Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ «АСК «ІНГО Україна» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в якому просило стягнути з відповідача 7883 грн. 10 коп. суми виплаченого страхового відшкодування та витрат з оплати судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначило, що 04 червня 2014 року між ПАТ «АСК «ІНГО Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 310590666.14, на виконання умов якого, позивач взяв під свій страховий захист автомобіль марки «Mitsubishi» д.р.н. [NUMBER], який належить страхувальнику. В результаті ДТП, яке відбулось 04 грудня 2014 року, вказаний автомобіль було пошкоджено. ПАТ «АСК «ІНГО Україна» визнало вищевказану ДТП страховим випадком та виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 7883 грн. 10 коп. Оскільки у скоєнні вищевказаної ДТП винною визнано [PERSON], ПАТ «АСК «ІНГО Україна» просить понесені ним збитки з виплати страхового відшкодування стягнути з відповідача. Представник ПАТ «АСК «ІНГО Україна» в судове засідання не з'явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав письмову заяву, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте на адресу суду не повернулося зворотне повідомлення із відміткою поштового відділення зв'язку: «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2014 року між ПАТ «АСК «ІНГО Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 310590666.14, на виконання умов якого, позивач взяв під свій страховий захист автомобіль марки «Mitsubishi» д.р.н. [NUMBER], який належить страхувальнику. 04 грудня 2014 року о 20 год. 45 хв. у м. Києві по вул. Червоноармійській [PERSON], керуючи автомобілем «Renault», д.н.з. [NUMBER], не дотримавшись безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», д.р.н. [NUMBER], внаслідок чого вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Винною у вказаній ДТП згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року визнано [PERSON] (а.с. 10). Згідно із п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. Відповідно до платіжного доручення № 181 від 09 січня 2015 року (зворотна сторона а.с. 20) ПАТ «АСК «ІНГО Україна» перерахувала [PERSON] для проведення відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», д.р.н. [NUMBER], страхове відшкодування в загальній сумі 7883 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року. Відповідно до якого, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку в даному випадку слід застосовувати суброгацію. При цьому, виходячи з роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1999 року, суд вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягає сума в розмірі 7883 грн. 10 коп., тобто сума здійсненого страхового відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати позивачу збитків, понесених ним у зв'язку із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved