Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON], в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся до суду із позовом\~до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі [PERSON] «Суха Балка»)\~про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. Позов мотивовано тим, що він з 16.04.1996 по 19.05.1997 працював на підприємстві відповідача (шахта ім. Фрунзе») підземним прохідником. 15.03.2001 рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлене професійне захворювання: вегетативно-сенсорна поліневропатія рук, помірно виражена 2 ст. з дистрофією у вигляді шийного спондилоартрозу, плечолопаткового періартрозу і дефартрозу ліктьових суглобів НФ 1-2 ст., з вираженими судинними порушеннями на кистях. За висновком МСЕК МСЕ-ДНА-01 №275178 позивачу було встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності первинно з подальшим переоглядом. 15.06.2016 позивачу зазначений відсоток та третя група інвалідності встановлені безстроково. На теперішній час він постійно переносить фізичні страждання, а саме відчуває постійний біль і оніміння в руках, підвищену мерзлякуватість кінцівок, напади побіління пальців рук при охолодженні, судоми в пальцях рук, біль в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у ліву ногу по задній поверхні, виражений біль в ліктьових суглобах, біль і набряклість у суглобах правої кисті та променево-запясткового суглоба. Вважає, що з вини підприємства, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода у звязку з професійним захворюванням, просить суд стягнути з відповідача 148 920,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. 04 жовтня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач 22 жовтня 2018 року отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви, однак не скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з травня 2001 року, коли з [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач [PERSON] з 16.04.1996 року по 19.05.1997 року працював на підприємстві відповідача підземним прохідником. 19.05.1997 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.27). Відповідно до акту №09/2001 розслідування професійного захворювання від 10.04.2001 професійне захворювання (вегетативно-сенсорна поліневропатія рук, помірно виражена 2 ст. з дистрофією у вигляді шийного спондилоартрозу, плечолопаткового періартрозу і дефартрозу ліктьових суглобів НФ 1-2 ст., з вираженими судинними порушеннями на кистях) у [PERSON] виникло за час роботи в підземних умовах, зокрема на шахті ім. Фрунзе (1 рік 1 місяць)на посаді підземного прохідника, виконуючи буріння шпуров під час проходки вертикальних та горизонтальних скважин, при цьому піддавався впливу наступних промислових факторів: пил 4,9мг/м3 при ПДК 2,0мг/м3 (40% зміни); шум 111 дБА при ПДУ 80дБа (30-40% зміни); локальна вібрація 115ДБ при ПДУ 112ДБ (20-30% зміни); маса вантажу, що піднімається та переміщується до 30кг (10% зміни). Витягом з акту ВТЕК №00011977 від 14.05.2001 [PERSON] встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40% первинно починаючи з 03 травня 2001 року по 01 червня 2002 року (а.с. 9). Витягом з акту ВТЕК №00017379 від 25.04.2002 та подальших переоглядах [PERSON] встановлено повторно 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с.7,8). Останнім висновком МСЕК від [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с.6). Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на\~шахті «Фрунзе» [PERSON] «Суха Балка» та отримав професійне захворювання, пов'язане із виконанням трудових обовязків, тому йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона\~починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце у 2001 році, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з\~огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у звязку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно\~статті 3\~Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоровя, в звязку із виконанням ним трудових обовязків затверджених\~постановою КМ України від 23.06.1993р. №472, що діяли на час виникнення правовідносин моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати\~\~або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається\~\~в\~\~кожному конкретному\~\~випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не\~\~може\~\~перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин , було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує вказані роз'яснення Пленуму й виходячи з меж відшкодування моральної шкоди, встановлених ст.\~440-1\~ЦК України в редакції 1963 року та п. 11 Правил в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, визначив її у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати на час розгляду справи, виходячи із встановленого ст.\~8\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» її розміру у сумі 3723 грн. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачеві\~моральної шкоди,\~суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності та третю групу інвалідності, які встановлені безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, період роботи на підприємстві відповідача (1 рік 1 місяць), та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 33507 грн.( з розрахунку 3723грн. х 9, де 3723 мінімальна заробітна плата та 9 кратний розмір мінімальної заробітної плати), що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial