Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначив, що[INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 11.10.2013, а також свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30.10.1984 року. Заповіту [PERSON] не залишив, а тому право на спадкування, як спадкоємці за законом першої черги після померлого отримали: позивач та дружина померлого - [PERSON]. Факт шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 12.05.1985 року. Після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку своєчасно прийняв спадщину. Дружина спадкодавця - [PERSON] у встановлений законом строк, відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь сина. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Сохи О.Б. (номер спадкової справи у спадковому реєстрі - 55504797, номер у нотаріуса 62/2013). До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/6 частина якого належала спадкодавцю після померлого батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.11.1980 року, реєстровий номер 9296; 1/3 частина (тобто 2/6) - після померлої матері, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 19.03.1996 року, реєстровий номер 2-314; 3/6 частини цього ж будинку, в порядку спадкування за законом (друга черга), які спадкодавець прийняв, після померлої [INFO] рідної сестри - [PERSON], але за життя не оформив). 19.07.2018 позивач отримав у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Б. свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину вищевказаного будинку, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька на іншу Ѕ частину цього ж будинку позивач не має можливості, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Б. від 19.07.2018 №327/02-31 через відсутність у позивача документального підтвердження родинних відносин між його батьком та тіткою - [PERSON], після смерті якої батько успадкував але не оформив Ѕ частину вказаного будинку. За вказаних обставин, позивачу необхідно у судовому порядку встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], доводилась рідною сестрою [PERSON], [INFO], що має для позивача юридичні наслідки у вигляді отримання права на спадкування на Ѕ частину вищевказаного будинку, що належала спадкодавцю, але не була оформлена ним за життя. [PERSON] після смерті сестри спадщину прийняв, оскільки на день смерті [PERSON] постійно проживав з нею у вищевказаному будинку, доглянув та поховав сестру, інших спадкоємців, що прийняли спадщину після її смерті немає. Встановлення вищевказаного факту родинних відносин у позасудовому порядку для позивача не є можливим, оскільки відсутнє документальне підтвердження факту родинних відносин між батьком позивача та тіткою позивача та інформація щодо дати та місця здійснення актового запису про реєстрацію шлюбу між тіткою та її чоловіком - [PERSON], у зв'язку з чим тітка змінила прізвище. В зв'язку із необхідністю подальшого управління спадковим майном, враховуючи неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на частину вищевказаного будинку у нотаріальній конторі, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO], є рідною сестрою [PERSON], який помер [INFO], який є її рідним братом. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO], батька [PERSON], який прийняв але не оформив спадщину на вказану частину будинку після померлої, [INFO] рідної сестри - [PERSON]. Позивач та його представник - адвокат Сербрлова Н.М. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові, та підтвердили факт родинних відносин між [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO]. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 9 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт родинних відносин. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], факт смерті якого підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 11.10.2013 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та позивачем - [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження останнього [NUMBER] від 30.10.1984 року. Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. За життя [PERSON] заповіту не залишив, тому право на спадкування, як спадкоємці за законом першої черги після останнього отримали: позивач по справі - [PERSON] та дружина померлого - [PERSON]. Факт шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 12.05.1985 року. Після смерті батька [PERSON] у встановленому законом порядку своєчасно прийняв спадщину, а дружина спадкодавця - [PERSON] у встановлений законом строк, відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь сина. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сохою Оленою Борисівною (номер спадкової справи у спадковому реєстрі - 55504797, номер у нотаріуса 62/2013). З матеріалів спадкової справи встановлено, що до складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло наступне нерухоме майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], 1/6 частина якого належала спадкодавцю, після померлого батька - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.11.1980 року, реєстровий номер 9296; 1/3 частина (тобто 2/6) - після померлої матері - [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 19.03.1996 року, реєстровий номер 2-314; 3/6 частини цього ж будинку, в порядку спадкування за законом (друга черга), які спадкодавець прийняв, після померлої [INFO] рідної сестри - [PERSON], але за життя не оформив). За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. 19.07.2018 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Соха О.Б. видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на Ѕ частину вищевказаного будинку, що підтверджується копією вказаного свідоцтва. Відповідно до п.4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після одання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька на іншу Ѕ частину цього ж будинку позивач не має можливості, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Б. від 19.07.2018 року № 327/02-31, у зв'язку з тим, що у позивача відсутнє документальне підтвердження родинних відносин між його батьком та тіткою - [PERSON], після смерті якої батько успадкував але не оформив Ѕ частину спірного будинку. Юридичний факт того, що [PERSON], [INFO], доводилась рідною сестрою [PERSON], [INFO], має для позивача юридичні наслідки у вигляді отримання права на спадкування на Ѕ частину вищевказаного будинку, що належала спадкодавцю, але не була оформлена ним за життя. Судом встановлено, що [PERSON] після смерті сестри фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті [PERSON] постійно проживав з нею у вищевказаному будинку, доглянув та поховав сестру. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину після її смерті немає, що підтверджується Повідомленням державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. № 165/01-16 від 06.02.2019 року. Встановлення факту родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] у позасудовому порядку для позивача не є можливим, оскільки відсутнє документальне підтвердження факту родинних відносин між батьком позивача та тіткою позивача, а також інформація щодо дати та місця здійснення актового запису про реєстрацію шлюбу між тіткою та її чоловіком, [PERSON], у зв'язку з чим тітка змінила прізвище. Суд встановив, що родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON]. підтверджуються наступними доказами: свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 28.10.1980 року, відповідно до якого його батьками вказані: [PERSON], [PERSON]; витягом з ДРАЦСГ про державну реєстрацію народження від 12.12.2013 року, відповідно до якого [PERSON] народилась [INFO], її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]; витягом з ДРАЦСГ про шлюб від 31.10.2017 року, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» після реєстрації актового запису про шлюб у 1969 році, витягом з ДРАЦСГ про шлюб від 02.11.2017 року, з якого вбачається реєстрація шлюбу [PERSON] з [PERSON] без зміни прізвища у 1978 році. Документально підтвердити зміну прізвища тітки позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]» не має можливості, однак факт родинних відносин, зазначених вище в судовому засіданні підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], а також Довідкою № 346 від 09.12.2013 року голови квартального комітету №67 м. Запоріжжя. Таким чином, вивчивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO], на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, який фактично прийняв, але документально не оформив спадщину на вказану частину будинку після померлої [INFO] своєї рідної сестри - [PERSON]. Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved