Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У квітні 2015 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач) про стягнення банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір вкладу від 02.10.2014 р. на суму 11000,00 грн. (далі - договір 1) та від 14.05.2014 р. (далі - договір 2) - на 5000,00 доларів США. Після закінчення строку дій вказаних договорів, відповідач належні позивачу кошти в повному обсязі не повернув. Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь суми вкладів в розмірі 1100,00 грн. та залишок вкладу в розмірі 1010 доларів США; 3 % річних з урахування інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та проти постановлення заочного рішення не заперечувала. На стягненні 3 % річних з урахування інфляції не наполягала, оскільки, відмовилася від оголошення перерви для надання розрахунку та зазначення періоду стягнення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до договору - заяви № 300937/60589/5-14 від 02.10.2014 року, позивач розмістила вклад в сумі 11000,00 грн., на строк з 02.10.2014 р. по 02.03.2015 р., з нарахуванням 25,85 % річних. Факт розміщення позивачем грошових коштів підтверджується копією квитанції № 19 від 02.10.2014 р. Згідно договору - заяви № 300937/28824/6-14 від 14.05.2014 року, позивач розмістила вклад в сумі 5000,00 доларів США, на строк з 14.05.2014 р. по 14.11.2014 р., з нарахуванням 12,50 % річних та правом його неодноразового поповнення. 26.08.2014 р. позивачем було додатково внесено 560 доларів США. Факт розміщення позивачем грошових коштів підтверджується копією меморіального ордеру № 13492725 від 14.05.2014 р. та квитанцією № 65 від 26.08.2014 р. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.1,2 ст. 1066 ЦК України). Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про видачу коштів, однак, відповідач вкладені кошти позивачу не повернув. Також, позивач зазначала, що за договором 2 відповідач повернув відсотки та частину вкладу, а залишок складає 1010 доларів США. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 14.07.2015 р., становить 2196.3753, а тому сума заборгованості за договором 2 (1010,00 доларів США) у гривневому еквіваленті складає 22183,39 грн. Враховуючи те, що договором не передбачена відповідальність банку у вигляді сплати моральної шкоди за несвоєчасне виконання зобов'язання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даних вимог в повному обсязі. Зважаючи на викладене та надані пояснення, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів за договором 1 у розмірі - 11000,00 грн. та за договором 2 - 1010,00 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 331,83 грн.

Outcome: partial