Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У жовтні 2015 року до Василівського районного суду звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 квітня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 16500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 31 липня 2015 року відповідач має заборгованість у сумі 26105 грн. 86 коп., яка складається з наступного: 16598 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 7138 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 650 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1219 грн. 33 коп. - штраф (відсоткова складова). Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 квітня 2013 року в розмірі 26105 грн. 86 коп. та судові витрати. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 15.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в сумі 26105,86грн., що складається з: 16598,29 грн. - заборгованість за кредитом; 7138,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 650 грн. - заборгованість по пені та комісії; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1219,33 грн. - штраф (процентна складова); стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 1218 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2016 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить задовольнити позовні вимоги за підставами, що викладені у письмовій формі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечує проти позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування та погоджується їх виконувати. [PERSON] своєю анкетою-заявою звертався за відкриттям поточного банківського рахунку і жодних кредитних грошей у банка не просив. Додані до позову «Витяги» на які позивач посилається як на погоджені належним чином умови кредитування, позивач побачив лише в судовому засіданні, його підписи в графі «ознайомлений» відсутні. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає необхідним відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав: Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Позивачем зазначено, що 15 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 16 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання заяви позичальника від 15 квітня 2013 року, у якій указано, що позичальник надав згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 31 липня 2015 року відповідач має заборгованість у сумі 26105 грн. 86 коп., яка складається з наступного: 16598 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 7138 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 650 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1219 грн. 33 коп. - штраф (відсоткова складова). На обґрунтування позовних вимог надано суду Анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15 квітня 2013 року, яка містить підписи представника ПриватБанку та [PERSON] (а.с.7). Також суду надано Тарифи по престижним картам Visa (а.с.8), Коригуючі показники для ініціатора успішних заявок на банківські продукти (а.с.9), [PERSON] з [PERSON] та правил надання банківських послуг (а.с.10-33). Позивач зазначає, що Банк нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» згідно п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.5.5 [PERSON] та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Також згідно п.2.1.1.5.6 та п.2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконувати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банту штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Однак зазначені позивачем [PERSON] та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON] Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Натомість зазначені [PERSON] не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці [PERSON] мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позивальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З аналізу матеріалів, доданих позивачем на обґрунтування позовних вимог, ясно вбачається, що умови кредитного договору так і не були погоджені, як того вимагають закони України та нормативно-правові акти НБУ, а відповідно ставиться під сумнів дійсність кредитного договору. Посилання позивача на те, що відповідач міг би ознайомитися з Умовами, правилами та тарифами по наданню кредиту із інтернет-сайту банку є протиправними та такими, що виходять за межі законодавства України. Показання відповідача [PERSON] про те, що він звертався до позивача за відкриттям поточного банківського рахунку і жодних кредитних грошей у банка не просив, повністю узгоджуються з наявними у матеріалах справи документами, а саме, відповідно до Анкети-заяви про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15 квітня 2013 року, в графі «Ознакомившись с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Тарифами ПриватБанка, изьявляю желание оформить на свое имя», взагалі не вказано, яку саме картку оформив відповідач [PERSON] «Універсальну», «Пенсійну», «Gold», «Зарплатний пакет», Ідентифікація з паспортом» чи «Послугу накопичення «Копілка». Якщо це картка «Універсальна» або «Gold», то повинна бути відмітка про бажаний кредитний ліміт по платіжній картці, однак, нічого з вище переліченого в анкеті-заяві не вказано та не заповнено відповідні розділи Анкети-заяви. Крім того, відповідач [PERSON] наголошує на тому, що не отримував від банка жодних памяток, не ознайомлювався з тарифами та основними умовами обслуговування та кредитування. Його показання підтверджуються тим, що в Анкеті-заяві в графі «Ознакомившись с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, Тарифами ПриватБанка, изьявляю желание оформить на свое имя» взагалі відсутня відмітка про отримання клієнтом банку [PERSON] памятки, що містить, в тому числі, тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, відсутні відомості про ознайомлення зі змістом такої памятки під розпис. Тобто, з доданої Анкети-заяви неможливо встановити яку саме банківську послугу погодили сторони. Відповідно до відповіді НБУ від 02 березня 2018 року на звернення [PERSON], розяснено порядок відкриття банком поточного рахунку фізичній особі, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів (далі - ЕПЗ), порядок відкриття банками поточних рахунків фізичним особам регулюється главою 6 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492 (далі - Інструкція), якою передбачено відкриття поточного рахунку фізичній особі на підставі пред'явленого уповноваженому працівнику банку паспорта або іншого документа, що посвідчує особу та ідентифікаційного номера. Клієнт - власник поточного рахунку має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням ЕПЗ після укладення договору, на підставі якого надається і використовується ЕПЗ (пункт 8.1 глави 8 Інструкції). Платіжна картка - це ЕПЗ у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон)). Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання ЕПЗ. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання ЕПЗ, ознайомити з тарифами на обслуговування ЕПЗ та правилами користування ЕПЗ (пункт 14.8 статті 14 Закону). Позивачем не надано суду доказів, що [PERSON] бажав оформити на своє ім.`я саме кредитну карту, що він ознайомлений з умовами договору про використання ЕПЗ, з тарифами на обслуговування ЕПЗ та правилами користування ЕПЗ. Вказані розділи Анкети-заяви сторонами не заповнені, а тому умови договору не погоджені. [PERSON] суду показав, що бажав отримати «Зарплатний пакет», постільки працював в ПрАТ «ЗЗРК» і бажав отримувати зарплату шляхом зарахування грошових коштів на його банківський рахунок. Вказане підтверджується особистою інформацією та відомостями про працевлаштування в Анкеті-заяві. Позивачем суду надані фото [PERSON] з картками на підтвердження того, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна». Разом з тим, представник позивача зазначає, що з [PERSON] було укладено два договори та було видано дві різні кредитні карти - «Універсальна» та «Gold». Однак коли саме були укладені відповідні договори, доказів не надано. Суду надано лише одна Анкета-заява, що не містить відомостей про погодження сторонами умов договору та видачі на ім`я [PERSON] карти, та якої саме. З фототаблиці, наданої позивачем в якості доказу отримання [PERSON] кредитних карток, не вбачається яку саме кредитну карту отримав відповідач 15 квітня 2013 року. Виходячи із викладеного, суд вважає необхідним відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed