Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він з 29.05.1995 року працював у відповідача на посаді підручного сталевара (третім) четвертого розряду в мартенівському цеху, ділянка печей. На підставі висновку Дніпропетровської обласної МСЕК № 917 від 30.10.2007 року згідно розпоряджень по мартенівському цеху № 869 від 19.12.2007 року, № 34 від 06.02.2008 року та № 147 від 01.04.2008 року, він був переведений на легку працю (розсильні роботи) з доплатою до середнього заробітку за попередньою посадою. Після надання йому повторного висновку Дніпропетровської обласної МСЕК № 890, від 13.11.2008 року, який підтвердив процент втрати ним професійної працездатності та неможливість роботи у шкідливих умовах праці, він був звільнений з роботи наказом № 23/к від 13.01.2009 року, - з посади підручного сталевару (третього) четвертого розряду з 13.01.2009 року за п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009 року він був поновлений на роботі. Після отримання висновку МСЕК № 618 від 09.11.2011 р., він також був звільнений з роботи - наказ № 745/К від 06.07.2012 р., - та поновлений на роботі рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. Приступити до роботи він мав з 19.06.2014 р, і неодноразово намагався це зробити, однак не був допущений до роботи, і представником відповідача йому було роз'яснено, що до роботи він зможе приступити тільки після подання заяви до виконавчої служби чи після отримання ним офіційного запрошення від відповідача. Оскільки він не був негайно допущений до роботи, позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ для примусового виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. Після цього звернення 04.07.2014 року позивач отримав офіційне запрошення відповідача приступити до роботи й приступив до роботи 07.07.2014 року. У зв'язку з цим позивач зазначає, що у нього виник вимушений прогул в період з 19.06.2014р. по 06.07.2014 р., а тому йому має бути виплачений середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 1767,36 грн.(147,28х12днів). Крім того, вважає, що в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, - відповідач неправомірно вираховував його попередній середній заробіток, що призвело до його необґрунтованого зменшення. З приводу незаконного зменшення його заробітку позивач звертався до відповідача та отримав відповіді № 589 від 01.12.2014 року, № 08/511-49 та 08/511-50 від 16.02.2015 р.. в яких було зазначено, що його середньогодинний заробіток станом на липень 2014 р. складав 17,95 грн. (середньоденний заробіток - 143,60 грн.). Таким чином, недоотримана ним сума заробітної плати (з урахуванням оплати його лікарняних листів) за період з 07 липня 2014 року по 13 січня 2015 року складає 6833,04 грн. Вказані дії відповідача призвели до глибоких хвилювань позивача та погіршення здоров'я, а тому позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. (а.с.1-5). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь [PERSON] заробітну плату за час затримки виконання рішення про поновлення незаконно звільненого працівника з 19 червня 2014 року по 06 липня 2014 року у розмірі 1767,36 грн., зобов'язано ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» здійснити нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за період з 07 липня 2014 року по 13 січня 2015 року із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 147, 28 грн. з врахуванням виплачених сум за вказаний період. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500 грн.(а.с.112-115). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу, та просить задовольнити позовні вимоги (а.с.122-124). В апеляційній скарзі представник ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» Головко О.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог в повному обсязі (а.с.143-147). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» Головко О.М. задоволенню не підлягає з наступних підстав. Установлено, що з 29 травня 1995 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, був прийнятий на роботу на посаду підручного сталевара (третім) четвертого розряду в мартенівському цеху, ділянка печей. За висновком МСЕК від 30 жовтня 2007 року йому було встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та переведено на легку працю з доплатою до середнього заробітку за його попередньою посадою. Наказом №745/к від 06 липня 2012 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009 року він був поновлений на роботі. Згодом після отримання висновку МСЕК № 618 від 09.11.2011 р., він також був звільнений з роботи - наказ № 745/К від 06.07.2012 р., - та поновлений на роботі рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р. Позивач негайно на роботі поновлений не був, а був поновлений лише 07.07.2014 року. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що [PERSON] фактично приступив до роботи 7 липня 2014 року, тому середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19 червня 2014 року (дня набрання рішення чинності) до 6 липня 2014 року (12 робочих днів) у сумі 1767грн. 36коп. підлягає стягненню на підставі ст. 236 КЗпП України, яка встановлює, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці у заробітку за час затримки. Посилання в апеляційній скарзі представника ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» Головко О.М. на те, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 143 грн. 60 коп. - протирічить рішенню Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р., а посилання на те, що наказ про поновлення позивача на роботі був виданий 19 червня 2014 року - не заслуговує не увагу, оскільки фактичне поновлення на роботі відбулось 7 липня 2014 року, і цих обставин представник відповідача не заперечував. Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача не заслуговують на увагу, оскільки фактично стосуються незгоди із рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2014 р., та зводяться до цитування норм діючого законодавства і не спростовують правильність висновків суду. Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи 500грн. на відшкодування моральної шкоди, суд 1 інстанції правильно посилався на ст. 237-1 КЗпП України, згідно із якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації ним свого життя. При цьому суд врахував ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, викликаних зменшенням його матеріального забезпечення, та виходив із принципів розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги позивача щодо замалого розміру моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки зводяться, в основному, до повторення обставин справи, переоцінки доказів, і не спростовують правильність висновків суду. Посилання апелянта стосовно хвилювань та нервувань з приводу порушення трудових прав, що призводить до роздратованості, замикання в собі, погіршення відносин з оточуючими людьми, - прийняти до уваги не можна взяти до уваги не можна, оскільки в розумінні ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відмовляючи у стягнення витрат на правову допомогу, суд 1 інстанції посилався на те, що відсутні документальні підтвердження надання такої допомоги. Однак, такі висновки суду не відповідають вимогам закону. Так, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так згідно п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрату у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 60 від 18 березня 2015 року, виданої адвокатським об'єднанням «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» (а.с.91). З урахуванням вищезазначеного, рішення в цій частині підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про стягнення з ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Outcome: partial