Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який було зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис 852 від 30 серпня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що у 2014 році між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від цього шлюбу дітей не мають. З 2016 року сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Дітей від шлюбу не мають. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Позивач до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначено, що із позивачем шлюбних стосунків вона не підтримує, проживає окремо та просить провести розгляд справи за її відсутності. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 30 серпня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 852. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наполягають на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved