Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У жовтні.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0.2200 га, кадастровий номер: [NUMBER], за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані по [ADDRESS], після померлого [INFO] батька [PERSON], зазначивши в обґрунтування позову, що після смерті її батька відкрилася спадщина на земельну ділянку та розташованого на неї житлового будинку з надвірними господарськими будів-лями і спорудами в [ADDRESS]. В установлений законом строк нею до нотаріальної контори подана заява про прийняття спадщини, а її матір'ю, дружиною померлого, [PERSON], подана заява про відмову від частки у спільному майні подружжя та від своєї частки у спадковому майні. Інших спадкоємців за законом першої черги у померлого не має. На частину спадкового майна нею вже отримані свідоцтва про право на спадщину за законом, а стосовно житлового будинку та присадибної земельної ділянки, що знаходяться за вищевказаною адресою, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності спадкодавця на будинок не зареєстровано, а на земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи, оскільки спадкодавець за життя не встиг закінчити процес її приватизації. За таких обставин, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить його задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилась, подавши письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутність. Відповідач [PERSON] позов визнала, пояснивши суду, що вона повністю відмовилася від своїх прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка на користь їх дочки та просить позов задовольнити. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинялися внаслідок його смерті. Як передбачено ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 08.05.1992 року №447, виданого на підставі рішення виконкому Комінтернівської районної Ради народних депутатів №150 від 14.04.1992 року, належав житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS]. Однак, як убачається з довідці Комінтернівського РБТІ право власності станом на 29.12.2012 року на даний будинок не зареєстровано та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на нього відсутні /а.с.83,84,85/. З технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 12.12.2014 року Комінтернівським РБТІ, власником якого значиться [PERSON] (нині померлий), убачається, що рік забудови житлового будинку та надвірних господарських будівель і споруд 1980-1985 роки та об'єкт спадкового нерухомого майна складається з: літ.«А»-житловий буди-нок загальною площею 86.1 кв.м., житловою-32.6 кв.м., допоміжною-53.5 кв.м.; надвірних будівель і споруд: літ. «а4»-прибудова, літ.«Д»-погріб, літ.«Б»-сарай, літ.«Ж»-комора, літ.«Е»-вбиральна, літ.«З,И»-гараж, І-вимощення, ІІ-цистерна, №4-ворота, №5,6-огорожа, №7-хвіртка /а.с.24-29/. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року та інших нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини по державній реєстрації права власності на нерухоме майно до набуття чинності новим Цивільним кодексом України, тобто до 01.01.2004 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №195-ІУ, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Діючим на тої час законодавством передбачалася тільки державна реєстрація будівель, споруд, реєстрація права власності на нерухоме майно, доказом чому, відносно будинків і будівель, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, записи у погосподарських книгах сільських рад. Відповідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтя-жень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, належність спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будів- - 2 - лями і спорудами за адресою: [ADDRESS], підтверд-жується вище зазначеними доказами. Згідно запису у погосподарської книги Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №5, особовий рахунок [NUMBER], [PERSON] (нині померлий) був зареєстрований і проживав до дня своєї смерті- [INFO] в [ADDRESS] Комінтернівського району Одеської області. Разом з ним прожи-вала та зареєстрована [PERSON], 1949 року народження, - дружина /а.с.65(обор.)/. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у віці 59 років в с.Кірове Комінтер-нівського району Одеської області, актовий запис за №700 /а.с.65/. З копії матеріалів спадкової справи №385/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеною 11 листопада 2014 року Комінтернівською державною нотаріальною конторою за заявою дочки померлого - [PERSON] про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її батька, та в той же день подана заява [PERSON], дружини померлого, про відмову на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, та на відмову у своєї частки у спадщині на користь дочки померлого - [PERSON] 20.05.2015 року [PERSON] одержано в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади та на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.05.2015 року державним нотаріусом відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS], так як спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на нього, а на земельну ділянку площею 0.2200 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю на ім'я спадкодавця правовстановлюючого документу на неї /а.с.63-89/. Відповідно до ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст.1269,1270 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори, протягом шості місяців з часу відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] з дотриманням вимог закону звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини за оформленням своїх спадкових прав на нерухоме майно і на частину майна отримала свідоцтва про право на спадщину, що відповідає вимогам ст.ст.1296, 1297, 1298 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За викладених вище обставин, позивач обґрунтовано звернулася до суду з даним позовом, оскільки нотаріус, згідно норм чинного законодавства, позбавлений можливості у видачі спадкоємцю свідоцтв про право на спадщи-ну на нерухоме майно, на яке відсутні правовстановлюючі документи та не зареєстровано право власності спадко-давця. Дослідженими судом доказами встановлено належність спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS], у зв'язку з чим, в цієї частині позов підлягає задоволенню. Вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0.2200 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS], на яку спадкодавцем за життя не закінчено приватизацію та не отримано її у власність, задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно роз'яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України в п.10 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовста-новлюючим документом. Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України, в редакції 2009 року, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З матеріалів справи убачається, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочав процес приватизації земельної ділянки, переданої йому у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] на підставі рішення Кіровської сільської ради Комін-тернівського району Одеської області №40-ХХІ від 26.11.1993 року, та рішенням Кіровської сільської ради Комінтенівського району Одеської області №302-УІ від 25.06.2014 року йому затверджено проект землеустрою та передано у власність зазначену земельну ділянку, але [PERSON] завершити процес приватизації за життя не встиг та своє право власності на цю земельну ділянку відповідно до вимог закону не зареєстрував /а.с.16,17/. Згідно роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що містяться в п.3.5 абз.6 Узагальнення «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013р., викладеному в Листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні про-цедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на землю не видаються, а документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку є свідоцтво з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що видає територіальний орган Державної реєстраційної служби. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи подані відповідно до цього Закону, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач доказів у відмові їй відповідним органом в завершені процедури приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем, суду не надала, вимог про визнання права на завершення приватизації спадкової земельної ділянки не заявляла, тому позов розглянуто в межах заявлених позивачем вимог та підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст.1216,1217,1218,1223,1225,1261,1268,1296,1297,1298 ЦК України, ст.125,126 ЗК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і

Outcome: partial