Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У жовтні 2019 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною, визнання права власності. Позивач просить: \~визнати дійсним попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 10.06.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; \~визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона згідно попереднього договору купівлі-продажу від 10.06.2019, який був укладений в простій письмовій формі, придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . При цьому між ними була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищезазначеного будинку, здійснено розрахунок за житловий будинок, сплачено обумовлену ціну у розмірі 1450,00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] власноруч написано розписку. Обумовлена ціна за житловий будинок, яка була сплачена [PERSON] , була встановлена згідно грошової оцінки майна, що була зроблена на момент підписання попереднього договору. Згідно п. 1 ч. 1 попереднього договору купівлі-продажу [PERSON] зобов`язалась не пізніше 12.06.2019 укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу (основний договір) житлового будинку. На сьогоднішній день [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань, ухиляється від оформлення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу, не відповідає на телефонні дзвінки, всіляко ухиляється від зустрічі. На теперішній час позивач проживає в придбаному житловому будинку, має намір виконати ремонтні роботи, провести заміни комунікацій всередині будинку, але не має можливості зробити це, оскільки не має правовстановлюючих документів на будинок. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання з`явились, позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі, зазначила, що через стан здоров`я не могла поїхати до нотаріуса для укладання основного договору. Наразі не бажає це робити. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 01.02.2019 [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . За умовами попереднього договору сторони домовились не пізніше 12.06.2019 укласти договір купівлі-продажу житлового будинку у нотаріальні формі на умовах, визначених цим договором. 01.02.2019 [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 1450 доларів США, що еквівалентно 37249,00 грн., в рахунок повної оплати житлового будинку, про що сторонами складено відповідну розписку. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. З диспозиції ч. 1 ст. 635 ЦК України вбачається, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. При цьому ч. 3 ст. 635 ЦК України визначає, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.ст. 2, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки правовідносини між сторонами виникли щодо купівлі-продажу нерухомого майна, то попередній договір мав би бути укладений у нотаріальній формі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У спірному ж випадку мова йде про попередній договір. Зазначена норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки вони мають інше правове регулювання, визначене ст. 635 ЦК України. Та обставина, що відповідач не виконала умов попереднього договору та ухилилася від укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку, не є підставою для визнання попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним з підстав, які вказує позивач. Ухилення відповідача від укладання основного договору у будь-якому випадку не є підставою для визнання дійсним попереднього договору. Більше того, позивач не ставить відповідачу у провину ухилення від нотаріального посвідчення саме попереднього договору. Водночас, як передбачено статтею 635 ЦК України, ухилення сторони від укладення основного договору має конкретні правові наслідки і такими є відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Враховуючи наведене, не є обґрунтованою і позовна вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на спірний житловий будинок. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed