Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У жовтні 2015 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що з 2000 р.він проживає однією сім*єю з [PERSON],сторони ведуть спільне господарство,піклуються один про одного,виховують дитину [PERSON]від першого шлюбу,але у зареєстрованому шлюбі між собою не перебувають. 25.03.2008 р.між АКБ «Укрсоцбанк»(на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк»)та [PERSON]був укладений кредитний договір № 049/08,відповідно до умов якого банк надав [PERSON]кредит у розмірі 200\~000 гр.із сплатою 14,5 % річних строком до 23.03.2008 р. Позивач вважає,що при укладанні кредитного договору,який не є дрібним побутовим,була потрібна його згода згідно приписів ст.65,74 ч.1 СК України,а у зв*язку з невиконанням [PERSON]зобов*язань за кредитним договором порушені майнові права [PERSON],оскільки в майбутньому кредитор може стягувати заборгованість за рахунок спільного нерухомого майна сторін. Посилаючись на ці обставини,позивач просить суд на підставі ст.203,215 ЦПК України,ст.60,65,74 СК України визнати недійсним кредитний договір № 049/08,укладений 25.03.2008 р.між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]підтримав вимоги свого довірителя,просив їх задовольнити.Пояснив,що сторони з 2000 р.без реєстрації шлюбу проживають однією сім*єю,мають дитину та ведуть спільне господарство.Як стало нещодавно відомо позивачу,25.03.2008 р.[PERSON]уклала з ПАТ «Укрсоцбанк» кредитний договір та отримала кошти 200000 гр.під заставу квартири,які на потреби сім*ї не витратила,на теперішній час кошти на погашення заборгованості по кредиту можуть бути стягнуті за рахунок їх спільного майна,тому позивач звернувся до суду із даним позовом,захищає своє порушене право спільної власності на майно з підстав,передбачених ст.65,74 ч.1 СК України.Просить суд визнати недійсним кредитний договір,укладений 25.03.2008 р.між [PERSON]та ПАТ «Укрсоцбанк»,оскільки при його укладанні були порушені вимоги ст.203 та 215 ЦК України. Позивач [PERSON],явка якого в судове засідання була визнана обов*язковою,особисто в суд не з*явився. Відповідач [PERSON]В.в судовому засіданні позов визнала та пояснила,що з 2000 р.проживає спільно із [PERSON],шлюб між ними не зареєстрований,позивач є батьком їх спільної дитини [PERSON],[INFO],проте батьком дитини не записаний.Для ведення бізнесу як фізичній особі-підприємцю їй були потрібні кошти,які вона отримала у кредит в розмірі 200000 гр.,уклавши 25.03.2008 р.кредитний договір із ПАТ «Укрсоцбанк» під заставу квартири за адресою [ADDRESS],про що позивача до відома не поставила.Через виникнення кризових явищ в економіці,вона не змогла належним чином виконувати свої зобов*язання перед банком,на теперішній час банк пред*явив до суду позов про звернення стягнення на квартиру,яку у 2001 р.вони придбали спільно з позивачем.Не заперечувала проти визнання кредитного договору недійсним,так як згоду позивача на його укладання не отримувала. Представники відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» за довіреністю [PERSON]та [PERSON]В.в судовому засіданні проти позову заперечували з тих підстав,що при укладанні кредитного договору та пов*язаного із ним договору іпотеки особисто [PERSON]повідомила банк і нотаріуса,що розлучна,у цивільному шлюбі не перебуває,інші особи,крім власників,права на майно,передане в іпотеку,не мають,тому договір був укладений з дотриманням всіх передбачених законом вимог.Факт родинних відносин між позивачем [PERSON]та відповідачем [PERSON] належними допустимими доказами не встановлений ,його право власності на майно,передане в іпотеку,та порушення цього права внаслідок укладання оспорюваного договору не підтверджені. Просили відмовити у позові в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що 25.03.2008 р.між [PERSON]та АКБ «Укрсоцбанк»(на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») був укладений кредитний договір № 049/08,відповідно до умов якого банк надав [PERSON]кредит у розмірі 200\~000 гр.із сплатою 14,5 % річних строком до 23.03.2008 р. В забезпечення виконання зобов*язань за кредитним договором,25.03.2008 р.між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON]В.і [PERSON]був укладений іпотечний договір № 049/08,за умовами якого,[PERSON]та [PERSON]передають в іпотеку належну їм на праві власності по ? частині кожному квартиру [ADDRESS]. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. За змістом ст.ст.572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Доводи позивача про недійсність кредитного договору полягають у тому,що на момент його укладання 25.03.2008 р.він та [PERSON] проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, а майно, набуте ними за час спільного проживання,зокрема,квартира,яка є предметом іпотеки,належить їм на праві спільної сумісної власності,тому відсутність його згоди на укладання [PERSON]кредитного договору є підставою для визнання цього договору недійсним. Відповідно до\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами\~статті 4 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~Стаття 11 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~Статтею 15 ЦПК України\~визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Тобто, кожна особа має право на захист свого\~цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст.\~3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду (\~статті 4 ЦПК України). Досліджені в судовому засіданні докази не підтвердили заявлених позивачем вимог і обставин,визначених ним як предмет доказування. Так,з паспорту [PERSON],завірена копія якого долучена до матеріалів справи,суд встановив,що відповідачка зареєстрована за адресою [INFO],відомості щодо її перебування у зареєстрованому шлюбі відсутні. Відомості про те,у який період часу [PERSON]перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою,в матеріалах справи відсутні. Позивачем на підтвердження тих обставин,що він не перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою,доказів не надано. З пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено,що позивач зареєстрований за адресою [INFO],саме цю адресу позивач вказав у позові як місце свого проживання. Жодних об*єктивних підтверджень тих обставин,що позивач та відповідач [PERSON]В.з 2000 р. проживають спільно,зокрема,за адресою [ADDRESS],в судовому засіданні не встановлено. Вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2001 р.,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]за реєстровим № 5511,зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно,є власністю [PERSON]та [PERSON],як про це зазначено у договорі іпотеки. Жодних доказів належності квартири за адресою [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON]та [PERSON]І.в судовому засіданні не встановлено. З наведеного суд дійшов до висновку,що на момент укладання [PERSON]кредитного договору із банком,в якості забезпечення якого в іпотеку була передана вказана вище квартира,її власниками були [PERSON]та [PERSON] В заяві позичальника від 01.03.2008 р.до ПАТ «Укрсоцбанк»,заяві нотаріусу від 25.03.2008 р.,які подавалися особисто [PERSON],відповідач підтвердила,що у зареєстрованому шлюбі не перебуває,у цивільному шлюбі з іншою особою не проживає,про те,що інші особи,окрім [PERSON]та [PERSON],не мають права на вказану вище квартиру,[PERSON]засвідчила в договорі іпотеки. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Виходячи з того,що обставини,які позивач визначив предметом доказування у даній справі,про фактичне проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]на час укладання кредитного договору,не знайшли свого підтвердження доказами,а сама по собі відсутність його згоди,як особи із невизначеним статусом та правами,на укладання кредитного договору [PERSON]В.у той час,коли вони не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою,не є підставою для визнання кредитного договору недійсним,оскільки внаслідок цього порушень будь-яких прав позивача не відбулося. Такі висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 16.05.2012 року по справі № 6-36цс12(та інші),\~правовий висновок якого в силу ст. 360-7\~\~ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. На підставі ст.3,10,11,57,60,88,212-215,218,294 ЦПК України,ст.11,203,215 ЦК України,ст.65,74 СК України,суд-

Outcome: dismissed