Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У квітні 2016 року позивач ТОВ «СКОРПІО» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного [PERSON] та [PERSON] та посвідченого 14 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А., реєстраційний номер 438 та визнання права власності за ТОВ «СКОРПІО» на трикімнатну квартиру, загальною площею 56,10 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний договір є недійсним, оскільки [PERSON] незаконно здійснила продаж квартири, яка їй не належала на праві власності, [PERSON] Так, 14 листопада 2012 року ПП «СП «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належить ТОВ «Скорпіо», за результатами яких переможцем було визнано [PERSON] 11 червня 2014 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 5011-32/16515-12 визнано недійсними результати прилюдних торгів. Відповідач [PERSON], знаючи про існування вказаного рішення та беручи участь у судових засіданнях у справі № 5011-32/16515-2012 незаконно зареєструвала за собою право власності на квартиру та в подальшому, 14 квітня 2015 року її продала відповідачу [PERSON] Під час судового розгляду ухвалою суду від 3 листопада 2015 року було залучено ПАТ «Марфін Банк» та ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві як третіх осіб (т. 1 а.с. 235-236). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, неодноразово надавав письмові додаткові пояснення (т. 1 а.с. 49-50, 165-172). Представники відповідачів [PERSON], [PERSON] заперечили щодо задоволення позову, надали письмові заперечення (т. 1 а.с. 75-77, 213-214). Зазначили, що підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним немає, оскільки на час відчуження спірної квартири [PERSON], її власником була [PERSON] [PERSON] правомірно набула права власності на квартиру та є добросовісним набувачем. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки під час посвідченню нею договору купівлі-продажу квартири, було дотримано вимоги законодавства про вчинення нотаріальних дій. Згодом до судового засідання третя особа не з'явилась. Представники третіх осіб ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, ПАТ «Марфін Банк» до судового засідання не з'явилися з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у відсутність третіх осіб, оскільки їх явка до судового засідання не є обов'язковою і у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року позивачу ТОВ «Скорпіо» належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 174-175). 14 листопада 2012 року ПП «СП «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належить ТОВ «Скорпіо», за результатами яких переможцем було визнано [PERSON] На підставі цього [PERSON] видано свідоцтво про право власності квартиру на розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 97, 98). Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 червня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 визнано недійсними результати прилюдних торгів (т. 1 а.с. 139-147). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 вказане рішення суду скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ТОВ «Скорпіо» про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з продажу квартири (т. 1 а.с. 86-91) Постановою Вищого господарського суду України від 26 листопада 2014 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд (т. 1 а.с. 80-85) Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року у справі № 5011-32/16515-12 припинено апеляційне провадження у справі № 5011-32/16515-12 за апеляційною скаргою [PERSON] (т. 1 а.с. 92-96). Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2013 року у справі № 5011-32/16515-12 накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 51-54). Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 жовтня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 скасовано арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 55-57), яка ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2015 року залишена без змін (т. 1 а.с. 58-61). 14 квітня 2015 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчений 14 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А., реєстраційний номер 438 (т. 1 а.с. 99-101). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. Тому, доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує публічний порядок, є безпідставними, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири з цієї підстави задоволенню не підлягають. Доводи позивача про те, що між відповідачами [PERSON] та [PERSON] 14 квітня 2015 року укладено договір купівлі-продажу квартири під час дії заборони, оскільки ухвала господарського суду про скасування арешту на квартиру від 9 жовтня 2014 року набула законної сили 15 квітня 2015 року, а відтак такий договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним є безпідставними, оскільки відповідно до позовних вимог це не є підставою визнання купівлі-продажу недійсним. Крім того, під час укладення договору купівлі-продажу квартири, належним власником квартири була [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12. Тому, під час укладення вказаного договору купівлі-продажу станом на 14 квітня 2015 року будь-яких прав позивача порушено не було. Сторони договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] погодились на його укладання та спору про право власності на квартиру між ними не було. Також вимоги позивача про визнання за ТОВ «СКОРПІО» права власності на квартиру на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки відповідачами не визнається право власності на квартиру, задоволенню не підлягають, оскільки під час судового розгляду представниками позивача не доведено вказаних обставин. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України від 11 червня 2014 року № 6-52цс14. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Оскільки у справі, встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] вибула з власності ТОВ «Скорпіо» на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 (т. 1 а.с. 86-91), яка постановою Вищого господарського суду України від 26 листопада 2014 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд (т. 1 а.с. 80-85), а згодом ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року припинено апеляційне провадження у справі (т. 1 а.с. 92-96), то суд дійшов висновку, що квартира вибула з володіння власника ТОВ «Скорпіо» поза його волею й він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України, а не звертатись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнавати право власності повторно за собою. Суд також бере до уваги, що після припинення апеляційного провадження у справі від ТОВ «Скорпіо» не надходила заява про поворот виконання судового рішення в порядку ст. 122 ГПК України (т. 2 а.с. 57-58). Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір відповідачами не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed