Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, який, мотивувала тим, що 09 червня 2009 року вона з відповідачем уклала шлюб; від відповідача нею народжено дочку [PERSON], [INFO], яка проживає та перебуває на її утриманні. Зазначала про те, що оскільки відповідач працює офіційно, має постійне місце роботи і стабільний заробіток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших дітей чи утриманців не має, а отримувані нею доходи не забезпечують належного утримання їх спільної неповнолітньої дочки, так як вона зараз хоча й працює, але отримує заробітну плату, яка не задовольняє існуючих її потреб та потреб дитини. Просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснила про те, що з відповідачем вона не проживає однією сімєю вже більше двох з половиною місяців, вона з дочкою проживає з цього часу у її батьками в с.Синівка, матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає; по основному місцю роботи вона отримує зарплату в розмірі 1600 грн. на місяць. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив суду про те, що він згоден сплачувати щомісячно аліменти на утримання його спільної з позивачкою дочки лише в розмірі 20 % від свого заробітку (300 гривень в місяць), так як має щомісячний постійний дохід по основному місцю роботи в розмірі приблизно 1500 грн.; більше двох місяців він проживає окремо від позивачки та дитини, щомісячно витрачає кошти на оплату вартості найманого ним житла, світла, придбаває дрова для парового опалення сукупно на суму до 800-900 грн. на місяць. Підтвердив, що він матеріальної допомоги на утримання дитини протягом трьох місяців не надавав через те, що позивачка та її близькі родичі не надають доступу йому як батьку до дитини (не надають можливості спілкуватися з дитиною, бачитися із дитиною, придбавати спільно з нею необхідні їй речі тощо). Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлені ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] 09 червня 2009 року зареєстрували в установленому порядку шлюб. У шлюбі від відповідача позивачка народила дочку [PERSON], [INFO], яка спільно проживає зі своєю матірю позивачкою по справі в с. Синівка по вул.Підгорянській, 3 Липоводолинського району Сумської області. Позивачка працює фельдшером Сумського обласного центру екстремальної медичної допомоги та медичних катастроф, відповідач працює електромонтером в Сумській філії ПАТ «Укртелеком» (а.с.4,5,22,24). Сторони також визнали, що інших дітей, окрім дочки [PERSON], сторони не мають, у шлюбі кожен з них перебуває вперше. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступних висновків та обставин справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і цей обовязок батьків є абсолютним. При цьому суд враховує наступні обставини: - позивачка є працездатною особою, працевлаштована фельдшером та отримує середньомісячний заробіток за останні шість місяців в розмірі 2461,86 грн. (з урахуванням обовязкових платежів та зборів), за сумісництвом не працює, на диспансерному обліку за станом здоровя по місцю проживання не перебуває (а.с.21,22); - відповідач є людиною працездатного віку, статусу інваліда І-ІІІ груп він не має, у шлюбі з позивачкою перебуває вперше, інших дітей, крім дочки [PERSON], він не має, має постійне місце роботи та середній заробіток за останні шість місяців в розмірі 1768 грн. 86 коп. (з урахуванням обовязкових платежів та зборів), за сумісництвом не працює, не перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, мешкає на території с. Синівка Липоводолинського району Сумської області окремо від позивачки та їх спільної дочки (а.с.23,24); - спільна дочка сторін [PERSON] на диспансерному обліку за станом здоровя по місцю проживання не перебуває, мешкає в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області разом з матірю (позивачкою по справі) (а.с.6,20). Обставиною, що має істотне значення для даної справи, суд розглядає те, що їх дочка, [PERSON], спільно проживає з матірю в с. Синівка та перебуває на її утриманні. З огляду на вищевикладені факти та пояснення сторін, суд дійшов висновку про обовязок відповідача щомісячно сплачувати на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки до досягнення останньою повноліття аліменти в розмірі 22 відсотків від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір цього щомісячного платежу є справедливим по відношенню до відповідача з огляду на дохід позивача, відповідає встановленим обставинам справи і має забезпечити утримання дитини з урахуванням матеріально-сімейного стану сторін по справі, стану їх здоровя та їхньої дитини, істотної обставини на боці позивачки. При цьому, суд також врахував те, що після досягнення дитиною 6-річного віку розмір аліментів для неї фактично буде обраховуватися у відсотковому відношенні від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який є більшим за розмір такого мінімуму для дітей віком до 6 років, і відповідно для обрахунку розміру аліментів у визначеному судом відсотку від заробітку відповідача за даним судовим рішенням втратить калькуляційне значення. Доказів у підтвердження інших істотних обставин, які б свідчили про необхідність надання матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання їх спільної дочки в більшому розмірі, позивачка суду не надала. Під час розгляду даної справи судом розяснювалися особливості вирішення сторонами даного спору у спосіб визнання у даній справі мирової угоди, проте врегулювати даний спір добровільно сторони не змогли через відсутність певних поступок один одному та категоричні позиції кожної зі сторін, викладені в їх поясненнях. З приводу дати та часу, з якої аліменти належить стягувати з відповідача, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.191 ч.1 СК України, розпочавши стягнення аліментів саме з дати предявлення позову до суду, тобто з 27 жовтня 2015 року (включно). На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial