Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, у якому зазначила, що рішенням Дальницької сільської ради Овідіопольського району від 20.08.1997 р. №280/5 їй для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була виділена земельна ділянка площею 0,10 га по [ADDRESS] Овідіопольського району. У 1998 році вона отримала схематичний план цієї земельної ділянки. Певний час вона користувалась земельною ділянкою, але за відсутністю коштів будівництво жилого будинку не почала. У 2014 році їй стало відомо, що рішенням Дальницької сільської ради від 27.06.2001 р. №427/1 земельна ділянка була вилучена у неї і рішенням цієї ж ради №428 від 27.06.2001 р. передана в користування [PERSON] для індівідуального будівництва. Рішенням Дальницької сільської ради від 14.10.2003 р. №309 земельна ділянка була передана у власність [PERSON] з видачею йому державного акта на право власності на землю. Посилаючись на порушення її законних прав та інтересів незаконним вилученням у неї земельної ділянки та передачею її у власність [PERSON] позивач з урахуванням уточнень позову просила визнати недійсними рішення Дальницької сільської ради: від 27.06.2001 р. №427/1 про вилучення земельної ділянки у [PERSON]; від 27.06.2001 р. №428 про надання в користування земельної ділянки [PERSON]; від 14.10.2003 р. №309 про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], а також визнати недійсним державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку, зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення. (а.с. 99-101) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись, що він необґрунтований і на пропущення позивачем строку звернення до суду. Представник Дальницької сільської ради просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку з тим, що позивач в установленому законом порядку не набула право користування чи власності на земельну ділянку, а тому будь-яких її законних прав оскаржуваними рішеннями Дальницькою сільською радою порушено не було. Суд вважає, що позов не підлягає задовленню з наступних підстав. Відповідно до ст. 22 Земельного Кодексу України в редакції закону від 13.03.1992 р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і отримання документу, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, у тому числі і на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і отримання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Статтею 23 цього ж Земельного Кодексу України було встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Встановлено, що рішенням №280/5 від 20.08.1997 р. Дальницької сільської ради Овідіопольського району [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,10 га в [ADDRESS], для будівництва індивідуального житлового будинку, зобов'язано її у місячний строк одержати у районного архітектора будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. (а.с. 6) Отримавши зазначене рішення, [PERSON] всупереч наведених вище положень закону право власності чи користування земельною ділянкою не оформила, державний акт на право власності чи право користування цією ділянкою не отримала, будівельний паспорт на забудову ділянки також не отримала, земельний податок не сплачувала, не обробляла її і до будівництва жилого будинку не приступила. Долучений до позову схематичний ситуаційний план земельної ділянки не є актом встановлення її меж в натурі ( на місцевості). (а.с. 7) Тобто, право власності чи право користування земельною ділянкою [PERSON] у встановленому законом порядку не набула, а тому необгрунтовані її посилання на порушення законних прав та інтересів оспорюваними рішеннями Дальницької сільської ради: від 27.06.2001 р. №427/1 про вилучення земельної ділянки у [PERSON]; від 27.06.2001 р. №428 про надання в користування земельної ділянки [PERSON]; від 14.10.2003 р. №309 про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], а також виданим [PERSON] державним актом на право власності на спірну земельну ділянку.(а.с. 84-88,93-94 При цьому суд також враховує, що на спірній земельній ділянці відповідач [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. (а.с. 67-77) Право власності [PERSON] на цей будинок було визнано рішенням Овідіопольського районного суду від 06.06.2006 р., яке набрало законної сили, і є чинним до цього часу. (а. с. 78-79) У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. Заперечення відповідача [PERSON], що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду, суд до уваги не приймає з таких підстав. З наданої позивачем відповідді начальника Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 01.06.2010 р. слідує, що позивачу стало відомо про наявність права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку ще у травні 2010 року. (а.с. 103) Відповідно до ст. 256 ЦК України строк позовної давності застосовується відносно порушеного права. В даному випадку позивач не довела порушення її права, а тому в позові слід відмовити у зв'язку з тим, що він не обґрунтований, а не за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed