Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного з приватним підприємством «Колос-РВ». Як підставу позову зазначила, що їй належить земельна ділянка площею 7,3875 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області. На підставі усної домовленості вказаною земельною ділянкою користувалося приватне підприємство «Колос-РВ» без укладення договору оренди. Вказує, що бажає самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, в звязку з чим зверталась до ПП «Колос-РВ» з вимогою не використовувати землю та повернути її. У вересні 2015 року з відповіді відділу держгеокадастру в Шевченківському районі вона дізналась, що 12.07.2011 року між нею та ПП «Колос-РВ» на вищезазначену земельну ділянку укладено договір оренди землі строком на 30 років і зареєстровано у відділі держкомзему у Шевченківському районі Харківської області. Оскільки договір оренди землі з ПП «Колос-РВ», укладений 12.07.2011 року та зареєстрований 27.01.2012 року вона не підписувала, просить визнати його недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та наполягали на його задоволенні, пояснивши, що кошти від ПП «Колос РВ» отримувала з 2011 по 2014 роки за фактичне використання землі. Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на його безпідставність зазначили, що дійсно 12.07.2011 року з [PERSON] укладено договір оренди землі на належну їй на праві власності земельну ділянку. Договір зареєстровано у передбаченому законом порядку. Отримуючи з 2011 року орендну плату за користування належною їй земельною ділянкою, вона знала про існування договору оренди землі з нею, а тому, застосувавши строки позовної давності, просять відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено наступне. Згідно державному акту серії ЯЛ № 186079 від 20.08.2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки № 188 площею 7,3875 га, кадастровий номер: 6325785000:02:000:0336, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області, (а.с. 6). Відповідно до вимог ст. ст. 16-18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 210 Земельного кодексу України угоди, укладені з порушенням встановленого законом порядку, визнаються недійсними. Як вбачається з матеріалів справи, договір зареєстровано 27 січня 2012 року у відділі держкомзему у Шевченківському районі Харківської області за № 632578504000925 (а.с. 8, 9, 24, 25). З 2011 року систематично, без будь-яких порушень ПП «Колос-РВ» сплачувало позивачу орендну плату, що підтвердила остання в судовому засіданні /а.с. 19, 20/. Висновком судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С.Бокаріуса від 09.02.2016 року № 12969 встановлено, що підпис від імені [PERSON] у спірному договорі оренди від 12.07.2011 року, укладеному між сторонами, виконаний не позивачем, а іншою особою (а.с. 59-67). Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 3, 4 статті 267 ЦПК України передбачено, що особа, яка виконала зобов»язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов»язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року. Оцінюючи встановлене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, то\~ відповідно, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed