Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] та просила визнати за нею право власності на частку нерухомого майна і визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31 жовтня 2014 року, що видано на імя відповідача. На обґрунтування вимог посилалась на те, що у березні 2005 року після смерті сина успадкувала ? частину житлового будинку з надвірними спорудами №113, що знаходиться в м. Христинівка по вул. Першотравневій. [PERSON] у 1995 році також успадкував ? частину жилого будинку з надвірними спорудами по вулиці Першотравневій №113 в м. Христинівка. Скориставшись у 2014 році рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2012 року, яким між сторонами розподілено спадкове майно, виготовив технічний паспорт на житловий будинок №113/2 по вул. Першотравневій в м. Христинівка і зареєстрував своє право власності на нього з розміром частки в одиницю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] і адвокат [PERSON] позов підтримали, покликаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Додатково адвокат [PERSON] пояснила, що рішенням Христинівського районного суду від 12.09.2012 року фактично встановлено порядок користування житловим будинком №113 в м. Христинівка, оскільки при його ухваленні суд покликався на норми ст. 582 ЦК України (1963 року), який втратив чинність і не підлягав до застосування відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року). Окрім того, ЦК України, що прийнятий у 1963 році і зберігав свою чинність до 01 січня 2004 року мав усього 572 статті, а тому застосувати норми статті 582 ЦК України при ухваленні 12.09.2012 року рішення суд змоги не мав. Також адвокат вважає, що право власності відповідача на підставі рішення Христинівського районного суду від 12.09.2012 року з одночасною видачею Свідоцтва про право власності зареєстровано з порушенням вимог ст.ст. 18,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] проти позову заперечили та пояснили, що рішенням Христинівського районного суду від 12.09.2012 року проведено розподіл успадкованого житлового будинку №113 по вул. Першотравневій в м. Христинівка. Його частинам присвоєно поштову адресу, а тому [PERSON] зареєстрував право власності на свій будинок з розміром частки в одиницю цілком правомірно. Представники відповідача вважають, що такий розподіл житлового будинку №113 по вул. Першотравневій в м. Христинівка склався історично іще при житті його попередніх власників, а тому у відповідача є переважне право на отримання у власність більшої частини будинку і земельної ділянки, на якій він розташовується. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради депутатів трудящих від 26 лютого 1974 року №45 встановлено право власності на житловий будинок по вул. Першотравневій 113 в м. Христинівка за [PERSON]. Після його смерті 17.11.1973 року власницею будинку у відповідності до Свідоцтва на право власності на частку у спільному майні подружжя від 05.10.1974 року та Свідоцтва про право на спадщину від 05.10.1974 року стала [PERSON]. 31 жовтня 1995 року після смерті [PERSON] [PERSON] успадкував ? долю житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовується в місті Христинівка по вул. Першотравневій, 113 Черкаської області. [PERSON] 31 березня 2005 року успадкувала ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці Першотравневій №113 в місті Христинівка Черкаської області, після смерті свого сина [PERSON] Проведеною 21.08.2006 року Черкаським ЧООБТІ технічною інвентаризацією встановлено, що будинковолодіння №113 по вулиці Першотравневій в м. Христинівка розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 704 кв. метри та складається з глиновалькованого житлового будинку «А» житловою площею 30,6 кв. м, з прибудованими верандами «а» і «а1», сараїв «Б», «Г», «Д», погребу під сараєм «Б», літньої кухні «В», криниці «К», паркану №1, воріт з хвірткою №2, хвіртки №3. 12 вересня 2012 року Христинівський районний суд Черкаської області ухвалив рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування, та розподіливши спадкове майно, виділив [PERSON] веранду ІІ площею 10,1 кв. метри, кухню2-1 площею 13,2 кв. метри, кімнату 2-2 площею 14,6 кв. метри, прибудову до будинку «а» площею 11,8 кв. метри, сарай «Б» площею 21,66 кв. метри, погріб під «Б» площею 21,66 кв. метри, літню кухню «В» площею 13,26 кв. метри, сарай «Г» площею 5,44 кв. метри, 13,1 м/п огорожі №1, ворота,хвіртку №2, криницю «К». [PERSON] вказаним рішенням виділено веранду І площею 10,5 кв. метри, кухню 1-1 площею 16,0 кв. метри, кімнату 1-2 площею 16,0 кв. метри,прибудову до будинку «а1» площею 12.48 кв. метри, 8,5 м/п огорожі №1. 19.09.2013 року виконавчий комітет Христинівської міської ради Черкаської області, розглянувши заяву [PERSON] про присвоєння поштової адреси належній йому частині житлового будинку, рішенням №147 присвоїв поштову адресу частині житлового будинку по вул. Першотравнева, 113, що належить [PERSON] вул. Першотравнева, 113/1, а частині житлового будинку по вул. Першотравневій, 113, що належить [PERSON] вул. Першотравнева, 113/2. 29 серпня 2014 року на замовлення відповідача комунальне проектно виробниче архітектурно планувальне підприємство «Облархбюро» Черкаської обласної ради виготовило технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №113/2 по вул. Першотравневій в м. Христинівка, вказавши у ньому, що до складу житлового будинку входять: житловий будинок А-1 загальною площею 37, 8 кв. метри, прибудова а, погріб Б, літня кухня В, сарай Г, сарай Д, ворота №1, хвіртка №2, ворота №3, огорожа №4, колодязь №5. 31.10.2014 року реєстраційна служба Христинівського районного управління юстиції Черкаської області зареєструвала право власності на житловий будинок №113/2 по вул. Першотравневій в м. Христинівка з розміром частки в одиницю за [PERSON] та видала йому Свідоцтво про право власності серії САК №901568. Вищенаведені обставини підтверджені відповідними письмовими доказами. Допитана в судовому засіданні начальник Уманського виробничого відділку КП «Черкаське ООБТІ» [PERSON] показала, що комунальне проектно виробниче архітектурно планувальне підприємство «Облархбюро» Черкаської обласної ради технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №113/2 по вул. Першотравневій в м. Христинівка виготовило з грубим порушенням Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, положення якої забороняють дані про поточну інвентаризацію сконцентровувати у різни інвентарних справах. Житловий будинок №113 по вул. Першотравневій в м. Христинівка є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] і розділити його на два окремих обєкти нерухомості неможливо, зважаючи на вимоги ст. 183 ЦК України. Зі змісту рішення Христинівського районного суду від 12.09.2012 року вбачається, що ним встановлено порядок користування житловим будинком, що не дає підстав для реєстрації права власності на обєкт нерухомості. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Право власності [PERSON] на ? частину житлового будинку №113 по вул. Першотравневій в м. Христинівка виникло 31.10.1995 року і продовжує існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року. [PERSON] стала власницею 1/2 частини житлового будинку №113 по вул. Першотравневій в м. Христинівка 31.03.2005 року. За таких обставин, з урахуванням положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, при вирішенні спірних правовідносин суд керується нормами ЦК України 2004 року. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Вирішуючи 12.09.2012 року спір між [PERSON] та [PERSON], Христинівський районний суд Черкаської області рішень про виділ у натурі частки [PERSON], про визнання за ним та [PERSON] права власності на нерухоме майно не приймав, а тому таке право у нього на підставі рішення суду не виникло. Окрім того, виділені [PERSON] приміщення не відповідають належній їй ? частині житлового будинку, що в силу ст. 358 ЦК України свідчить саме про встановлення порядку користування спільною частковою власністю, а не про виділ з неї частки. Також безпідставним є виділення позивачу та відповідачу в користування прибудов до будинку «а1» , площею 12,48 кв. метри, і «а», площею 11,8 кв. метри, відповідно, відомості про які у технічному паспорті житлового будинку №113 по вулиці Першотравневій в м. Христинівка відсутні. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті першому постанови №5 від 07.02.2014 року висловив правові позиції про те, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, тому інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 1)фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна; 2)членам житлового, житлово-будівельного,дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; 3)юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) обєктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками); 4)фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідовується; 5) фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм; 6) реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об'єкти нерухомого майна; 7) у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів; 8) фізичним та юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки; 8-1) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; 9) в інших випадках, встановлених законом. Підставою для реєстрації права та їх обтяжень згідно з вимогами статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) є: 1) договори, укладені у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтва про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішення судів, що набрали законної сили; 6) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою. У відповідності до пункту 11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001року за номером 582/5773, матеріал поточної інвентаризації має бути сконцентрований в одній інвентаризаційній справі (паралельні справи не заводяться). Отже, позиція представників відповідача про те, що право власності [PERSON] на житловий будинок №113/2 в м. Христинівка виникло на підставі рішення суду від 12.09.2012 року і , при цьому, реєстрація цього права проведена шляхом видачі свідоцтва про право власності, суперечить вимогам ст.ст.18,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час виникнення спірних правовідносин і є неприйнятною. Не прийнятною є позиція представників відповідача про те, що право на реєстрацію права власності на будинок №113/2 по вул. Першотравневій в м. Христинівка виникло, у тому числі, і на підставі рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради №147 від 19.09.2013 року «Про присвоєння поштової адреси». Зі змісту рішення виконавчого комітету вбачається, що поштова адреса присвоювалась частині житлового будинку, що перебуває у власності [PERSON], і це не було розподілом будинку на окремі обєкти. Суд критично оцінює надану представником відповідача копію домової книги для прописки громадян,що проживають у [INFO], оскільки статус домової книга, як документу, законодавчо не визначений, і у ній містяться відомості про відкриття 31.10.1995 року, хоча поштова адреса вул. Першотравнева, 113/2 частині будинку [PERSON] присвоєна 19.09.2013 року. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями\~ст. 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином,\~\~вказаною нормою встановлена обов'язкова умова, за наявності якої власник майна може пред'явити позов про визнання за ним права власності, зокрема це не визнання права його власності особою, яка вказана відповідачем. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає на ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Отже, сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, що мають юридичну заінтересованість у результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов'язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить із загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів співвласників житлового будинку №113 по вул. Першотравневій в м. Христинівка, і вважає, що саме в обраний спосіб право власності позивача [PERSON] на ? частину житлового будинку по вулиці Першотравневій в м. Христинівка буде відновлено. На підставі викладеного, ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.3,15,16, 183, 319, 355-358, 364, 392\~ЦК України, ст. ст. 18,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Outcome: approved