Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

У зв`язку з тим, що 31 липня 2016 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] та [PERSON] , як позичальниками, був укладений договір позики 40000,00 гривень та 1650 доларів США, зі строком повернення в липні 2017 року, факт отримання грошей підтверджується власноручно виконаною [PERSON] розпискою, завіреною власним підписом обох позичальників, в установлений договором строк [PERSON] та [PERSON] суму позики не повернули і від її повернення відмовляються, позивачка звернулася з позовом до суду і просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики та судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. Пояснила, що згідно розписки [PERSON] разом з дружиною, прізвище якої не пам`ятає, позичили в неї під відсотки кошти, які вона вимагає повернути, оскільки вона є вдовою, проживає сама, дані кошти потрібні їй на лікування. Зазначила, що кошти позичила 31 липня 2016 року, відповідачі обіцяли кошти швидко повернути, однак [PERSON] нічого не повернув, окрім двох випадків, коли отримала від нього по 84 долари США в якості відсотків, розписки про отримання яких вона не писала, автомобіль в заставу не залишив, хоча обіцяв це зробити, на телефонні дзвінки відповідачі не відповідають. Зазначила, що відповідачі обоє прийшли до неї з метою позики, однак [PERSON] сам писав розписку, запропонував автомобіль в заставу, кошти були передані йому, обидва рази саме [PERSON] приїздив та повертав кошти в якості відсотків, однак той факт чи перебувають відповідачі у шлюбі вона не перевіряла, це вона дізналася зі слів [PERSON] , який про це зазначив в розписці, яку вона і обоє відповідачів підписали. Виходячи з цього просить стягнути суму боргу, яка складає тіло позики, від стягнення відсотків відмовляється. Представник позивачки, адвокат Раджабов О.Ш., в судовому засіданні підтримав позов і пояснення своєї довірительки. Пояснив, що [PERSON] при написанні розписки сам вказав [PERSON] як свою дружину. Дана розписка підписана як позивачкою, так і обома відповідачами, ніяких заперечень стосовно розписки, в тому числі з боку [PERSON] , не було, а тому вважає, що в даному випадку відповідачі мають відповідати за зобов`язаннями солідарно, оскільки у відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України, це є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначає, що претензія направлялася тільки [PERSON] , однак просить позов задоволити в повному обсязі і стягнути суму боргу солідарно з обох відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи у його відсутності. Суд визнає неявку відповідача до суду неповажною і приходить до висновку про можливість розгляду справи у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином. Представник відповідачки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов в частині до [PERSON] не визнав і пояснив, що з тексту розписки випливає, що саме [PERSON] брав кошти у позивачку і зобов`язувався їх повернути, [PERSON] підписалася у розписці в якості свідка отримання [PERSON] позики. Той факт, що саме останній отримав кошти від позивачки, сама [PERSON] підтвердила у судовому засіданні. Крім того, у сімейних відносинах відповідачі між собою не перебували і не перебувають, тобто не мають спільних зобов`язань. Щодо того, що [PERSON] не внесла корективи до розписки зазначив, що відповідачі не є юристами, тому такий текст розписки його довірителька підписала не читаючи. Чому [PERSON] вказав її у розписці як дружину, не знає, відмітки про укладення шлюбу у паспорті [PERSON] немає. Виходячи з цього, просить позов задоволити в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , в частині стягнення заборгованості з [PERSON] просить відмовити. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно розписки від 31 липня 2016 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] та його дружиною [PERSON] , як позичальниками, був укладений договір позики 40000,00 гривень та 1650 доларів США, зі строком повернення в липні 2017 року, про що зазначено в розписці, копія якої долучена до матеріалів справи, а оригінал був досліджений в судовому засіданні. Позивачка виконала свої зобов`язання за договором і передала особисто [PERSON] обумовлену суму грошей, що підтверджується вказаною розпискою, яка вчинена [PERSON] і завірена його підписом та підписом [PERSON] . Однак, сума позики позивачці в установлений договором строк повернута не була. 22 липня 2019 року позивачка направила [PERSON] лист-претензію з вимогою повернути борг, але останній на нього не відреагував і суму позики не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 509 ЦК України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов`язання за договором позики, виникла заборгованість, яку в добровільному порядку він не погашає, тобто в наявності є порушення прав позивачки, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, позов в частині стягнення боргу з [PERSON] є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а отже підлягає в цій частині до задоволення і сума заборгованості підлягає стягненню саме з [PERSON] . Що стосується солідарного стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Суд установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки [PERSON] , яка підтверджує як факт отримання саме ним коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути саме ним ці кошти. На підтвердження того, що позика отримана саме [PERSON] є те, що саме він власноручно написав розписку, саме він отримав в руки позику, повертав відсотки за договором позики, зобов`язувався надати в заставу автомобіль, що підтвердила позивачка в судовому засіданні. Посилання представника позивача, адвоката Раджабова О.Ш., на ст.60 Сімейного кодексу України, яка передбачає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, як на підставу солідарної відповідальності як чоловіка і дружини, оскільки позика є спільна сумісна власність подружжя, не можуть братися судом до уваги як доказ перебування відповідачів у шлюбі, оскільки шлюб між сторонами у встановленому законом порядку укладено не було. Інших доказів, які б вказували, що відповідачі перебувають у фактичних шлюбних стосунках (рішення суду і т.д.) суду надано не було. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року № 2947-III). Рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка і дружини [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно ч.6 вищезгаданої статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи той факт, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували на момент укладення договору позики у шлюбних відносинах, вважати позику як спільна сумісна власність подружжя неможливо, а тому позов в частині солідарного стягнення боргу з [PERSON] до задоволення не підлягає. В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved