Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням з уточненням позовних вимог, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на гаражний бокс [ADDRESS] . В обгрунтування заяви посилається на наступні обставини. Відповідно до рішення загальних зборів членів ГБК від 11.04.1980 року, протокол № 61 позивач отримав у користування гаражний бокс [ADDRESS]. Земельна ділянка під гаражним боксом № [NUMBER] знаходиться в фактичному користуванні Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць» та була відведена відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 03.10.1977 № 1446. Гаражний бокс № [NUMBER] про який йдеться вище було побудовано господарським способом приблизно в 1978 -1980 р., надбудова зроблена приблизно в 1984 році. Пайовий внесок за гаражний бокс в розмірі 250,00 крб. було сплачено мною 11.04.1980р. Таким чином, починаючи з 11.04.1980р. фактично добросовісно, відкрито, безпосередньо володів та користування вищеназваним майно, а саме гаражним боксом № [NUMBER], площею 44,4 кв.м., утримував його та завчасно сплачував протягом всього часу належні членські внески, заволодів даним майном законно та продовжує їм користуватися на сьогоднішній день. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2016р. відкрито провадження у справі/а.с.24/. 06.09.2017р. у повторному автоматичному розподілі вищевказана справа за протоколом повторного авто розподілу була зареєстровано за суддею Миколаєць І.Ю., у зв`язку з відстороненням судді [PERSON]/а.с.71/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2018р. розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідачем надано відзив в якому зазначає, що однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. У розумінні ст. 344 ЦК України володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном. Тобто, добросовісність може бути лише результатом фактичної помилки. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (безтитульність володіння). Враховуючи, що за позивачем закріплено право користування гаражним боксом № [NUMBER], він є членом автогаражного кооперативу «Олімпієць» та сплачував пайові внески, підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю відсутні. Позивачем не надано доказів щодо порушення, невизнання або оспорювання Київською міською радою його прав, свобод чи інтересів при визнанні права власності на жиле приміщення за набувальною давністю. Просилть відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи -голова правління КБЕІГ « Олімпієць» Петров В.В. надає свої заперечення проти позову в яких зазначає, що позивач дійсно являється членом кооперативу з 1979 р., в його володінні знаходиться гаражний бокс № [NUMBER]. Про надання дозволу на спорудження надбудови над гаражним боксом № [NUMBER] правління кооперативу та загальні збори кооперативу не надавали. Ніяких дозвільних і узгоджувальних документів [PERSON] не надавав, а самовільно спорудив надбудову над гаражним боксом, що суперечить проектній документації забудови КБЕІГ «Олімпієць». За таких умов [PERSON] не вправі вимагати визнання за ним права власності на гаражний бокс № [NUMBER], який має неузгоджені надбудови, що протирічить проектній документації забудови гаражних боксів кооперативу. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів від 03.10.1977р. № 1446 постановлено відвести виконкому Ленінградської районної Ради депутатів трудящих додаткову земельну ділянку площею близько 0,5 га для поширення території автогаражного кооперативу «Пролісок» по вул.В.Окружній в Леніградському районі/а.с.19/. Відповідно до довідки КБЕІГ «Олімпієць» № 1029 від 13.08.2016р. видана [PERSON] про те, що згідно рішення загальних зборів членів ГБК, протокол № 61 від 11.04.1980 р., він є членом кооперативу та є власником гаражного боксу № [NUMBER] загальною площею 44,4 кв.м (поверх перший 26,4 кв.м., підвал 18,0 кв.м.) та добудова 23,7 кв.м. в Святошинському районі м. Києва за адресою: [ADDRESS] . Сума пайового внеску за гаражний бокс в розмірі 250,00 крб., сплачено 11.04.1980 р. у повному у повному обсязі. Гаражний бокс № [NUMBER] КБЕІГ « Олімпієць» побудований господарчим способом та введений а експлуатацію 01.10.1980р./а.с.20/. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із п.п. 9-11, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. За змістом ст. 15 та ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд вважає, що оскільки відповідачем жодним чином не було порушено права позивача на спірне майно, користування яким проводиться безперешкодно, тому таке право у обраний позивачем спосіб не підлягає захисту в судовому порядку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed