Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 14977 грн. 44 коп. В обґрунтування позову зазначала, що 20 вересня 2008 року між нею і відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 23 липня 2014 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Оскільки відповідач матеріальної допомоги синові не надавав, 26 березня 2014 року вона звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. 16 квітня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на сина в розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] був присутнім в суді під час проголошення рішення суду та йому було відомо про присуджені аліменти, однак сплачувати їх добровільно він відмовився, фактично, примусово почав сплачувати аліменти на сина через півроку після їх присудження, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів на суму 9713 грн. 99 коп. У результаті тривалої несплати відповідачем [PERSON] аліментів, вона із сином опинилися в скрутному матеріальному становищі, за цей час дитина перенесла операцію. Відповідно до вимог ст. 196 СК України у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань щодо сплати аліментів на дитину вона має право на стягнення з відповідача за весь період прострочення неустойки (пені) в розмірі 14977 грн. 44 коп. (а.\~с. 1-3, 161-165). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оскільки [PERSON] протягом шести місяців з дня ухвалення судом рішення жодної копійки на утримання сина позивачу не надавав, згідно із ст. 196 СК України за весь період прострочення він повинен сплатити неустойку (пеню). Вперше з відповідача аліменти стягнуто в жовтні 2014 року. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнав, проти його задоволення заперечував та пояснив, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на дитину сторони проживали разом, кошти на утримання сина він надавав позивачу добровільно, докази на підтвердження цього надати суду не може. Заборгованість за аліментами виникла не з його вини, а внаслідок того, що [PERSON] тривалий час виконавчий лист до виконання не предявляла. Причиною виникнення заборгованості є також пересилання виконавчого листа з одного відділу державної виконавчої служби до іншого. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 20 вересня 2008 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. 16 квітня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області за позовом [PERSON] ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на їхнього малолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2014 року і до досягнення сином повноліття (а.\~с. 6). Дане рішення суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 29 квітня 2014 року. 16 травня 2014 року позивачу [PERSON] судом видано виконавчий лист, який 29 травня 2014 року предявлений стягувачем до виконання до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. 03 червня 2014 року постановою державного виконавця даного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП\~№\~43512820 про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліментів на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу) з 26 березня 2014 року (а.\~с. 46). 29 липня 2014 року державним виконавцем цього ж відділу державної виконавчої служби на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник [PERSON] працює у Київському національному університеті ім.\~Т.Шевченка, що за територіальною належністю відноситься до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.\~Києві, у звязку з чим дане виконавче провадження направлено за належністю до вказаного відділу державної виконавчої служби (а.\~с. 47). 22 серпня 2014 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.\~Києві повторно було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на дитину (а.\~с. 56). Із довідки-рахунку від 16 вересня 2015 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.\~Києві, видно, що у період з квітня по вересень 2014 року відповідач [PERSON] аліменти на сина на користь [PERSON] не сплачував. Станом на 01 серпня 2015 року заборгованість за аліментами відсутня (а.\~с. 166). Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Згідно із вимогами ч. 2. ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі №\~6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1\~% пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу) набрало законної сили 29 квітня 2014 року. Враховуючи той факт, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього за рішенням суду на користь позивача аліментів на сина та їх розмір, він повинен був сплачувати аліменти від дня набрання зазначеним рішенням законної сили. Проте своїх обовязків [PERSON] належним чином не виконував до жовтня 2014 року, про що свідчить довідка-рахунок, видана 16 вересня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.\~Києві (а.\~с. 166). Суд встановив, що відповідачем [PERSON] на користь позивача [PERSON] своєчасно не було сплачено аліменти на малолітнього сина за такі періоди: за 6 днів березня 2014 року в сумі 330,96 грн., квітень 2014 року в сумі 1710,16 грн., травень 2014 року в сумі 2309,96 грн., червень 2014 року в сумі 1156,79 грн., липень 2014 року в сумі 1208,48 грн., серпень 2014 року в сумі 2124,72 грн. та вересень 2014 року в сумі 1536,17 грн. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з кількості днів прострочення сплати відповідачем аліментів кожного місяця, суми несвоєчасно сплачених ним аліментів, розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили за період з 29 квітня по 30 вересня 2014 року судом визначено за наступною формулою: сума заборгованості за аліментами за один місяць х 1\~% х кількість днів у місяці, а саме: за квітень 2014 року (2 дні) 2041,12 грн. (330,96 грн. + 1710,16 грн.) х 1\~% х 2 дні = 40,82 грн.; за травень 2014 року 2309,96 грн. х 1\~% х 31 день = 716,09 грн.; за червень 2014 року 1156,79 грн. х 1\~% х 30 днів = 347,04 грн.; за липень 2014 року 1208,48 грн. х 1\~% х 31 день = 374,63 грн.; за серпень 2014 року 2124,22 грн. х 1\~% х 31 день = 658,51 грн.; за вересень 2014 року 1536,17 грн. х 1\~% х 30 днів = 460,85 грн. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину становить 2597,94 грн. (40,82 грн. + 716,09 грн. + 347,04 грн. + 374,63 грн. + 658,51 грн. + 460,85 грн.). Посилання відповідача [PERSON] на те, що заборгованість по сплаті аліментів на сина виникла не з його вини, тому від відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України, його необхідно звільнити, свого підтвердження в суді не знайшли. Судом встановлено, що [PERSON] було відомо про розмір аліментів на малолітнього сина, що стягуються з нього на користь позивача, необхідність їх сплати та набрання рішенням суду законної сили, проте будь-яких дій для сплати аліментів відповідач не вчиняв, зокрема заяву про відрахування з його заробітної плати аліментів на дитину у визначеному судом розмірі за місцем роботи він не подавав. Доказів добровільної сплати аліментів суду не надано. Суд вважає, що заборгованість по сплаті на користь позивача [PERSON] аліментів на дитину виникла саме з вини відповідача [PERSON], оскільки свого обовязку по сплаті аліментів та виконанню рішення суду щодо їх сплати він не виконував, у звязку з чим відповідач повинен нести встановлену ст. 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є обґрунтованим, проте підлягає задоволенню частково на суму 2597,94 грн. Доводи сторони позивача про те, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів має нараховуватись від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення до дня фактичного виконання зобовязання та сплати простроченої суми, є безпідставними та висновків суду вони не спростовують. За змістом ч. 2 ст. 3607 ЦПК України (обовязковість судових рішень Верховного Суду України) висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Враховуючи, що аліменти мають сплачуватися щомісячно, кількість днів прострочення сплати аліментів по кожному платежу обмежується кількістю днів (28 (29), 30, 31) у тому календарному місяці, у якому існувала або існує заборгованість. Загальний розмір неустойки (пені) обчислюється шляхом додавання неустойки (пені), обчисленої за кожним періодичним платежем за один місяць, за весь період невиконання платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати, починаючи від дня порушення зобовязання і до ухвалення судом рішення. Такий порядок стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів висловлений Верховним Судом України і у правовій позиції, викладеній ним у постанові від 25 листопада 2015 року у справі №\~6-2022цс15, у якій зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. Підстав для відступу судом від зазначених правових позицій Верховного Суду України та застосування іншого, запропонованого позивачем, порядку обчислення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів не вбачається. Крім вказаної вище суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину, із відповідача [PERSON] на користь держави згідно із вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial