Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У квітні 2016 року ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 09 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р20.179.71207, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 34 160 грн. 00 коп., зі сплатою 7,9 % річних, строком на 36 місяців, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти. Станом на 30 вересня 2015 року відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 48\~341 грн. 57 коп. 30 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1, згідно якого ПАТ «Ідея Банк» відступив з 30 вересня 2015 року, а ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє», набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок невиконання зобовязань за кредитним договором станом на 30 березня 2015 року відповідач має поточну заборгованість за кредитним договором у розмірі 48\~341 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 31 170 грн. 96 коп. та із заборгованості за процентами та комісією у сумі 17 170 грн. 61 коп. З наведених підстав ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» просило стягнути з відповідача борг за кредитним договором в сумі 48 341 грн. 57 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом публікацією в пресі оголошення про його виклик до судового засідання (газета «Запорізька правда» від 18 серпня 2016 року), заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутністю, у звязку з неявкою у судове засідання відповідача [PERSON], фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у звязку з наступним. У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 09 вересня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р20.179.71207, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 34 160 грн. 00 коп., строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 7,9 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобовязання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. З Ордерів-розпоряджень про видачу кредиту та про сплату страхового платежу від 09 вересня 2013 року та меморіальних ордерів вбачається, що [PERSON] були видані відповідні грошові кошти. Таким чином, Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти. Як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості за договором, який наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, [PERSON] станом на 30 березня 2016 року має поточну заборгованість за кредитним договором у розмірі 48\~341 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 31 170 грн. 96 коп. та із заборгованості за процентами та комісією у сумі 17 170 грн. 61 коп. 30 вересня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/09-1, відповідно до якого «Ідея Банк» відступив з 30 вересня 2015 року, а ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє», набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Згідно листа, що міститься в матеріалах справи, позивач письмово повідомляв відповідача про відступлення права вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Проте, відповідачем після відступлення права вимоги не здійснювалося сплат. Останній платіж за кредитним договором було здійснено 26 вересня 2014 року. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Статтями ст. 610, 611, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобовязання (неналежне виконання). При порушенні зобовязання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем [PERSON] порушені умови укладеного кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до позивача суд вважає позовні вимоги доведеними, та такими що підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 48 341 грн. 57 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп., та публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у судове засідання у сумі 330 грн. 00 коп. підлягають також стягненню з відповідача.

Outcome: approved