overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У жовтні 2015р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває в шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2006р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1697. В період шлюбу у подружжя народився син: [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка зазначала, що з серпня 2013р. вони з чоловіком проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння, довіри та поваги. Позивачка не бажає проживати з відповідачем однією сім'єю і продовжувати подружні стосунки, так як вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними неможливе. Посилаючись на дані обставини [PERSON] просила шлюб з [PERSON] розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, про що надала відповідну заяву (а.с.14). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити, про що надав відповідну заяву (а.с.15). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2006р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1697, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). В період шлюбу у сторін син: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини і з серпня 2013р. однією сім'єю не проживають. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 487,20грн., які повністю сплачено позивачкою при зверненні до суду. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112,115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У жовтні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним її сина [PERSON], [INFO], встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На обґрунтування заяви зазначила, що її син хворіє на психічне захворювання, у зв'язку з чим перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2 та проходив стаціонарне лікування в Київській міській психоневрологічній лікарні № 1. За своїм психічним станом син не здатен усвідомлювати значення своїх дій і не може керувати ними, у зв'язку з чим потребує постійного нагляду та встановлення над ним опіки. В суді [PERSON] заяву підтримала пославшись на вищевикладені обставини. Представник органу опіки та піклування Скрицький Т.П. заяву підтримав, надавши подання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. З 2004 р. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра, у 2004 та 2007 роках він проходив обстеження та лікування в медичних установах психіатричної спрямованості з діагнозами «Шизоафективний розлад, депресивний тип. Депресивно-параноїдний синдром», «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Параноїдний синдром. Виражений апатико-абулічний тип особистості». Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 20 в теперішній час [PERSON] також страждає на стійкий хронічний психічний розлад - шизофренію параноїдну, безперервний тип перебігу з вираженим апатико-дисоціативним дефектом - F20.0 згідно МКХ-10, і за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 28-29). Згідно з положеннями статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. За приписом статті 58 ЦК України над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка, а відповідно до частини 1 статті 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на те, що [PERSON] визнається недієздатним, він не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Обставин, які перешкоджають матері [PERSON] виконувати обов'язки опікуна сина, не встановлено, а отже подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про призначення її опікуном суд вважає обґрунтованим. На підставі статей 39, 58, 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У жовтні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 20.06.2003 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають двох неповнолітніх дітей: 2003 р. н. та 2007 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, в результаті чого сімейні стосунки погіршилися, виникають постійні сварки в сім'ї та непорозуміння, неодноразово сторони намагалися помиритися, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало, з травня 2015 року сторони проживають окремо за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви від: 10.11.2015 р., позивач [PERSON] просить суд розглянути справу в його відсутність, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується; 02.11.2015 р., відповідач [PERSON] просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з травня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 20.06.2003 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого [INFO] р., [INFO] р. народилися діти. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У жовтні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 21.11.2014 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стала несумісність характерів, в результаті чого сімейні стосунки погіршились, виникають постійні сварки та непорозуміння, неодноразово намагались помиритись, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало, з самого початку спільного сімейного життя відповідач проживав в місті Миколаїв і переїжджати до позивача не бажає, її до себе не запрошує, тобто сторони проживають окремо. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви від 30.10.2015 р.: позивача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з грудня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 21.11.2014 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого неповнолітніх дітей не мають. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У жовтні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 26.10.2012 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2012 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стало несумісність характерів, внаслідок чого між позивачем та відповідачем виникали постійні сварки та непорозуміння, неодноразово намагалися примиритися та змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило. Сімейні стосунки та спільне проживання сторони припинили з серпня 2015 року і до цього часу подружжя проживають окремо. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача від 24.11.2015 р., заявник просить суд розглянути справу в її відсутність, власні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 24.11.2015 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з серпня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 26.10.2012 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 15.11.2012 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У жовтні 2015 р. звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1800 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття. Просила стягнути таку ж суму за минулий час (за останні три роки). В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, погодилась на заочний розгляд справи, пояснила, що син [PERSON] знаходиться в неї на утриманні, відповідач проживає окремо. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2000 р., рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2011 р. шлюб розірваний (а.с. 5). Сторони мають сина: [PERSON], [INFO] (а.с. 4). У відповідності до довідки форми № 3, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. За даною адресою зареєстровані також: [PERSON], неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Позивачка займає посаду доцента кафедри екології та природокористування Чорноморського університету ім. Петра Могили, має дохід, за вирахуванням податків та інших платежів, за перше півріччя 2015 року в сумі 30438,96 грн. (а.с. 13). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Між сторонами договір про сплату аліментів не укладався. Відповідач не виконує обовязку по утриманню дітей, а тому з нього на користь позивачки слід присудити аліменти. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 1800 грн. щомісячно згідно ч. 1 ст. 184 СК України. Що стосується вимоги стягнути аліменти за минулий час, то в цій частині слід відмовити, оскільки позивачкою, у відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, не подано доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

у жовтні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Соснівської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадкове майно, вказуючи, що у березні 2012 року помер їх чоловік та батько [PERSON], після смерті батька залишилася спадщина у вигляді земельних ділянок площею 1,630 га та 0,670 га. В даний час позивачі не можуть скористатися правом на спадщину в звязку з відсутністю правоустановчих документів, тому позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельні ділянки. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що 26 листопада 1965 року в Соснівській сільській раді Гадяцького району [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], в звязку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Від шлюбу є дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.І., [INFO]. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,630 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 36311,94 грн. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,670 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 3532,95 грн. 10 березня 2012 року в с. Соснівка Гадяцького району [PERSON] помер. Згідно довідки Соснівської сільської ради на дату смерті [PERSON] проживав [INFO] разом з дружиною [PERSON], дочкою [PERSON] та онуками [PERSON] та [PERSON] З повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори вбачається, що після померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивачі є спадкоємцями на земельні ділянки після смерті чоловіка та батька [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з названим позовом, в якому зазначили, що 29.04.2014 р. помер [PERSON], який був сином [PERSON] та батьком [PERSON] і [PERSON] Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина щодо спадкового майна у виді земельної ділянки площею 0,1146 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Нова,96 в с. Прилиманське Овідіопольського району. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті спадкодавця є вони, тобто позивачі. В установленому законом порядку та строк вони звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках на спадкове майно у виді зазначеної вище земельної ділянки, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у виді жилого будинку їм відмовлено у звязку з тим, що право власності спадкодавця на це майно не було в установленому законом порядку зареєстроване. З наведених підстав позивачі просили визнати за кожним з них в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] сільська рада просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 93) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер 29.04.2014 р., що підтверджено свідоцтвом про смерть. (а.с.18) Позивач [PERSON] була матірю спадкодавця, а позивачі [PERSON] і [PERSON] діти спадкодаця і відповідно до ст. 1261 ЦК України вони є спадкоємцями за законом першої черги, в рівних частках. (а.с. 10-13,17) В установленому законом порядку та строк позивачі прийняли спадщину після смерті спадкодавця, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках на земельну ділянку площею 0,1146 га по вул. Нова,96 в с. Прилиманське, уклали договір про поділ спадкового майна, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок їм відмовлено у звязку з тим, що право власності спадкодавця на це майно в установленому законом порядку не було зареєстроване.(а.с. 14-16, 29-31) Право власності померлого [PERSON] на жилий будинок підтверджено випискою з погосподарської книги [PERSON] сільської ради Овідіопольського району. (а.с. 23) З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved