Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1500 гривень щомісячно та стягнути додаткові витрати у звязку з навчанням, за проживання у гуртожитку за минулий період 876 гривень та стягувати в подальшому ? вартості проживання у гуртожитку. Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 25.05.2015 до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог - [PERSON] ( а.с. 24). Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їх спільний з відповідачем син, після досягнення повноліття, продовжує навчання на стаціонарному відділенні вищого навчального закладу і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Її заробітної плати не достатньо для утримання сина. Згоди з відповідачем щодо утримання сина не досягнуто. Крім того, посилаючись на положення статті 185 СК України просить стягнути з відповідача додаткові витрати вартість проживання у гуртожитку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що її зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS]. Син там проживає без реєстрації. На даний час син зареєстрований у м. Києві у гуртожитку тимчасово, на період навчання. Вона матеріально утримує сина. Відповідач, після досягнення сином повноліття, коштів на його утримання не надає і взагалі з ним не спілкується. Її заробіток незначний і коштів не вистачає. В місяць вона витрачає у звязку з навчанням сина: 219 гривень, плати за проживання у гуртожитку, 300 гривень - на проїзд, 600-700 гривень на харчування. Крім того, витрачаються кошти на канцтовари та одяг. Їй відомо, що відповідач працює, однак місце роботи їй не відоме. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] позов підтримав, пояснив, що його утримує мати, допомагають також дід з бабою. Він у звязку з навчанням витрачає кошти на харчування, що складає близько 300 гривень на місяць, одяг 300-400 гривень, проїзд - 300 гривень, плата за гуртожиток 219 гривень, канцтовари, книги -300 гривень. Стипендію отримував лише перш 6 місяців. Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що з позовом звернулася неналежна особа. Мав би звернутися повнолітній син, а не його мати. Крім того, відповідач не має можливості надавати матеріальної допомоги повнолітньому синові, оскільки він є інвалідом, йому протипоказана важка фізична праця, його дружина перебуває у декретній відпустці, навчається, він утримує сина від другого шлюбу, який має проблеми зі здоровям. Доходів відповідач не має. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO]. До повноліття сина відповідач сплачував аліменти ( а.с. 7,8). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. З довідки вбачається, що [PERSON] навчається у Національному технічному університеті України „Київський політехнічний інститут за бюджетом, на денній формі навчання. Терміна навчання до 10 червня 2018 року ( а.с. 8). [PERSON] тимчасово, на період навчання проживає у гуртожитку( а.с. 9). Згідно довідки МК ВЖРЕП № 7 [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS], по місцю реєстрації позивачки ( а.с. 42.43). Доказів на підтвердження іншого не надано. А отже, позивачка наділена правом звертатися до суду з таким позовом, оскільки реєстрація сина позивачки за іншою адресою тимчасова, повязана з навчанням та проживанням у гуртожитку. Виходячи із загальновідомих потреб в їжі та одязі, із врахуванням того, що внаслідок навчання на стаціонарі повнолітній [PERSON] не має можливості працювати, не отримує стипендію ( а.с. 11), суд вважає, що у звязку з навчанням він потребує матеріальної допомоги. Відповідно до відповіді з Головного управління Пенсійного фонду України, відповідач отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Розмір пенсії станом на 01.08.2015 року складає 1708,2 грн. ( а.с. 61). Оскільки відповідач має стабільний дохід, суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу синові. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню, суд враховує розмір доходів позивачки, який складає близько 1100 гривень на місяць ( а.с. 13), перебування відповідача у шлюбі, наявність на утриманні сина ( а.с.43). Судом враховано те, що відповідач є інвалідом третьої групи, одружений, дружина перебуває у декретній відпустці, син [PERSON] має хворобу серця. Поряд з тим, представником відповідача не надано доказів вартості витрат у звязку з хворобами. Відповідно до рішення ЛКК, [PERSON] мала бути призначена державна соціальна допомога (а.с. 46,48). Той факт, що дружина відповідача навчається у ВСП Інституту післядипломної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури за спеціальністю „Землеустрій та кадастр не є вирішальним для визначення розміру аліментів. Суд також не бере за основу договір оренди будинку, у якому проживає відповідач ( а.с. 63-66), наданий представником відповідача уже перед закінченням розгляду справи, виходячи з такого. Позивачка ствердила, що цей будинок на праві власності належить тещі відповідача. Суд вважає цей доказ таким, що направлений відповідачем на погіршення свого матеріального стану, з метою ухилення від сплати аліментів, оскільки дружина відповідача зареєстрована у цьому будинку ще з 19 липня 1997року, що вбачається з її копії паспорта, а відповідач з 17 жовтня 2012 року. З огляду на викладене, зважаючи, що син сторін навчається на бюджетній основі, проживає у гуртожитку, плата за який складає 219 гривень на місяць, за певних умов можливе отримання ним стипендії, - слід визначити розмір аліментів - 1/7 частку доходів відповідача. На переконання суду, такий розмір, виходячи з розміру пенсі,ї є мінімально необхідним для забезпечення потреб повнолітнього сина, з врахуванням обовязку другого з батьків його та можливості отримувати стипендію за умови успішного навчання. Оскільки право на аліменти пов'язується безпосередньо з навчанням, аліменти підлягають стягненню з дня звернення до суду і до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2018 року. В задоволенні позову, в частині стягнення додаткових витрат за проживання у гуртожитку, суд відмовляє, оскільки правила статті 185 Сімейного кодексу України поширюються на правовідносини щодо обовязку батьків по утриманню неповнолітніх дітей. Стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину не передбачені чинним законодавством. Вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ у Постанові від 24.12.2014, яка є обовязковою для застосування судами. Відповідно до статті 82 ЦПК України суд звільняє відповідача від сплати судового збору, зважаючи на його матеріальний стан. В стягненні витрат позивачки за надання їй правової допомоги, суд відмовляє через відсутність допустимого доказу на підтвердження понесення таких витрат. Надана квитанція ( а.с. 15) не містить номеру та підпису адвоката.

Outcome: partial