Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить встановити факт проживання її та відповідача однієї сім»єю без реєстрації шлюбу з листопада 2003 року по вересень 2016 року; визнати об»єктом спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з осені 2003 року почала проживати з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Вказує, що між ними склались усталені відносини, притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет, спільно заробляли кошти та користувались ними. У квітні 2004 року вони разом поїхали до Польщі на заробітки, оскільки хотіли придбати будинок. 29 вересня 2004 року вони повернулись із заробіток у с. Веснянка, де проживали в будинку її батьків. 20 грудня 2004 року за спільно зароблені кошти вони купили житловий будинок у тому ж селі по [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу на [PERSON], а навесні 2005 року поселились у ньому. [INFO] у них народився син [PERSON]. На даний час вони припинили спільне проживання й оскільки відповідач заперечує її право на житловий будинок, тому просить вирішити спір в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Віхерко Н.О. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять позов задоволити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів представнику за довіреністю [PERSON] Однак, у своїх письмових запереченнях проти позову [PERSON] вказав, що з позивачкою почав проживати однією сім»єю лише з червня 2005 року. До того часу в будинку батьків позивачки він ніколи не проживав, оскільки вони не дозволяли їм зустрічатись. Вказує, що дійсно у квітні 2004 року допоміг [PERSON] працевлаштуватись у Польщі, однак вони працювали у різних населених пунктах й спільно не проживали. У листопаді 2004 року у нього вже було достатньо власних коштів й він купив спірний будинок, після чого знову поїхав на заробітки, зробив ремонт у одній кімнаті та переїхав у будинок. В той час позивачка йому пожалілась на напружені відносини з батьком й оскільки вона йому подобалась, він запропонував їй переїхати до нього. З того часу вони почали проживати як одна сім»я, а у 2007 році у них народився син [PERSON]. Вказує, що стосунки тривали до травня 2016 року. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про утворення особами сім'ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім'ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст.74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст.256 ЦПК України). Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісною власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до роз»ясень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з вимогами частин 1 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності. У своїх письмових запереченнях [PERSON], а також його представник [PERSON] у судовому засіданні визнали факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01 червня 2005 року по 01 травня 2016 року, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. Вказуючи, що проживання з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу мало місце з листопада 2003 року, [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надала лише довідку виконкому Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №838 від 26 вересня 2016 року, про те, що вона та син зареєстровані разом із відповідачем у будинку [ADDRESS], а також посилалась на покази свідків. Разом з тим, свідок [PERSON] є близькою подругою [PERSON] й у 2003 році їй було всього 13 років, а свідки [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки, тому суд вважає їх зацікавленими особами у вирішенні спору та критично оцінює її показання про те, що сторони почали проживати як сім»я після закінчення [PERSON] школи. Показання свідка [PERSON] не є такими, що підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім'єю, оскільки зводяться до того, що він, як сусід батьків [PERSON], бачив, як [PERSON] за півроку до того, як вони з [PERSON] виїхали до Польщі на заробітки, часто виходив від батьків [PERSON] Показання інших свідківв : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зводяться до того, що сторони проживали як одна сім»я, вели спільне господарство та мали спільний побут після того як [PERSON] переїхала в будинковолодіння по [ADDRESS]. Що стосується реєстрації позивачки у будинку [ADDRESS] Старокостянтинівського району Хмельницької області, то вбачається, що вона була зареєстрована у будинку з [INFO], що підтверджується копією заяви [PERSON] від 17.07.2007 року, адресованої сільському голові Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про надання згоди на реєстрацію [PERSON] в спірному будинковолодінні. Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не було представлено суду належних доказів на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з листопада 2003 року по 01 червня 2005 року, зокрема наявності усталених відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також наявності єдиного бюджету у цей період. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] не доведено факту її проживання з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2003 року по 01 червня 2005 року, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Разом з тим, враховуючи визнання відповідачем факту спільного проживання з позивачкою однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 01 червня 2005 року по 01 травня 2016 року, суд вважає за можливе задовольнити позов у цій частині та встановити факт проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу у вищевказаний період. Судом також встановлено, що 20 грудня 2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Т.О. (зареєстровано в реєстрі за №3878), придбав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. За правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зазначені положення відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08 червня 2016 року №6-2253цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. Оскільки спірний будинок був придбаний [PERSON] раніше, а ніж він почав проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу із [PERSON], й остання не довела, що ця нерухомість була придбана в результаті її та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти, тому спірний будинок не є об»єктом спільної сумісної власності сторін й не підлягає поділу. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання об»єктом спільної сумісної власності житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також визнання за нею права власності на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed