Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 28.12.2011 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні, а також між ними припинені шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Тому збереження шлюбу вважає неможливим. Просить шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з'явилися. До суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог у частині розірвання шлюбу, а в частині позову про стягнення аліментів просить залишити позов без розгляду. Відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги у частині розірвання шлюбу визнає. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28.11.2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на малолітню дитину залишено без розгляду. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою КП «ВЖРЕП № 15» Житомирської міської ради від 04.06.2014 року. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між ними припинені, наміру зберігати сім'ю вони не мають, примирятись сторони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання позову відповідачем, яке приймається судом, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально і тому підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved