Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 50 тис. грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову покликається на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 23.04.2015 року, яким відповідача було засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України за вчинення ДТП. Зазначив, що діями відповідачами йому було завдано фізичного болю й страждань у звязку з каліцтвом, у результаті чого він отримав інвалідність ІІІ групи та був звільнений з роботи з правоохоронних органів. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча судом вживались всі необхідні заходи для повідомлення його про день і час розгляду справи, шляхом надсилання за його зареєстрованим місцем проживання ухвали про відкриття провадження, копій документів повісток про виклик до суду. При цьому, відповідач не подав заяву про відкладення розгляду справи, не повідомив причини неявки, у звязку з чим, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Згідно письмових заперечень на позовну заяву, поданих 05.07.2016 року представником відповідача, останній позов не визнав, вважає, що позивачем не надано доказів, котрі б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та розмір шкоди. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно вироку Жовківського районного суду Львівської області від 23.04.2015 року, зміненого Апеляційним судом Львівської області ухвалою від 15.09.2015 року в частині призначення покарання, [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу розміром 6800 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до мотивувальної частини вказаного вироку, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП 05.02.2015 року внаслідок якої потерпілому [PERSON] завдано закриту черепно-мозкову травму, яка проявилася забоєм головного мозку важкого ступеню, травматичним субарахноїдальним крововиливом, садна, забоями, що відносилися до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості. Цивільний позов у рамках кримінального провадження [PERSON] не заявлявся. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Копіями виписок з історій хвороби позивача стверджується його перебування на лікуванні в нейрохірургічному відділенні у Червоноградській ЦМЛ з 05.02.2015 року по 05.10.2015 року. Як вбачається з довідки МСЕК № 875870 від 25.06.2015 року, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. Згідно копії трудової книжки позивача № АХ 9500928, останній 05.06.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ на підставі наказу № 396 від 05.06.2015 року. Відповідно до наказу ГУ МВС України у Львівській області від 05.06.2015 року, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗСУ через хворобу. Як видно з копії пенсійного посвідчення № [NUMBER], позивачу довічно призначено пенсію по інвалідності. Встановлені факти й обставини переконливо свідчать, що діями відповідача було завдано позивачу ушкодження здоров'я, що обєктивно тягне за собою й завдання моральної шкоди, яка полягала у перенесенні фізичного болю переживаннях та психологічному стресі, яких він зазнав внаслідок каліцтва, тривалого перебування на лікуванні, набуття інвалідності та звільненні з роботи. Це призвело до суттєвих змін в його житті, необхідності в додаткових зусиллях для організації повсякденного побуту, так як інвалідність впливає на його ритм життя. Все це спричинило позивачу моральні страждання. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням і пошкодженням її майна. Як передбачено ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує: стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяних страждань, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. З урахуванням глибини понесених моральних страждань, та ступеня вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000грн.

Outcome: partial