Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У жовтні 2015р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що в 2004 році на його імя був виданий ордер за №6606 на право заняття разом з сімєю квартири [ADDRESS]. Зазначав, що в спірну квартиру разом з ним вселилися та зареєструвалися в ній його колишня дружина [PERSON], [INFO], та їх спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Стверджував, що їх син [PERSON] з 2005 року в квартирі не проживає, оскільки забрав свої особисті речі та добровільно виїхав з квартири. З цього часу вони з відповідачем ніяких відносин не підтримують, місце його проживання та місце роботи не відомо. При цьому останній добровільно не знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], у звязку з чим позивач змушений сплачувати за нього комунальні послуги. Протягом десяти років [PERSON] відповідача не бачив, з ним не спілкувався, місце його знаходження йому не відомо. У звязку із тим, що відповідач у квартирі не проживає понад десяти років, позивач просив суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №69 по вул. М. Бабаджаняна, 25 в м. Одесі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.27). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.28). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що в 2004 року на підставі розпорядження №1550 від 01.06.2004 року на імя позивача був виданий ордер за №6606 серії ПР на право заняття разом з сімєю квартири №69 по вул. М. Бабаджаняна (Рекордна), 25 в м. Одесі, а саме на дружину: [PERSON], та їх дітей: [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с.6). Після отримання квартири вони всі заселилися та зареєструвалися в квартирі №69 по вул. М. Бабаджаняна (Рекордна), 25 в м. Одесі. Відповідно до довідки склад сімї та реєстрацію від 22.10.2015 року у квартирі №69 по вул. М. Бабаджаняна (Рекордна), 25 в м. Одесі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи від 03.11.2015 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (Рекордна), 25 кв. 69 (а.с.11). Судом встановлено, що квартира №69 по вул. М. Бабаджаняна (Рекордна), 25 в м. Одесі, не приватизована, знаходиться в будинку, який належить КЄО м. Одеси (а.с.7). Із пояснень позивача вбачається, що на час його звернення до суду, відповідач протягом десяти років у спірній квартирі не проживав і не проживає, фактично з 2005 року житловою площею не користується і нею не цікавиться, що підтверджується актом від 21 жовтня 2015 року. (а.с.8). Факт не проживання відповідача у квартирі №69 по вул. М. Бабаджаняна (Рекордна), 25 в м. Одесі, з 2005 року до теперішнього часу, підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні і які пояснили суду, що відповідач з 2005 року в квартирі не проживає, оскільки забрав свої речі та залишив квартиру, більше вони його не бачили(а.с. 22,23). У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в будинку понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 487,20грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved