Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 01 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку, до досягнення донькою [PERSON], [INFO] трьох років. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 954. Дитина проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні, про що свідчить акт проживання від 05 вересня 2017 року, підписаний сусідами. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні малолітньої доньки, матеріальну допомогу не надає. Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], позивач [PERSON] на даний момент ніде не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення трьох років. Відповідно до копії довідки №397-ОК від 26 травня 2017 року, відповідач [PERSON] працює в ТОВ «АТБ-маркет» на посаді продавця-консультанта. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд бере до уваги вимоги ст. 182 СК України та враховує матеріальне становище відповідача те, що він інших неповнолітніх дітей та утримань по виконавчим документам не має, інвалідом не являється, при цьому працює та має можливість утримувати малолітню доньку. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON], [INFO] є спільною дитиною - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], враховуючи, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача. Позовні вимоги позивача в частині початку стягнення аліментів, а саме з 01 червня 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення аліментів 03.10.2017 року, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та визначити дату початку стягнення аліментів з 03.10.2017 року. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу утримання дитини та розміру аліментів, враховуючи що позивач не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення трьох років, то суд вважає, що позов про стягнення аліментів з батька на користь матері, з якою постійно проживає малолітня дитина підлягає задоволенню. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд виходить з принципу справедливості та розумності, а також враховує розмір аліментів на утримання дитини та матеріальне становище платника аліментів. Судом також вирішується питання про розподіл судових витрат. На виконання приписів Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору, утім на виконання ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial