Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати за кожним із них у порядку спадкування за законом право власності на ? частку житлового будинку, позначеного А-1, загальною площею 148,6 м2, житловою площею 95,3 м2, із господарськими будівлями і спорудами: гараж Б, вбиральня В, літня кухня-сарай Г, погріб Д, навіс Е, навіс Ж, споруди (огорожа, ворота з хвірткою, свердловина) № 1, 2, І, що знаходяться за адресою: село Княжичі Броварського району Київської області, вулиця Залозного, 51. В обґрунтування позову зазначали, що 24 квітня 2009 року помер їхній батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на вказаний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,325 га, з яких: 0,121 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,204 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області. Спадщину після смерті [PERSON]Г відповідно до ст. 1269 ЦК України як спадкоємці першої черги за законом прийняли його дружина [PERSON] та вони, діти померлого [PERSON] і [PERSON], які фактично проживали разом із спадкодавцем на день його смерті. Спадкові права після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не оформляв. Будучи фактично власником спірного спадкового житлового будинку, їхній батько [PERSON] за життя із невідомих їм причин правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформив та своє право власності на це нерухоме майно не зареєстрував. 25 квітня 2013 року померла їхня мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на успадковану частку зазначених вище житлового будинку і земельної ділянки. На день смерті матері вони (позивачі) проживали разом із нею однією сімєю, тому вважаються такими, що прийняли дану спадщину. У лютому 2015 року вони, [PERSON] і [PERSON], звернулися до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно: житловий будинок і земельну ділянку. У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок даною нотаріальною конторою їм відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Рекомендовано звернутися до суду. Факт належності спадкодавцю [PERSON] спадкового жилого будинку підтверджується технічним паспортом на будинок, записами у погосподарській книзі [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 109225, виданим батькові [PERSON] 01 квітня 1998 року на земельну ділянку для обслуговування спірних житлового будинку, господарських будівель і споруд. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за відсутності позивачів і їхнього представника та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області у суд теж не зявилася, подала заяву, у якій зазначає, що проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради у звязку із службовою зайнятістю. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 24 квітня 2009 року у віці 72 років помер батько позивачів [PERSON], 25 квітня 2013 року у віці 74 років померла їхня мати [PERSON], про що свідчать свідоцтва про смерть. На день смерті батьків позивачі [PERSON] і [PERSON] проживали разом із ними та були зареєстрованими за адресою: [INFO], що підтверджується відмітками у паспортах позивачів. За змістом ч. 1 ст. 1267, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позивачі [PERSON] і [PERSON] є такими, що прийняли в рівних частках спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 24 квітня 2009 року, та матері [PERSON], яка померла 25 квітня 2013 року. Судом встановлено, що на день смерті батькові позивачів [PERSON] фактично на праві власності належав житловий будинок 1961 року побудови із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у селі Княжичі Броварського району Київської області по вулиці Залозного, 51, що підтверджується записами у погосподарській книзі № 11 [PERSON] сільської ради за 2011-2015 роки та довідкою № 652 від 27 травня 2015 року, виданою відповідачем, а також тривалим періодом користуванням спадкодавцем спірним нерухомим майном та реєстрацією його за вказаною адресою до дня смерті. Також спадкодавцеві [PERSON] на день смерті згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 109225, виданим йому 01 квітня 1998 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 906, належала земельна ділянка площею 0,325 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області, з яких: 0,121 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,204 га для ведення особистого підсобного господарства. Із технічного паспорта на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Княжичі, вулиця Залозного, 51, власником у якому зазначений [PERSON], видно, що за даною адресою знаходяться: житловий будинок А-1, загальною площею 148,6 м2, житловою площею 95,3 м2, із господарськими будівлями і спорудами: гараж Б, вбиральня В, літня кухня-сарай Г, погріб Д, навіс Е, навіс Ж, споруди (огорожа, ворота з хвірткою, свердловина) № 1, 2, І. 20 лютого 2015 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 24 квітня 2009 року, та видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку. Листом за вих. № 332/02-14 від 20 лютого 2015 року нотаріальною конторою у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на вказаний вище спірний спадковий житловий будинок позивачам відмовлено, оскільки ними не надано нотаріусу правовстановлюючих документів на це нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13 червня 2015 року спадкова справа до майна померлої 25 квітня 2013 року [PERSON] не заводилась. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернення до суду за захистом свого права. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом у встановленому законом порядку в рівних частках прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], якому на день смерті належав спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, а також матері [PERSON], суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved