Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат за комунальні послуги в сумі 2\~718 грн.28 коп., які утворилися внаслідок невзяття участі у витратах на утримання будинку № 42 по вулиці Калузькій в місті Маріуполі Донецької області по сплаті послуг з газопостачання, відповідно до належної йому частки у праві власності на спірний будинок. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вона є співвласницею домоволодіння № 42 по вулиці Калузькій в місті Маріуполі Донецької області, співвласниками якого також є відповідач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 2016 року на підставі рішення суду було проведено поділ вищевказаного житлового будинку, внаслідок чого їй було виділено в натурі 43/64 частки вказаного будинку, а [PERSON] 17/64 часток будинку із припиненням спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно. До виділу [PERSON] за рішенням суду в натурі частки будинку зі спільної часткової власності нею було здійснені витрати по сплаті послуг з газопостачання. В спірному домоволодінні зареєстровано два приладу обліку споживання природного газу та відповідно відкрито два особових рахунка - 19538 і 19536, за якими нею було сплачено 12\~216,08 грн., в тому числі 5\~745,53 грн. за особовим рахунком 19538 та 6470,55 грн. за особовим рахунком 19536. Врахувавши поступовість набуття відповідачем у власність часток будинку (1/8 частка відповідно до ухвали суду від 15 серпня 1978 року; 1/8 частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 2013 року; 1/64 частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2014 року), за її розрахунком сума послуг з газопостачання, які підлягають стягненню з відповідача по особовому рахунку 19538 складає - 1407 грн.66 коп.; по особовому рахунку 19536 - 1310,62 грн. На підставі переліченого просила суд стягнути на її користь витрати по сплаті послуг з газопостачання з відповідача в загальній сумі 2\~718 грн.28 коп. В ході розгляду справи позивачка [PERSON] збільшила свої вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь також витрати на правову допомогу в сумі 1\~000 грн. При розгляді справи [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили задовольнити її. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні, вказуючи, що фактично у всьому спірному будинку проживала і проживає сама позивачка, вона користується комунальними послугами, тому і повинна їх оплачувати. Будь-яких квитанцій на імя відповідача не надходило, тому він визнає свій борг частково в сумі 500 гривень. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Судому встановлено, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2016 року було проведено поділ житлового будинку № 42 по вулиці Калузькій в місті Маріуполі Донецької області, між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом виділу позивачці [PERSON] 43/64 частки вказаного будинку, а [PERSON] 17/64 часток будинку із припиненням спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно (а. с.44-48). Вказаним судовим рішенням від 25 лютого 2016 року також було встановлено, що [PERSON] в порядку спадкування за заповітом та за законом без офіційного оформлення своїх спадкових прав фактично набула право власності на 43/64 частки спірного будинку, а [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом без офіційного оформлення своїх спадкових прав фактично набули право власності кожний на 1/32 (2/64) частки вказаного будинку (а. с.44-48). Таким чином сторони по справі були співвласниками належної їм на праві спільної часткової власності нерухомості до 15 березня 2016 року, тому повинні були брати участь у витратах на утримання житлового будинку № 42 по вулиці Калузькій в місті Маріуполі Донецької області відповідно до належної їм частки у праві власності на спірний будинок. При цьому як вбачається з матеріалів справи 15 липня 2014 року за № 19538/0/17755 позивачкою [PERSON] укладено договір з ПАТ «Маріупольгаз» про надання послуг з газопостачання ( а.с.37-43). З наданих позивачкою квитанцій вбачається, що за адресою: вулиця Калузька в місті Маріуполі, будинок № 42 зареєстровано два приладу обліку споживання природного газу та відповідно відкрито два особових рахунки: 19538 і 19536 (а.с.7-36). Крім цього з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатила за спожитий природний газ в будинку № 42 по вулиці Калузькій в місті Маріуполі наступні суми: за особовим рахунком № 19538, у грудні 2012 року 121,53 грн.; у лютому 2013 року 385 грн.; у липні 2013 року 55 грн.; у вересні 2013 року 110 грн.; у жовтні 2013 року 110 грн.; у листопаді 2013 року 330 грн.; у грудні 2013 року 330 грн.; у квітні 2014 року 220 грн.; у травні 2014 року 220 грн.; у червні 2014 року 330 грн.; у серпні 2014 року 200 грн.; у вересні 2014 року 250 грн.; у листопаді 2014 року 200 грн.; у грудні 2014 року 650 грн.; у березні 2015 року 250 грн.; у квітні 2015 року 400 грн.; у травні 2015 року 350 грн.; у червні 2015 року 200 грн.; у липні 2015 року 600 грн.; у жовтні 2015 року 50 грн.; у лютому 2016 року - 84 грн. (а.с.24 - 36). за особовим рахунком № 19536, у лютому 2013 року - 330 грн.; у березні 2013 року - 610 грн. та 200 грн.; у квітні 2013 року 350 грн.; у травні 2013 року 110 грн. та 220 грн.; у червні 2013 року 165 грн.; у липні 2013 року 500 грн.; у серпні - жовтні 2013 року по 110 грн. відповідно; у листопаді 2013 року -330 грн.; у лютому 2014 року -800 грн.; у квітні 2014 року 330 грн.; у травні та червні 2014 року по 100 грн. відповідно; у грудні 2014 року 250 грн.; у квітні 2015 року 100 грн.; у травні 2015 року 150 грн. та 100 грн.; у червні 2015 року 140 грн.; у серпні 2015 року 500 грн.; у жовтні 2015 року 50 грн.; у листопаді 2015 року -150 грн.; у лютому 2016 року 500 грн.; у квітні 2016 року 500 грн. та 305 грн.55 коп.; у травні 2016 року 1\~000 грн.; у липні 2016 року 1000 грн. (а.с.7-23). З розрахунку надного позивачкою суду, з урахуванням поступовості набуття відповідачем [PERSON] у власність часток спірного будинку сума витрат по сплаті послуг з газопостачання становить: по особовому рахунку 19538: 671,53 грн. х1/8 (до жовтня 2013 року) =83,94 грн.; 1540 грн. х ? (з жовтня 2013 року по серпень 2014 року) = 385 грн.; 3\~534 грн. х 17/64 (з серпня 2014 року по березень 2016 року)= 938,72 грн. Усього по особовому рахунку 19538 -1407 грн. 66 коп. По особовому рахунку 19536: 2705 грн. х 1/8 ( до жовтня 2013 року) = 338,12 грн.; 1770 грн. х ? ( з жовтня 2013 року по серпень 2014 року)=442,50 грн.; 1995,55 грн. х 17/64 ( з серпня 2014 року по березень 2016 року) = 530,07 грн. Усього по особовому рахунку 19536 - 1310,62 грн. При цьому суд погоджується з таким розрахунком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). На підставі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі зазначаються поточні та попередні показання засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Враховуючи те, що між сторонами по справі не було встановлено угоди з оплати послуг з газопостачання при користуванні спірною нерухомістю, що належала їм на праві спільної часткової власності, та зважаючи на те, що позивачкою [PERSON] такі витрати були понесені одноособово, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивачки доведених в суді витрат останньої по сплаті послуг з газопостачання в домоволодінні № 42 по вулиці Калузькій в місті Маріуполі Донецької області по особовому рахунку №19538 в сумі 1407 грн.66 коп., по особовому рахунку № 19536 в сумі 1310,62 грн., усього в загальній сумі 2\~718,28 грн. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат на користь позивачки з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). За п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. За положеннями ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правовою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом [PERSON] 25 серпня 2016 року уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги, згідно якого останння взяла на себе зобов'язання\~\~надати клієнту правові консультації, здійснити підготовку матеріалів (документів) для звернення до суду. З товарного чеку № 1 від 09 листопада 2016 року вбачається, що за складання позовної заяви [PERSON] понесла витрати у сумі 1 000 грн. Позовна заява складена на пяти сторінках та містить детальний виклад обставин, якими обґрунтуванні позовні вимоги, правові обґрунтування позову та детальний розрахунок боргу. З огляду на викладене та враховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає за можливо стягнути з відповідача на користь позивача вирати на правову допомогу в сумі 500 гривень.

Outcome: partial