Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він працював у ПрАТ «Азовелектросталь», де йому не виплачували заробітну плату, у зв'язку із чим він був вимушений звільнитися за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. За вересень 2015 року заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем складає 5214,91 грн. Крім того, відповідач протиправно не сплачує компенсацію за затримку розрахунку, яка складає 3455,20 грн. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 08.10.2015р. по 13.10.2015 року із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 168,57 грн. за 4 середньомісячних робочих дні, у сумі 674,29 грн., а також за час розгляду справи в суді по день винесення рішення по справі. Також зазначає, що у зв'язку із порушенням його права на заробітну плату йому була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у 1000,00 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 5214,91 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із затримкою їх виплати у розмірі 3455,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 08.10.2015р. по 13.10.2015 року у розмірі 674,25 грн., середній заробіток за час розгляду справи у суді по день постановлення рішення, моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн. У подальшому позивач зменшив позовні вимоги, залишивши без розгляду позов в часині вимог про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку із повним погашенням ПрАТ «Азовлектросталь» заборгованості. В іншій частині позовні вимоги підтримав. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення, в яких позов не визнав у повному обсязі, зазначивши, що станом на 23 жовтня 2015 року заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації перед [PERSON]. відсутня, у зв'язку із виплатою У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 21.01.2008 року по 07.10.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в його трудовій книжці. 07.10.2015 р.. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Згідно наданого відповідачем повідомлення № 3396 від 02.11.2015 року, станом на 23.10.2015 року, у ПрАТ «Азовлектросталь» заборгованість по заробітній платі перед [PERSON]. відсутня. Платіжними дорученнями №№ 403, 404 від 25.09.2015 року, № 20 від 28.09.2015 року, № 14 від 29.09.2015 року на рахунок позивача перераховано 2061,99 грн., 5567,39 грн. та 12990,56 грн. відповідно. Також, відповідно до повідомлення ПрАТ «Азовлектросталь» № 3397 від 02.11.2015 року, компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року, заробітна плата за вересень 2015 року та розрахунок при звільненні були перераховані на картковий рахунок [PERSON] платіжним дорученням № 22 від 13.10.2015 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, а саме складання позовної заяви, підготовка пакету документів для звернення особи до суду, складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи, проведення розрахунку середнього заробітку та консультація складають 292,32 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів у підтвердження витрат, пов'язаних зі складанням адвокатом запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт [PERSON], а тому вважає достатньою суму у відшкодування судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру та 487,2 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 974,40 грн.

Outcome: partial