Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0578 га, що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, СТ « Ягідка ». Вказана земельна ділянка належала батьку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Ш-КВ № 064512. Позивач зазначає, що після смерті батька, його мати [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, однак за життя не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на неї та виготовити на власне ім`я державний акт на право власності, оскільки [INFO] померла. З метою оформлення спадщини, він звернувся до державного нотаріуса із заявою, однак отримав Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки ним не було надано правовстановлюючих документів та Витягу з Державного земельного кадастру на дану земельну ділянку, на ім`я спадкодавця [PERSON] . Тому, з метою захисту свого порушеного права, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати за ним право власності за законом на вищезазначену земельну ділянку, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Третя особа - Фастівський міський державний нотаріус Бойко О.О. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду листа, в якому просила суд розглядати справу у відсутності представника Фастівської міської державної нотаріальної контори та постановити рішення згідно чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 80 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі , зокрема, спадкування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого повторно 05 січня 2006 року. Як вбачається із Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08 вересня 1999 року, [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла - [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про її смерть серія [NUMBER] виданим 29 листопада 2013 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 35/2014 заведеної після смерті [PERSON] , 21 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Так, на підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину від 03 листопада 2019 року, Фастівським міським державним нотаріусом Бойко О.О. було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та на житловий будинок [ADDRESS] . Між тим, державним нотаріусом 09 серпня 2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку, що розташовану в СТ «Ягідка» на території Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та витягу з Державного земельного кадастру на дану земельну ділянку. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія І-КВ № 064512, земельна ділянка площею 0,0578 га, розташована на території Малоснітинської сільської ради СТ «Ягідка», належала [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Малоснітинської сільської ради народних депутатів № 9 від 09 грудня 1997 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-403, [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 0,0578 га, що розташована в СТ «Ягідка» на території Малоснітинської Фастівського району Київської області. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Окрім того, в пунктів 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved