Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У квітні 2015 року державне комунальне підприємство житлово-експлуатаційна контора №2, надалі ДКП «ЖЕК №2» звернулось в суд з указаним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за фактично надані послуги з утримання житлового будинку за адресою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг для обслуговування вказаного вище будинку. Утримання та обслуговування цього житлового будинку здійснюється позивачем, зазначені послуги отримують відповідачі у справі, хоч договір у письмовій формі сторони не уклали. Заборгованість за надані послуги за період серпень 2010 року по липень 2014 року становить 3251 гривень 73 копійки , яку позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Також просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку три проценти річних у розмірі 242 гривень 13 копійок та інфляційні нарахування у розмірі 884 гривень 63 копійки оскільки боржники прострочили виконання грошового зобов'язання, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Просить стягнути судові витрати. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності №11 від 15 березня 2016 року підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON]- [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13 липня 2015 року позовні вимоги заперечили, просять у позові відмовити. Мотивують тим, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, лише вказав про наявність заборгованості за період з серпень 2010 року по липень 2014 року Вказують, що жодного договору про надання послуг з виконавцем не укладали. Позивачем не надано доказів того, що він підготував договір на надання послуг відповідачам на основі Типового договору і був ініціатором укладення такого договору. Крім цього, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних та допустимих доказів. Зокрема, не надано розрахунків оплати послуг, не підтверджено належними та допустимими доказами їх надання. У відомості про нарахування та оплату послуги з утримання будинку та прибудинкової території не зазначено розрахунку вартості послуг, не вказано які саме послуги надавалися відповідачам. Угоди з третіми особами про виконання певних робіт не може вважатися належним та допустимим доказом надання послуг, їх об'єму та вартості. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились повторно, відповідно суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, в тому числі заперечення [PERSON] та заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представник позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, яке видано згідно з розпорядженням від 18 жовтня 1996 року (а.с.48). Вказаний будинок належить до житлового фонду Бориславської міської ради і знаходиться на балансі позивача (а.с.7). Відповідно до п.1 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №133 від 22 березня «Про визначення виконавця послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у м.Бориславі позивача, а саме «Житлово-експлуатаційна контора №2» визначена виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с.57). Позивач, який є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому порядку, здійснює утримання і ремонт будинків (споруд) житлового та нежитлового фонду, які перебувають на його балансі (а.с.53-56). Далі, відповідними додатками до рішень виконавчого комітету Бориславської міської ради №129 від 16 квітня 2008 року, №11 від 28 січня 2010 року, №165 від 29 квітня 2011 року та № 322 встановлено обов'язків перелік послуг, що надаються в житлових багатоквартирних будинках (а.с.8), вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (зв.а.с.8), а в подальшому вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій окремо для кожного будинку, в тому числі будинку [ADDRESS] Відповідно позовних вимог за наданими позивачем даними станом на 01 серпня 2014 року у відповідачів виникла заборгованість за обслуговування будинку та прибудинкової території за період серпень 2010 року по липень 2014 року становить 3251 гривню 73 копійки і на момент подання позовної заяви заборгованість відповідачів не погашена. Відповідно ст. 4 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» передбачає, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст. 19 Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг укласти договір на надання таких послуг (п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону). У відповідності до вимог ч.1 статті 11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Згідно ч.3 цієї статті - цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За таких обставин, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами як виконавцем послуг та споживачем не свідчить про відсутність обов'язків сторін по наданню та відповідно по оплаті таких послуг, надання яких врегульовано іншими нормативно - правовими актами. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також і п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції 2006 року). Крім того, суд враховує, що форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу положень ч.3 ст.6 , ч.1 ст.630, ст.ст. 19-21 Закону «Про житлово-комунальні послуги», Постанови Кабміну від 20.05.2009 року №529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, а відтак доводи відповідачів стосовно того, що між сторонами спору відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, до уваги судом прийматися не можуть. Отже, відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території. Далі суд враховує, що згідно п.2 ч.1 ст. 13 Закону, до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). П. 1 ч.1 ст. 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначених п.5 ч.3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених кварти) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Балансоутримувачем будинку, як зазначено вище і виконавцем послуг є ДКП «ЖЕК №2», яке несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям (у тому числі і відповідачам), то останні повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Пояснення відповідача [PERSON] про те, що вона лише іноді спостерігала роботу прибиральниці протягом 10-15 хвилин з прибирання будинку та прибудинкової території, чи посипання зимою піском доріжок не свідчить, на думку суду, про відсутність надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Судом не беруться до уваги заперечення відповідачів щодо неналежної якості наданих послуг, неправильності розрахунку заборгованості, наданого позивачем, оскільки відповідачі всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, жодних доказів на підтвердження неналежного надання позивачем вказаних послуг суду не надав, на підтвердження неправильності розрахунку заборгованості та необхідності здійснювати нарахування оплати за вказані послуги за іншими тарифами свого розрахунку заборгованості за вказані послуги суду не подав. Далі, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а ст. 322 цього ж Кодексу передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин витрати по утриманню будинку та прибудинкової території повинен нести власник. При розгляді справи судом встановлено, що відповідачі, як власники квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачують їх. Доказів ненадання позивачем таких послуг в справі немає, а відповідачами не представлено. За спірний період серпень 2010 року по липень 2014 року заборгованість за наданні послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 3251 гривню 73 копійки і на момент подання позовної заяви заборгованість відповідачів не погашена, що стверджується відповідним розрахунком (а.с.15-17). Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, викладеної у постанові від 30.10.2013 року по справі № 6-53цс13, закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачі тривалий час не оплачують за надані ДКП «ЖЕК №2» послуги за період з серпень 2010 року по липень 2014 року. заборгували позивачу 3251 гривню 73 копійки, суд приходить до висновку, що вказана сума заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає стягненню солідарно з відповідачів в користь позивача, так як вони користувалися зазначеними житлово-комунальними послугами у вказаний період. Суд вважає, що з позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на користь позивача слід задоволити частково, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості позивачем безпідставно враховані за серпень 2010 року інфляційні нарахування у розмірі 22 гривні та три відсотка річних у розмірі 4,67 гривні, що за межами позовних вимог. Відповідно слід стягнути три відсотки річних у розмірі 237 гривень 46 копійок та інфляційні нарахування у розмірі 862 гривень 63 копійки. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Суд не приймає до уваги заяву відповідача у справі [PERSON] про застосування строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. За змістом статті 261 ЦК Українипочаток перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житво-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як вбачається зі змісту Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, розрахунковим періодом є календарний місяць і платежі вносяться не пізніше ніж до відповідного числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 5 Типового договору …). Оскільки договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у письмовій формі між сторонами спору відсутній, то платежі за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідачкою повинні вноситися не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим. Отже, аналізуючи зміст вище зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання споживачем послуг (відповідачами) зобов'язань по їх оплаті, позовна давність за вимогами надавача цих послуг (в даному випадку - ДКП «ЖЕК №2»), оплату яких (послуг) відповідно до вище згаданого Типового договору ... визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку, до якого необхідно внести оплату за надані послуги за певний, конкретно визначений, місяць. Таким чином (з урахуванням вище наведеного) перебіг позовної давності по оплаті за надані послуги за певний місяць починається з 01 числа місяця, що настає за наступним місяцем після розрахункового (наприклад: перебіг позовної давності по оплаті за надані послуги за серпень місяць 2010 року починається з 01 вересня цього ж року). Враховуючи наявність у матеріалах справи даних про видачу Бориславським міським судом судового наказу від 13 травня 2013 року, який скасовано ухвалою цього ж суду 19 травня 2014 року (а.с.14), має місце переривання строку позовної давності, що дає підстави для висновку про можливість стягнення з відповідачів платежів за період часу, зазначений у позові в тому числі за серпень 2010 року по липень 2014 року, як просить позивач у позовній заяві, поданій суду 02 квітня 2015 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з огляду на зазначене з відповідачів слід стягнути у розмірі 57 гривень 35 копійок з кожного судового збору, сплаченого позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved