилися та стали проживати разом в квартирі на [ADDRESS]. В цей час [PERSON] навчалася в Києві та постійно їздила в смт. Магдалинівку, майже щотижня, у зв?язвку з тим, що займалася мережевим маркетингом в косметичній мережі Орійфлейм, Евон, і т.ін., а [PERSON] працював на аптечному складі вантажником. Влітку 2004 року батьки попросили свідка переїхати до них, а [PERSON] з [PERSON] переїхали в квартиру [ADDRESS], однак в цій кімнаті свідок ніколи не була і про ці обставини їй відомо зі слів. Там вони винаймали кімнату, а в другій кімнаті жив дід. У 2005 році брат [PERSON] з [PERSON] придбали цю кімнату та жили там до 2007 року, поки не продали квартиру на [ADDRESS] і не придбали квартиру [NUMBER] в цьому ж будинку №2-а по [ADDRESS], в яку була прописана бабуся [PERSON], квартиру якої продали. До того як придбати квартиру [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] проживали в кімнаті в квартирі на [ADDRESS], однак будь-яких речей домашнього побуту, як-то телевізор, пральна машинка, посуд, тощо не купували, оскільки не було грошей. Також свідок показала, що ще здавна в їх сім?ї визначено було, що квартира на [ADDRESS] буде [PERSON], а на [ADDRESS] - їй, тому при продажу квартири на [ADDRESS] за 47000,00 доларів США кошти віддали [PERSON] для придбання квартири [NUMBER], а також щоб і бабусю можна було до себе ближче забрати. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, розглянувши вимоги згідно ст. 11 ЦПК України в заявлених межах, дійшов висновку про задоволення позовів частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із ч.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. У даній справі позивачами (первісним та зустрічним) визначені предметом поділу квартири, набуті 15 вересня 2005 року та 04 серпня 2007 року, тобто під час дії СК України, а не норм КпШС, що діяли до 01 січня 2004 року. В свою чергу саме вимога поділу майна обумовила заявлення вимоги позивачем за зустрічним позовом, а так само позивачем за первісним позовом про встановлення юридичного факту. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст. 256 ЦПК України), однак з урахуванням того, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Зважаючи на це, суд відзначає, що сам по собі факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року не створює юридичних наслідків, як в разі відсутності вимог про поділ майна, набутого у цей період, так і за наявності таких, оскільки виникнення права спільної власності за нормами КпШС УРСР пов'язані з встановленням факту створення сторонами спільної часткової власності на майно та визначення ступеня участі в цьому сторін працею й коштами, а відтак, вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю сторін з липня 2001 року по 01 січня 2004 року задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 16 вересня 2005 року, що має юридичне значення для майнових прав і обов'язків сторін у зв'язку з заявленими вимогами про поділ майна, набутого 15 вересня 2005 року, суд виходить з наступних встановлених фактичних обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 22 липня 1996 року по 30 червня 2000 року навчалася на денному відділенні факультету фортепіано Дніпропетровського музичного училища, що підтверджується записами №№1-2 трудової книжки позивача за первісним позовом (а.с.42-44); з 01 липня 2000 року по 02 березня 2008 року працювала бухгалтером в ПП «Артур», а з 03 березня 2008 року працює в ПрАТ «Київстар» за основною посадою (записи в трудовій книжці №№ 3-13). 07 листопада 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 127, про що видано свідоцтво серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяв прізвище дружини - [PERSON]. (а.с.8) 15 вересня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №2154 договір купівлі-продажу 42/100 частин квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого [PERSON] придбала за 50600,00 грн. у [PERSON] 42/100 частин квартири [NUMBER] у житловому будинку А-9; що складається у цілому з 1-коридор, 2- туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5,6-житлові, 7,8 шафи, І-балкон; житловою площею 26,9 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться [ADDRESS] (а.с.80). Іншого житла в м. Дніпропетровську позивач [PERSON] не має. Також судом встановлено, що в період навчання з липня 1996 року по червень 2000 року позивач винаймала для проживання кімнату в квартирі [ADDRESS], що належала [PERSON], яка доводилася відповідачу за первісним позовом бабою, а після її смерті в 1996 році - батькам [PERSON], які там стали також проживати, у зв?язку з чим сторони познайомилися та стали спілкуватися. Після закінчення навчання у червні 2000 року позивач повернулася до матері в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, де влаштувалася на роботу з 01 липня 2000 року в ПП «Артур» за основним місцем роботи бухгалтером та працювала на цій посаді до 02 березня 2008 року. Належних, допустимих, достатніх доказів того, що позивач не виходила на роботу або виконувала її постійно дистанційно в м. Дніпропетровську суду не надано, натомість обставини постійної роботи і проживання в смт. Магдалинівка, зокрема, після закінчення навчання та з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2005 року узгоджуються з показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні під присягою показали, що [PERSON] працювала постійно в смт. Магдалинівка та окрім того, займалася мережевим маркетингом в косметичних компаніях, у зв?язку з чим не рідше одного разу на тиждень - щопонеділка їздила за продукцією в м. Дніпро, обставини чого також узгоджуються в цій частині із показами свідка [PERSON] Натомість обставини спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з період з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2005 року не знайшли підтвердження належними, допустимими, достатніми доказами, оскільки в судовому засіданні на підставі показів свідків та з пояснень сторін встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] проживав в квартирі [PERSON] на [ADDRESS] після закінчення навчання [PERSON] повернулася до смт. Магдалинівка і приїжджала в гості до батьків [PERSON] в квартиру на [ADDRESS], 7/19, що відповідно узгоджується з показами усіх свідків в цій часині про те, що [PERSON] приїжджала з смт. Магдалинівка, приймала участь у сімейних святах, відновила зустрічі з [PERSON], а так само фотокартками за цей період. Проте ні в судовому засіданні, ні до матеріалів справи відповідачем за первісним позовом не надано доказів того де саме спільно проживали вони з [PERSON], зокрема, з 01 січня 2004 року, після того, як нібито винаймали житло окремо від батьків, а так само будь-яких доказів оренди житла будь-де суду також не надано. Суд не приймає покази свідка [PERSON] про те, що їй відомо про проживання в квартирі №19 по [ADDRESS], 7 [PERSON] спільно з [PERSON] однією сім?єю, оскільки свідок очевидцем цих обставин не була і це їй відомо зі слів матері [PERSON], а обставини перебування в квартирі [PERSON] під час відвідування раз на місяць подруги (матері [PERSON]В.) не свідчать про спільне сумісне життя і ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] та спростовуються іншими зібраними у справі доказами. Також суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] в період з січня 2004 року по 15 вересня 2005 року проживали спільно однією сім?єю, оскільки покази свідка в цій частині взаємовиключні, з огляду на те, що в цей же час свідок показала, що проживала на [ADDRESS] і ніколи не була в гостях в квартирі, яку вони нібито винаймали до придбання [PERSON] квартири [ADDRESS]. Так само не знайшли підтвердження доказами в судовому засіданні доводи відповідача за первісним позовом про джерело та походження у нього коштів в сумі 10000,00 доларів США для придбання квартири [ADDRESS], з огляду на те, що в судовому засіданні він визнав обставини того, що квартиру він не вибирав, участі у придбанні не брав, гроші ніколи в руках не тримав та продавцю не передавав і на той час за його твердженням вони з [PERSON] посварилися. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім?єю сторін в період з 01 січня 2004 року по 15 вересня 2005 року не знайшли підтвердження, а набуте у цей період майно є особистою приватною власністю кожного зі сторін згідно ч.1 ст. 57 СК України, у зв?язку з чим, вимоги про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін задоволенню не підлягають. Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №8399 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 вересня 2007 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею -37,7 кв.м., житловою площею - 16,8 кв.м, складається з 1-кориор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова кімната, 5,6,7-кладова, І-лоджія. За умовами вказаного договору продаж вчинено за 28118,00 грн. (а.с.83-84). Про виконання умов договору купівлі-продажу від 04 серпня 2007 року свідчать розписки: складена [PERSON] власноручно 04 серпня 2007 року про отримання нею від [PERSON] та [PERSON] 50000,00 доларів США за продану квартиру по [ADDRESS] (а.с.99); та складена після цього друкованим текстом, датована 04 серпня 2007 року за підписом [PERSON] про отримання нею за продаж вказаної квартири 50000,00 доларів США від [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON] з зазначенням про передачу грошей до підписання розписки (а.с.123). Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим О.В. 02 серпня 2007 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 вересня 2007 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] за 176750,00 грн. квартиру [ADDRESS], належну продавцям на підставі свідоцтва про право власності, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» від 29 листопада1999 року, розпорядження №1969-99, зареєстрованого в КП ДМБТІ 29 листопада 1999 року (а.с. 82). Слідуючи роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та з'ясовуючи джерело і час придбання спірного майна судом встановлено, що кошти на придбання спірної квартири [ADDRESS] отримані від продажу квартири [ADDRESS], проданої як визнано сторонами у справі за суму, еквівалентну 35000,00 доларів США, а також наданих коштів матір?ю позивача [PERSON] - [PERSON] в сумі, еквівалентній 15000,00 доларів США, обставини чого визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. При цьому, на підставі наявних у справі відповідних індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача та відповідача за 2005-2007 роки судом встановлено, що самостійних доходів від трудової діяльності для накопичення суми, достатньої для придбання спірної квартири [NUMBER], сторони не мали. Суд приймає до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження письмовими доказами, в тому числі фотокартками за 2006-2007 роки, показами свідків, а також визнані в судовому засіданні і позивачем, і відповідачем обставини спільного проживання сторін з 16 вересня 2005 року по 03 листопада 2007 року однією сім'єю, ведення спільного господарство, піклування один про одного, праці за для добробуту їх сім?ї, та планування поліпшення їх житлових умов за рахунок придбання квартири сусідки поряд на сходовій клітині поверху, тобто квартири [NUMBER], та кожен із них вніс для придбання з метою поліпшення житлових умов для їх сім?ї квартири ту суму коштів, яку зміг, що свідчить про те, що кожний із сторін зробив посильний вклад для спільного добробуту, виходячи із спільних наявних коштів, використаних у спільних інтересах сім?ї - придбання квартири [ADDRESS]. Обставини спільних зусиль сторін як сім?ї на придбання для них більшої та ліпшої спільної квартири знайшли також і показами свідків [PERSON], яка показала як брала участь у матеріальній допомозі доньці [PERSON] та [PERSON] у придбанні для їх сім?ї квартири, та свідка [PERSON], яка показала, що здавна в їх сім?ї була домовленість, яка дотримана - квартира на [ADDRESS] залишається брату - [PERSON], а квартира на [ADDRESS] - залишається їй, що, окрім іншого, в тому числі пояснень самого [PERSON], підтверджує ту обставину, що після продажу за згоди всіх співвласників квартири [ADDRESS] усю суму отриманих від продажу коштів останній використав на власний розсуд, витративши їх для потреб сім?ї з [PERSON] - на придбання квартири [ADDRESS]. Так само використала отримані від матері [PERSON] кошти в інтересах сім?ї з [PERSON] і позивач [PERSON], про що також свідчить розписка, складена [PERSON] 04 серпня 2007 року (а.с.39). Зважаючи на встановлені обставини, суд не приймає доводи представника відповідача за первісним позовом про те, що [PERSON] належить 70% квартири [NUMBER] як придбані за кошти, належні виключно до його особистої власності (35000,00 доларів США), а [PERSON] витратила на придбання виключно спільні кошти сім?ї - 15000,00 доларів США, оскільки сторони мали спільну мету - придбання для їх сім?ї спільної квартири, і саме про придбання у спільну сумісну власність цієї квартири свідчить розписка [PERSON] про отримання 04 серпня 2007 року коштів у сумі 50000,00 доларів США за продану нею квартиру [NUMBER] від [PERSON] та [PERSON] (а.с.99), натомість, відповідач за первісним позовом не надав суду належних, допустимих, достатніх доказів джерела походження та наявності у нього взагалі суми коштів в розмірі 15000,00 доларів США про заробітки яких він стверджував як сумісних з [PERSON], а так само не надано суду і доказів можливого заробітку цих коштів особисто [PERSON], тоді як в судовому засіданні достеменно встановлено та підтверджується наявними письмовими доказами, як то свідоцтвами про право на спадщину, державними актами на право власності на земельні ділянки, свідоцтвами про право власності на майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.135-143), що такі кошти мала [PERSON] і надала ці кошти їх ([PERSON], та [PERSON].) сім?ї, а тому встановивши, що обома сторонами кошти внесені в інтересах саме їх сім?ї, а не особисто в своїх власних інтересах, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS] належить до спільної сумісної власності сторін згідно ст. 70 СК України. Сама по собі реєстрація в квартирі [ADDRESS] [PERSON] після продажу квартири по [ADDRESS] не свідчить про належність 85/100 квартири [NUMBER] [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки вказані обставини лише підтверджують обставини наявної між батьками і бабами позивача за зустрічним позовом домовленості про те, що квартира на [ADDRESS] переходить у розпорядження [PERSON], а інша наявна у їх сім?ї квартира - іншій дитині - [PERSON], та саме у зв?язку з наявністю такої домовленості, визнаної в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом, інші співвласники квартири по [ADDRESS], 2/43 ніколи не заявляли будь-яких майнових претензій щодо порядку розпорядження коштами від продажу цієї квартири виключно [PERSON] на власний розсуд в інтересах власної сім?ї з [PERSON], Отже, на підставі безпосередньо досліджених доказів, оцінених на належність, допустимість, достатність у своїй сукупності і логічному взаємозв'язку, належить визнати, що спірна квартира [ADDRESS] набута сторонами за відплатним договором, укладеним в інтересах сім'ї і за спільною згодою сторін внесені кошти загальною сумою, яка еквівалента була на 04 вересня 2007 року 50000,00 доларів США, тому відповідно до ст. 60 і ч. 3 ст. 61 СК України належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності незалежно від розміру заробітку кожного з них і розміру внеску, оскільки судом встановлено, що усі кошти витрачені обома сторонами виключно в інтересах їх сім?ї. Таким чином, встановивши належність спірної квартир [ADDRESS] до спільного сумісного майна, суд приходить до висновку про право позивача за первісним позовом за ст.69 СК України на поділ цієї квартири, та, враховуючи вимоги ст.70 СК України, ст.372 ЦК України, при визначенні часток у спільній сумісній власності виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Одночасно, судом взято до уваги і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в абз. 4 п.30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» стосовно того, що при вирішенні спору про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Судом встановлено, що сторони у справі є батьками дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, долучене до матеріалів справи в копії (а.с.7). Дитина проживає разом з матір'ю (позивачем за первісним позовом), що сторонами визнано у судовому засіданні. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2016 року, ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину - сина [PERSON], [INFO], пов?язані з лікуванням останнього в сумі 1088,10 грн. (а.с.70). Станом на день розгляду справи, а так само на серпень 2016 року відповідач [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину не мав, що визнано позивачем [PERSON] в судовому засіданні, у зв?язку з чим суд не приймає до уваги посилання позивача на довідку Кіровського ВДВС в м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області про наявну непогашену заборгованість станом на 01 червня 2016 року за період з 12 березня по 01 червня 2016 року, з огляду також і на ту обставину, що рішення суду про стягнення аліментів і додаткових витрат набрало законної сили лише 19 квітня 2016 року і лише після цього пред?явлено до виконання, що не може підтверджувати умисну несплату аліментів і їх недостатність в розумінні ч.3 ст. 70 СК України. Посилання позивача за первісним позовом як на підставу для відступу від рівності часток у спільному сумісному майні на медичні документи про потребу дитини у лікуванні, зокрема, з Центру медико-соціальної реабілітації дітей, на висновок обласної психолого-медико-педагогічної консультації, висновок лікаря-отоларинголога за період з серпня 2016 року по січень 2017 року не свідчать про недостатність розміру аліментів для лікування дитини сторін [PERSON], а лише підтверджують дійсність та наявність додаткових витрат на утримання дитини матір'ю, спір про стягнення і розмір яких вирішений судом в рішенні від 07 квітня 2016 року. Посилання позивача на постанови судді від 24 лютого 2016 року та 13 травня 2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст. 173-2 КУпАП як на підстави для відступу від рівності часток у спільній сумісній власності суд до уваги не приймає, оскільки за постановами судді не було встановлено економічного насильства в сім'ї, а встановлені обставини фізичного та психологічного насильства в сім'ї відносяться до з'ясування добровільності залишення житла, можливості в ньому спільного проживання, при розв'язанні спорів про можливість спільного користування житлом та підстав для вселення. Інших обставин, які б свідчили про недостатність сплачуваних відповідачем за рішенням суду аліментів на утримання сина, з урахуванням також стягнутих в судовому порядку додаткових витрат на лікування дитини, позивачем за первісним позовом не наведено, доказів наявності виключних обставин, передбачених ч.3 ст. 70 СК України для відступу від рівності часток у спільній сумісній власності не представлено, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку на підставі ст. 372 ЦК України про рівність часток сторін у праві власності на спірну квартиру [ADDRESS], а відтак, за позивачем та відповідачем належить визнати право власності на 1/2 частку квартири [NUMBER] за кожним з одночасним припиненням права спільної сумісної власності відповідача на спірну квартиру у відповідності з ч.3 ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати належить розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial