Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], та визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування заявленого позову позивач вказав, що з 30 серпня 2014 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі та у них є спільна донька [PERSON], [INFO]. Відповідач більше трьох років ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з дитиною не проживає, самоусунулась від виконання своєх обов'язків, не цікавиться розвитком дитини та її навчанням, не дбає про фізичний та духовний розвиток, не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не цікавиться її інтересами, не вітає дитину зі святами, жодного разу не відвідувала навчальні заклади. Дитина проживає разом з ним, тобто, батьком, він її утримує та виховує. Тому, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та визначити її місце проживання з батьком. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позові, та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що заперечує відносно позбавлення її батьківських прав по відношенню до дочки - [PERSON]. Також пояснила, що дійсно не проживає із донькою [PERSON], [INFO] тривалий час, оскільки у 2015 році виїхала з метою пошуку роботи у іншу область, хоча вона навідувалась до доньки, останній раз приїжджала літом 2017 року. На даний час вона шкодує про таку поведінку, бажає брати участь у вихованні дитини та приділяти їй належну увагу. Оскільки донька фактично проживає з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS], Старосинявського району Хмельницької області, то вона не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком. Третя особа Каспрук О.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO], та визначення місця проживання дитини з батьком. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.08.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії [ADDRESS], видане Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, на даний час шлюб між ними розірвано у судовому порядку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Адампільської сільської ради Старосинявського району 11 травня 2011 року, [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]). Згідно довідки № 826, яка видана виконкомом Старосинявської селищної ради, Старосинявського району Хмельницької області 23.10.2018 року, [PERSON] дійсно постійно проживає зі своєю дочкою [PERSON], [INFO]., мати [PERSON], [INFO], у вихованні дитини участі не приймає та з нею не проживає. [PERSON], [INFO], проживає, але не зареєстрована за адресою [ADDRESS], разом з батьком, про що свідчить довідка про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені/житлі від 23.10.2018 року, Протягом навчання у школі неповнолітньої [PERSON], її мати [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з вчителями, батьківські збори не відвідує, навчанням не цікавиться, не приходить вона і на свята, відчувається, що матеріально теж не допомагає дитині, адже все, що потрібно для дитини купує батько, що підтверджено довідкою № 119 від 23 жовтня 2018 року, виданою Адампільською ЗОШ І-ІІІ ст. Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області. Згідно довідки, виданої адміністрацією Адампільського дошкільного навчального закладу загального розвитку «Малятко» Старосинявської селищної ради від 26.11.2018 року, мати [PERSON], колишньої вихованки ДНЗ, [PERSON] за час перебування дочки у дошкільному закладі (2014-2017 р.) не приймала участі у житті та вихованні дитини, жодного разу не відвідувала батьківські збори, святкові ранки, не телефонувала вихователям, не цікавилась успіхами доньки. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON], [INFO], проведеного комісією в складі [PERSON], начальника ССД, Каспрук О.В., завідувач сектору опіки, піклування, усиновлення ССД, [PERSON] інспектор ювенальної превенції Старосинявського ВнП від 22 листопада 2018 року, встановлено, що [PERSON] навчається в 2 класі Адампільської ЗОШ І-ІІІ ст., проживає разом з батьком [PERSON], [INFO], співмешканкою батька [PERSON], [INFO] та бабою [PERSON], [INFO], умови проживання дитини хороші, наявні місця для відпочинку, письмовий стіл для занять, харчуванням та одягом дитина забезпечена, стосунки із батьком хороші. Позивач [PERSON] працює в Агропромисловому науково-виробничому підприємстві «Візит» з 01.11.2018 року, займає посаду сторожа, за місцем роботи характеризується позитивно, про що довідка АНВП «Візит» від 04.12.2018 року та характеристика. Також, як вбачається із характеристики, виданої виконкомом Старосинявської селищної ради від 30.11.2018 року, позивач [PERSON] за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, разом з ним проживає його донька [PERSON], [INFO], у виховані якої він бере активну участь. Як вбачається із акту обстеження побутово-житлових умов, [PERSON], [INFO], зареєстрована, але не проживає за адресою [ADDRESS], у цьому ж будинку проживають її батько із сім'єю. За зареєстрованим місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо, що підтверджується довідкою - характеристикою, виданою Старосинявською селищною радою Старосинявського району Хмельницької області від 22.11.2018 року. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON]. Зокрема, свідок [PERSON], мати позивача, підтвердила, що з 2014 року відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні доньки, не проживає з нею, з того часу один раз навесні приїжджала до дитини, не дзвонить, не цікавиться її життям. Свідок [PERSON], яка є хрещеною матір'ю дитині сторін [PERSON], показала, що мати дитини тривалий час, а саме три роки, до дитини не приїжджала, не бачилась із дитиною, хоча жодних перешкод їй у цьому ніхто не чинив, на випускний із садочку не приїхала, у перший клас у 2017 році в школу влаштовував дитину батько та забезпечував усім необхідним, а на урочистостях з нагоди першого дзвоника, вона, як хрещена мати, водила дитину в перший клас, так як відповідачка не була присутня. Свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, пояснили, що приблизно на протязі трьох років відповідач не займається вихованням дитини, поїхала із району, не приїжджає до дитини, не вітає із святами, не була у дитячому садочку та школі, тобто не бере участі у її вихованні. Свідок [PERSON] також суду пояснила, що мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов'язків щодо доньки, починаючи із другого року відвідування садочку та школи мати не цікавилася дитиною, її вихованням, навчанням, не відвідувала дитину у навчальному закладі жодного разу, вихованням дочки займається лише батько. 28 листопада 2018 року орган опіки та піклування Старосинявської районної державної адміністрації надав висновок за вих. № 41/29-32-4610/2018 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], так як мати дитини не проживає з нею та ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Виходячи з положень ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, проаналізувавши матеріали справи, а також враховуючи позицію відповідача, яка бажає брати участь у вихованні своєї малолітньої дочки та змінити своє відношення до виховання дитини, проявляти необхідну турботу та піклування, суд приходить до висновку, що вина відповідача [PERSON] в ухиленні та неналежному виконанні своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини є, однак вважає, що позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки змінити поведінку матері в кращу сторону у даному випадку можливо. За таких обставин, суд вважає за можливе не позбавляти відповідача батьківських прав та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON], [INFO], і покласти на Старосинявську районну державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов'язків. Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини із ним, то при їх вирішенні суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. В ході розгляду справи із пояснень сторін та показів свідків встановлено, що неповнолітня дитина сторін по справі протягом тривалого часу має фактично постійне місце проживання з батьком, який займається її вихованням та утриманням, дитина відвідує навчальний заклад, батько офіційно працевлаштований, позитивно характеризується. Відповідач [PERSON] - мати дитини не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] з батьком. Згідно висновку від 10.12.2018 року № 41/29-32-4711/2018 органу опіки та піклування Старосинявської районної державної адміністрації, виходячи із інтересів дитини, прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання, [PERSON], [INFO], позицію матері, яка не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] з батьком, повністю погоджується з висновком Старосинявської районної державної адміністрації щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком та вважає вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають до задоволення. Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, на турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини.

Outcome: partial