Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором № 500312043 від 15.10.2012, внаслідок чого на 16.09.2015 утворилася заборгованість 34863,34 грн, що складається із заборгованостей 25872,29 грн за кредитом, 2418,33 грн за відсотками, 3737,37 грн за комісією, 2835,35 грн штрафу. Також заявлено вимогу про стягнення сплачених позивачем 1218,00 грн судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Ураховуючи зазначене суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позову, вказав на невірність складеного банком розрахунку та безпідставність укладення кредитного договору № 500312043 від 15.10.2012. Також пояснив, що не має можливості належно повертати кредит через тривалу хворобу, інвалідність другої групи, істотне зменшення розміру виплачуваної йому державою пенсії через невиконання ухваленого на його користь рішення Європейського Суду з прав людини, просив розстрочити виконання рішення суду на три роки. Правом висунути вимогу про визнання кредитного договору недійсним не скористався, хоча суд у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України неодноразово розяснював йому відповідне право. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Між позивачем, як позичальником, і відповідачем, як банком або кредитором, укладено кредитний договір № 500312043 від 15.10.2012, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит 41388,00 грн для погашення відповідачем заборгованості за раніше укладеним із позивачем кредитним договором № 500231516 від 06.10.2011 (для перекредитування); процентна ставка за користування кредитом фіксована 15,99\~% річних; дата остаточного повернення кредиту 16.10.2017; за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісії та/або інших платежів за договором штраф 200,00 за перший прострочений платіж, 500,00 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж (а.с. 4-6). Щомісячний платіж позичальника за кредитом 1540,17 грн визначено додатком №\~1 до кредитного договору (а.с.\~7). Отже між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір (далі Договір). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.\~2 ст.\~10561\~ЦК\~України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 550 ЦК України). 16.10.2012 позивач видав відповідачеві кредит 41388,00 грн (а.с. 12). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач востаннє погашав кредит 11.03.2015 (а.с. 11), тобто відповідач прострочив більш як на один місяць термін сплати обовязкового платежу за кредитом 1540,17 грн. Заперечень або доказів неправильності цього судові не надано. Відповідно до п. 15 розділу № 2 Договору (а.с. 5) банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобовязань позичальника за Договором у випадку прострочення більш ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу. За змістом ст.ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 07.09.2015 позивач надіслав відповідачеві вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 13-15): на 03.09.2015 прострочення платежу складало 170 днів, загальна сума заборгованості 32028,00 грн; запропоновано у 30-денний строк повернути кредит, проценти, штраф, пеню, звернутися до представника банку за додатковими консультаціями з питань погашення заборгованості. Згідно наданого банком розрахунку на 16.09.2015 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на суму 34863,34 грн, що складається із заборгованостей 25872,29 грн за кредитом, 2418,33 грн за відсотками, 3737,37 грн за комісією, 2835,35 грн штрафу. Відповідач оспорив розрахунок, надав судові відповідні квитанції. Співставляючи наданий банком розрахунок і надані відповідачем квитанції встановлено, що у розрахунку не відображено повернення відповідачем банкові 1550,00 грн за квитанцією від 10.09.2013 і 1550,00 грн за квитанцією від 27.10.2013 (а.с. 40). З огляду на зазначене суд зменшує визначений позивачем розмір заборгованості до 31763,34 грн. (34863,34 1550,00 1550,00). Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобовязань за Договором, відповідач має заборгованість за Договором, яку не сплачує в добровільному порядку. Суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 31763,34 грн., у задоволенні іншої частини позову суд відмовляє за безпідставністю. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1166,18 грн (1280,00 / 34863,34 * 31763,34).

Outcome: approved