Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У жовтні 2020 року представник ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» Чекмарев К.А. звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, де просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором позики № 1067082 від 16.03.2017 року в сумі 167 726,28 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2515,91 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 16.03.2017 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідач уклали договір позики № 1067082, згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у кредит у сумі 3000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток від суми позики строком до 25.03.2017 року на 10 днів та зі сплатою комісії. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 50 процентів річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно п. 1.1. договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 01.10.2020 року становить 167 726,28 грн. з яких: 3000,00 грн.; - заборгованість по комісії 142 122,48 грн. Ухвалою суду Києво-Святошинського районного суду від 26.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі. 08.12.2020 року відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, зокрема посилаються на відсутність первинних документів, якими зафіксовано факт здійснення господарських операцій; невідповідності договору позики № 1067082 від 16.03.2017 року вимогам чинного законодавства; порушення умов договору позики № 1067082 від 16.03.2017 року відносно рахунку на оплату кредитних платежів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.03.2017 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідач уклали договір позики № 1067082 (продукт «Он-лайн кредитування»)згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у кредит у сумі 3000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток від суми позики строком до 25.03.2017 року на 10 днів та зі сплатою комісії. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 3 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за комісією 14 122,48 грн., що й просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить суд стягнути з відповідача 167 726,28 грн. заборгованості за договором позики. З п. 1.1. договору № 1067082 про надання кредиту вбачається, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 3000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком коштів по договору, зокрема, виписки з особового рахунку, копій квитанцій, меморіального ордеру тощо. У матеріалах справи лише міститься додаток № 1 до договору, де зазначено графік розрахунків та лист директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» з якого вбачається, що відповідачу 16.03.2017 року було перераховано кошти у сумі 3000,00 грн. на карту [PERSON] . Доказів на підтвердження перерахування зазначеної суми на рахунок позичальника позивачем суду не надано. За таких обставин, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18. При зверненні в суд з позовом сторона позивача просила розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Законом обов`язок доказування покладений на учасників справи. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed