Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У квітні 2018 позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що з 11.11.1978 вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 20.06.2017. Звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, але нотаріус виявила, що шлюб між ними було розірвано за рішенням Чернігівського районного суду від 16.07.2012. Проте, після розірвання шлюбу та поділу майна згідно з ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12.02.2013 вони продовжили проживати разом та вести спільне господарство до смерті [PERSON] Тому для визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час їх спільного проживання вона просить встановити факт проживання її та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 16.07.2012 по 20.06.2017. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та доповнили, що встановлення цього факту необхідне також для прийняття спадщини. Також позивач зазначила, що вона прала речі [PERSON], готувала йому їсти, він залишився проживати з нею в одному будинку, але почав все частіше вживати спиртні напої. Відповідач возив його лікувати, але проживати він залишався з нею. Також вона приймала участь в організації поховання [PERSON] Відповідач (двоюрідний брат [PERSON]В.) та його представник заперечили проти позову та зазначили, що [PERSON] після розірвання шлюбу господарство з колишньою дружиною не вів, між ними був здійснений поділ майна за ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області. [PERSON] сам себе обслуговував та проживав у времянці, а до будинку йшов ночувати лише коли було холодно. Відповідач передавав йому харчі та ліки, возив на лікування, також після смерті [PERSON] він забирав тіло з моргу, домовлявся щодо його поховання, купував продукти для поминального обіду. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу позивач 11.11.1978 уклала шлюб з [PERSON] Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] він помер 20.06.2017. За рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.07.2012 цей шлюб було розірвано. Це рішення набрало законної сили 26.07.2012. Згідно з\~ч.2\~ст.114\~Сімейного кодексу\~України у разі\~розірвання шлюбу\~судом шлюб\~припиняється у\~день набрання\~чинності рішенням\~суду про\~розірвання шлюбу.Тобто у період з 16.07.2012 по 26.07.2012 позивач ще перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а тому для встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у цей період підстав немає. Щодо проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу та до смерті [PERSON], то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Також відповідно до ст.1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування за законом у четверту чергу. З дослідженої копії спадкової справи встановлено, що позивач подала заяву про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець четвертої черги, а відповідач подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до якого [PERSON] заповів ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та ? частину земельної ділянки, що знаходяться за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, село Старий Білоус, вулиця Калініна, 10, [PERSON] 09.02.2018 відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно. Отже, встановлення зазначеного факту необхідне позивачу для реалізації стверджуваних нею прав на спадщину та на частину спільного сумісного майна. Судом проаналізовані показання свідків, допитаних в судовому засіданні, в результаті чого зроблено наступні висновки. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали показання, що [PERSON] та [PERSON] проживали в одному господарстві, позивач прала речі [PERSON], готувала йому їжу, також він ночував у будинку. Проте, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Чернгівської області від 12.02.2013 було затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та було визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинка А-1 за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, село Старий Білоус, вулиця Калініна, 10, та на будинок Б-1 за цією ж адресою в цілому і на частину земельної ділянки. На іншу частину будинку А-1 та земельної ділянки визнано право власності за [PERSON] Свідок [PERSON], яка надавала [PERSON] правові консультації з приводу поділу майна, зазначила, що він їй розповідав, що жив в основному в будинку Б-1 та іноді ночував у великому будинку, харчувався сам. Під час судових засідань з [PERSON] він не розмовляв, вважав, що позивач може підсипати йому у їжу отруту та неприязно відзивався про неї. Після розлучення змінив пенсійну картку та завжди носив її при собі. Він вживав заходів щодо присвоєння окремого номеру будинку Б-1 та у 2014 році отримав свідоцтво про право власності на ? частину майна, що була виділена йому при поділі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що [PERSON] проживав окремо від дружини у времянці (будинок Б-1) та харчувався самостійно про що їм розповідав. Крім цього, в рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16.07.2012, яким було розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON], зазначено, що він давав пояснення, що не веде з [PERSON] спільне господарство та припинив з нею шлюбні відносини з березня 2012. Судом надавався строк для примирення терміном на 1 місяць, але примирення досягнуто не було. 19.09.2013 [PERSON] звертався до Старобілоуської сільської ради з заявою про присвоєння окремих номерів будинкам А-1 та Б-1. 08.04.2014 ним було отримане свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку А-1. Отже враховуючи, що [PERSON] після розірвання шлюбу намагався виокремити власні майнові права та припинити правовідносини, що повязували його з [PERSON], те що він не мав іншого житла та навіть після поділу майна залишився проживати в одному господарстві з [PERSON], яка залишилася співвласницею цього господарства, суд доходить висновку, що їх спільне проживання після розірвання шлюбу та часткова повязаність спільним побутом була зумовлена тим, що після поділу майна вони залишилися співвласниками житла та не мали іншого місця проживання, і ці відносини не носили характеру сімейних. Також відсутні будь-які докази, що між ними існували взаємні права та обовязки зумовлені саме проживанням однією сімєю, а не права та обовязки співвласників майна. Довідка Старобілоуської сільської ради від 02.03.2018 №284 не є доказом ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, оскільки, як зазначили допитані в судовому засіданні секретар сільської ради [PERSON] та Старобілоуський сільський голова [PERSON], ця довідка була видана виходячи з письмових пояснень свідків та з того, що вони були зареєстровані за однією адресою. Таким чином відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю після розірвання шлюбу, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed