Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до неповнолітнього відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, спричинену їй внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] 06.05.2017 року приблизно о 00:20 годин біля будинку № 29 по проспекту Соборному в місті Курахове Мар`їнського району Донецької області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдав її неповнолітньому сину [PERSON] удар кулаком в обличчя, спричинивши йому тим самим легкі тілесні ушкодження, у виді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку та синця. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями її син [PERSON] в період з 07.05.2017 року по 16.05.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в Мар`їнський ЦРЛ, а потім продовжував лікування амбулаторно. Діями відповідача [PERSON] , вина якого встановлена вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.01.2019 року, вироком Донецького апеляційного суду від 23.12.2019 року та постановою Верховного суду від 04.06.2020 року, їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у тому, що відповідач вчинив злочин відносно її сина [PERSON] , у зв`язку із чим їй було завдано душевні страждання, які полягали у порушенні її нормального способу життя, побуту сім`ї, хвилюванні за стан його здоров`я та його подальшого навчання. Вона змушена була докладати додаткові зусилля для надання синові допомоги в період його лікування та після нього. Під час події та після неї відповідач та його батько не висловили співчуття та не надали допомоги. Відшкодування моральної шкоди оцінює у 5000 гривень, вказаний розмір обумовлює вищезазначеними душевними стражданнями. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду завдану їй вчиненням кримінального правопорушення щодо її повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 5000 гривень. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 06.07.2020 року у зв`язку із призначенням 04.06.2020 року Верховним судом нового судового розгляду вирішення цивільного позову, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. При розгляді справи позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити в повному обсязі. Зокрема пояснила, що її позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону. Відповідач [PERSON] , завдаючи тілесні ушкодження її сину [PERSON] , при обставинах викладених у судових рішеннях, що набули чинності, спричинив їй моральні страждання, оскільки під час перебування її сина на стаціонарному лікуванні та після нього вона перенесла стрес, хвилювалась за його стан здоров`я змушена була доглядати за ним не приділяючи достатньої уваги іншим її дітям, вимушена була відлучатись з роботи для участі в судових засіданнях. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень її син досі хворіє, мав академічну заборгованість у навчальному закладі. Не заперечувала, що на момент вчинення події кримінального правопорушення, її син [PERSON] втрутився в конфлікт, що виник між неповнолітнім відповідачем [PERSON] та іншими особами встановленими у вироку суду. По відношенню до її сина відповідач вчинив нетяжке кримінальне правопорушення. В свою чергу у зв`язку із причиненими їй моральними стражданнями відповідачем, що виразились у неправомірній поведінці відповідача до її сина, до відповідних лікарів позивач не зверталась, правом на уточнення позовних вимог не скористалась, відповідних клопотань про призначення експертиз в обґрунтування розміру шкоди не заявляла, про що зазначила в ході судового розгляду. При розгляді справи та у відзиві на позов відповідач та його законний представник батько [PERSON] , а також адвокат Верченко О.О. позовні вимоги позивача не визнали посилаючись як на їх необґрунтованість так і недоведеність. Зокрема, сторона відповідача пояснила, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку смерті потерпілого та належить членам сім`ї чи близьким родичам. До того ж розмір заявлених позивачем вимог не підтверджений належними доказами, тому що потерпілий [PERSON] протягом тижня лікувався в умовах стаціонару, у зв`язку із чим просили відмовити в позові у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази долучені до матеріалів справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Паспортом громадянина України, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження [PERSON] від 29.09.1998 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу підтверджується, що [PERSON] (прізвище до розірвання шлюбу - [PERSON] ) є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивач та її син [PERSON] мали пільги як багатодітна сім`я до 01.01.2018 року. До того ж син позивача навчався за рахунок коштів державного бюджету в Харківському автомобільно-дорожньому університеті до 30.08.2017 року (а.с. 2-4, 58, 62-64, 65). Між тим, підстав відрахування [PERSON] з навчального закладу матеріали цивільної справи не містять. Паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження [PERSON] , встановлено, що він народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , який відповідно залучений до участі у розгляді кримінального провадження законним представником (а.с. 35, 59-60) Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.01.2019 року, вироком Донецького апеляційного суду від 23.12.2019 року, постановою Верховного суду від 04.06.2020 року встановлено, що [PERSON] 06.05.2017 року приблизно о 00:20 годин біля будинку № 29 по проспекту Соборному в місті Курахове Мар`їнського району Донецької області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ударив [PERSON] кулаком в обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку та синця (а.с. 5-6 зв., 53-57). Згідно висновку експерта № 86 від 08.05.2017 року при судово-медичному освідоцтві [PERSON] та при зверненні його в лікувальний заклад виявлені садна завушної області ліворуч та скроневої області праворуч, припухлість м`яких тканин та синець в області нижньої щелепи праворуч, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, які утворились від дії тупих предметів та при ударі о такі, можливо, в строк та за обставин, вказаних в постанові, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON] у вигляді садна завушної області ліворуч могло утворитись при падінні з положення стоячи з придачею тіла попереднього прискорення. [PERSON] було спричинено не менш 2 травматичних дій тупими предметами, в момент чого потерпілий був звернутий обличчям до нападника. До того ж вказаний висновок міститься у мотивувальній частині вироку Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.01.2019 року (а.с. 5). Згідно висновку експерта № 148 від 21.06.2017 року на підставі вивчення даних висновку експерта № 86 від 08.05.2017 року судово-медичного освідоцтва [PERSON] , протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого [PERSON] та [PERSON] , свідка [PERSON] , експертом вказано такі висновки, що свідчення потерпілого [PERSON] про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень зі сторони [PERSON] , вказаних в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого [PERSON] , відповідають фактично виявленим у нього тілесним ушкодженням. З урахуванням показів потерпілого [PERSON] , вказаних в протоколі слідчого експерименту за його участю, [PERSON] міг спричинити йому припухлість м`яких тканин та синець нижньої щелепи праворуч, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON] , були спричинені не менш чим від 2 травматичних дій тупими предметами. З урахуванням показів потерпілого [PERSON] , вказаних ним в протоколі слідчого експерименту, судити про механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] та до якого ступеня тяжкості вони відносяться не є можливим. Свідчення свідка [PERSON] про механізм спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень зі сторони [PERSON] , вказаних в протоколі слідчого експерименту за участю свідка [PERSON] , відповідають фактично виявленим у потерпілого [PERSON] тілесним ушкодженням. З урахуванням показів свідка [PERSON] , вказаних в протоколі слідчого експерименту за її участю, [PERSON] міг спричинити потерпілому [PERSON] припухлість м`яких тканин та синець нижньої щелепи праворуч, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. До того ж вказаний висновок міститься у мотивувальній частині вироку Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.01.2019 року (а.с. 6). Відповідно до тієї ж постанови Верховного суду від 04.06.2020 року, вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.01.2019 року та вирок Донецького апеляційного суду від 23.12.2019 року скасовані в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 5-13). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80, ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, а обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення учасниками судового провадження за наявності рішення суду вищої інстанції не оспорюються. Спірним між сторонами є лише правові підстави та розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою заподіювача шкоди і шкодою. За змістом положень ч. 1, 3 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Із змісту судових рішень (а.с. 5-13), свідоцтв про народження потерпілого та відповідача (а.с. 2, 35) встановлено, що [PERSON] 06.05.2017 року приблизно о 00:20 годин біля будинку № 29 по проспекту Соборному в місті Курахове Мар`їнського району Донецької області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ударив [PERSON] кулаком в обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та синця. Наразі відповідач [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття [INFO] . За таких обставин, заподіяна моральна шкода [PERSON] матері потерпілого [PERSON] позивачу [PERSON] , що виразилась, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо її сина унаслідок завдання йому відповідачем легких тілесних ушкоджень є очевидною. Таким чином, на день ухвалення судового рішення - 22.09.2020 року відповідач [PERSON] будучи повнолітнім, особисто повинен нести відповідальність за завдану ним моральну шкоду. Доводи відповідача та його представників щодо відсутності у позивача права на відшкодування моральної шкоди, та виникнення такого права лише у випадку смерті (а.с. 44) на вимогах вищезазначених норм ЦК України не ґрунтуються, до того ж діючий ЦК України не містить таких імперативних приписів, а отже такі доводи є безпідставними. Визначаючи розмір моральної шкоди позивачу, суд враховує глибину і тривалість моральних страждань позивача (висновок Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати ККС від 25.08.2020 року провадження № 51-1052км20). Зокрема, негативні переживання позивача у зв`язку із спричиненням тілесних ушкоджень її сину, характер та ступінь тілесних ушкоджень, тривалість лікування її сина, її тривогу та емоційну напругу, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я її сина, що призвело до зміни її звичайного укладу та способу життя. Разом із цим встановлено, що потерпілий [PERSON] , [INFO] , на момент вчинення кримінального правопорушення [PERSON] тобто 06.05.2017 року був повнолітнім, втрутився в конфлікт, що виник між неповнолітнім відповідачем [PERSON] та [PERSON] , а саме кримінальне правопорушення було нетяжким (а.с. 2, 5-зв), і вказані обставини не заперечувались учасниками судового провадження. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, враховуючи моральні страждання позивача, їх глибину та тривалість, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, нетривалий період лікування, особу відповідача на момент вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 гривень одноразово. На переконання суду, така сума відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, вимогам розумності, справедливості та виваженості, за обставин цього провадження. Посилання позивача на її складне матеріальне становище, наявність у її сина [PERSON] академічної заборгованості у зв`язку із спричиненими йому тілесними ушкодженнями та перебуванням його на лікуванні, наявність ще двох малолітніх дітей, втрату статусу багатодітної сім`ї, не є тими обставинами, які б давали підстави для задоволення позову у заявленому розмірі. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд враховує, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позову у кримінальному провадженні, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень (за ставками 2017 року на момент пред`явлення позову у кримінальному провадженні). На підставі викладеного,

Outcome: partial