Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У жовтні 2019 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 04.10.2019 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 13). Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2019 сторонам надано строк для примирення - три місяці (а.с. 31). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.03.2020 відновлено провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 40). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, справу передано в моє провадження. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 02.12.2017 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. У зв`язку з різними поглядами на життя, між сторонами постійно виникають спори та непорозуміння, конфліктні ситуації, що призвели до погіршення відносин та розладу в сім`ї. Така негативна сімейна обстановка призвела до того, що позивач втратила почуття до відповідача та не бажає продовжувати з ним сімейно-шлюбні стосунки. Шлюб існує лише формально, сторони проживають окремо. Позивач вважає примирення неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року було прийнято до свого провадження справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті. Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 10.12.2020 від відповідача до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі та розірвати шлюб. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами по справі 02.12.2017 року укладено шлюб, зареєстрований Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3151 (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач заперечень проти розірвання шлюбу до суду не направив. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно з положеннями ч.3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню,а позов - задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СКу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В порядку положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. З викладеного,

Outcome: approved