Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

У жовтні 2017 року до Сквирського районного суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0.2499 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку, площею 0.0322 га, яка розташована в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], які належать відповідачу на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки. Вказуючи на те, що 21 серпня 2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки, площею 0.2499 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки, площею 0.0322 га, яка розташована в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Нотаріально посвідчити договір позивачка з відповідачем домовились після повного зібрання необхідних документів. Однак пізніше відповідач відмовився від оформлення документів у зв'язку із зайнятістю. За даним договором [PERSON] передав [PERSON], правовстановлюючі документи на земельну ділянку, площею 0.2499 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку, площею 0.0322 га, яка розташована в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], а [PERSON] у свою чергу передала [PERSON] кошти у сумі 10 000 гривень та прийняла майно, про що було складено розписку. Позивач, посилаючись на те, що сторони не мають змоги оформити договір купівлі-продажу майна належним чином у нотаріуса, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0.2499 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку, площею 0.0322 га, яка розташована в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], рішенням суду. Позивачка [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явилася, надіславши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] також в попереднє судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо їх задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що 21 серпня 2017 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки, площею 0.2499 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки, площею 0.0322 га, яка розташована в [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідач визнає позивачку власником земельних ділянок, про що свідчить його заява про визнання позову. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 2 статті 328 ЦК України визначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно положень ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В свою чергу частиною другою статті 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу вимог ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача з договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором. В свою чергу згідно положень ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права третіх осіб не порушує, позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved