Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. 10.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що 09.04.1983 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру у [ADDRESS], гараж № 38 у гаражному кооперативі «Крошня» і гараж № 125 у Гаражному кооперативі «Автолюбитель», а також інше майно, перелік якого вказано у позовній заяві. Оскільки добровільно подружжя не досягло згоди при розподілі майна, тому просять поділити його у судовому порядку. 26.07.2017 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, та без участі її представника. Позовні вимоги в частині визнання обєктом спільної сумісної власності та поділу по ? частині за позивачем та відповідачем квартири за адресою: [ADDRESS] підтримує та просить задовольнити. Решту позовних вимог щодо поділу рухомого майна просить залишити без розгляду. Щодо залишення зустрічного позову без розгляду не заперечує. 25.07.2017 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення та заперечення, в яких він просить розглядати справу у його відсутності та залишити без розгляду позовні вимоги, що викладені в його зустрічному позову без розгляду та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі за виключенням визнання права власності за кожним з подружжя по ? частині квартири [ADDRESS]. Ухвалою Богунського районного суду від 26.07.2017 року, позовну заяву [PERSON] до\~ [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя в частині поділу майна, окрім визнання обєктом спільної сумісної власності та поділу по ? частині за позивачем та відповідачем квартири за адресою: [ADDRESS] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна - залишено без розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09.04.1983 Волосівською сільською радою народних депутатів Андрушівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с 15). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11.06.2014 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. (а.с 42). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що \~ при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналіз досліджених судом доказів вказує про те, що під час перебування сторонами у шлюбі ними придбано квартиру [ADDRESS]. Оскільки стороною відповідача не надано до суду достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ці речі придбані не за спільні кошти, а тому спірне майно є об'єктами спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року\~\~№ 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. \~\~\~\~ У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017 року, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо неподільності квартири та доказів її дійсної вартості, дійсної вартості автомобіля, так як у справі містяться різні висновки спеціалістів щодо вартості майна, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд вважає неможливим реальний поділ цього майна та здійснює його поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на нього по 1/2 його частині. Враховуючи викладене та

Outcome: approved