Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачем. Відповідач матеріально не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, місце проживання його невідоме. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2019 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у призначене судове засідання. 10.12.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено про те, що заявлені позовні вимоги він не визнає, оскільки до червня 2019 року вони з позивачем проживали разом, а після вказаної дати також намагається піклуватися про дитину. Ходить з сином у садочок, купує йому речі. Неодноразово пропонував позивачеві укласти договір щодо сплати аліментів на утримання дитини, однак вона відмовлялася. Зазначив, що позивачем не обгрунтовано зазначений розмір аліментів, так як нею не було враховано, що існує виконавчий лист, на підставі якого він вже сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всій його доходів. Згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні підтримав поданий ним відзив, та просив стягувати аліменти у меншому розмірі, ніж просить позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 11). На даний час дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а. с. 12) та не заперечувалось сторонами . Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, приписи ст. 180 СК України, а також те, що при вирішенні даного спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. На підставі викладених позивачем аргументів, заперечень відповідача, наданих сторонами доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданим дійсними потребами дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial