Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У жовтні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. 13.11.1999 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Через подружню зраду відповідача у квітні 2018 р. їх шлюбні відносини припинилися. У липні 2018 р. відповідач виїхала з квартири позивача та залишила з ним дітей. Сторони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. За таких обставин шлюбні відносини не можуть бути поновлені, примирення неможливе. В судовому засіданні позивач наполягав на розірванні шлюбу та пояснив, що їх з відповідачем шлюбно-сімейні відносини остаточно припинилися більше року назад, де зараз мешкає дружина, йому невідомо, хоча вона і поверталася на деякий час і проживала у квартирі з дитиною. Відповідач позов не визнала, заперечила повідомлені позивачем фактичні обставини, якими обґрунтований позов. Пояснила, що подружньої зради з її боку не було, а це позивач зрадив їй з своєю троюрідною сестрою, з якою зараз живе у їх квартирі. Вона з квартири не виїжджала, а це позивач вигнав її, неодноразово викидав її речі, неодноразово «піднімав на неї руку», щоб погасити борги за «комуналку», продавав їх спільне майно, перешкоджає її спілкуванню з дітьми. Водночас відповідач заявила, що її з позивачем шлюб можливо зберегти, а тому просила надати максимальний строк для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.11.1999 Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 546. Подружжя має двох синів: повнолітнього [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін вбачається, що в певний момент між подружжям виникли непримиренні розбіжності у поглядах на шлюб і сімейні цінності, що призвело до втрати між ними взаєморозуміння, поваги та почуттів любові і, як наслідок, до фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин. Зі змісту відзиву на позов та окремих висловлювань [PERSON] в судовому засіданні суд дійшов до переконання, що вона не надає згоду на розірвання шлюбу лише з міркувань збереження за собою права користування належною відповідачу квартирою, хоча за чинним законодавством припинення шлюбу не впливає на житлові права колишнього подружжя. Незважаючи на те, що позов перебуває в провадженні суду дев`ять місяців, відновлення шлюбно-сімейних відносин сторін не відбулося, а існуючий між ними конфлікт лише загострився. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на встановлені обставини суд дійшов до переконання, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, а відтак подальше збереження шлюбу, який не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved