Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що після смерті її батька [PERSON] 09.09.2016 року, відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Однак, вказані документи на право власності на квартиру на ім'я її батька знаходяться у відповідача, яка в добровільному порядку не бажає їх повернути. [PERSON] зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, прийняла спадщину після смерті батька через своєчасне подання відповідної заяви до нотаріуса. Проте, оформити своє право на спадкові права у нотаріуса вона не може, тому змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON]. Між тим, 16 травня 2017 року позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку мотивує тим, що після ознайомлення із матеріалами спадкових справ, відкритих нотаріусом після смерті [PERSON] (бабусі) та [PERSON] (її батька), їй стало відомо, що дідусем [PERSON] був складений заповіт, яким він заповів належний йому будинок по вул. Васильківській, 38 в смт. Борова Фастівського району, батькові позивачки - [PERSON] Між тим, з спадкових справ їй стало відомо, що її батько [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] на користь своєї сестри [PERSON], а тому вона просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та на житловий будинок № 38 по вул.. Васильківській в смт. Борова Фастівського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 09 вересня 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала з підстав викладених в ній, просила суд її задовольнити. В судовому засіданні 14 червня 2017 року відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що вона єдина, хто має право на спадкові права після померлих батьків та свого брата, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У вказане судове засідання відповідач не зявилась, але направила повторно заяву про відкладення розгляду справи, між тим поважності причин відкладення розгляду справи суду не надала. Зважаючи на явне затягування справи стороною відповідача, а також враховуючи надані пояснення по суті справи в іншому судовому засіданні відповідачем, що вказує на її фактичну участь у розгляді справи, суд вважає за можливим провести та закінчити розгляд даної справи в цьому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] (колишня Леніна) в м.Фастів на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності спочатку належало - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному, що підтверджується довідкою №311 від 21 березня 2017 року, виданої Комунальним підприємством Фастівської міської ради Фастівське бюро технічної інвентаризації на підставі Свідоцтва про право спільної сумісної власності виданого Фастівською міською радою 27 лютого 1999 року, згідно Розпорядження органу приватизації № 2535 від 27 лютого 1999 року (а.с.10, 11). Також, інше спадкове майно - житловий будинок №38 по вул..Васильківській в смт.Борова Фастівського району зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори 03.06.1995 року (а.с.19). Відповідно до Свідоцтва про смерть [PERSON] I-ОК № 400690 виданого повторно 22 березня 2017 року, [PERSON], помер 20 лютого 2014 року в м. Фастів Київської області. (а.с.7). Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За умовами ст.1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст..1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається із відповідного свідоцтва про право спільної часткової власності, то після смерті [PERSON] в 2014 році відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (бувша Леніна) у м. Фастів Київської області та на житловий будинок №38 по вул..Васильківській в смт.Борова Фастівського району. За нормою частини першої\~статті 1258 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на\~спадкування\~за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вказаних вимог чинного законодавства вбачається, що у даній справі право на спадкування за законом після смерті [PERSON] отримали його діти: батько позивачки - [PERSON] та відповідач [PERSON], а також дружина померлого бабуся позивачки [PERSON] Ступінь спорідненості вказаних осіб померлому вбачається зі свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.42 на звороті), а також відносно відповідачки (а.с.36-37). При цьому, необхідно зазначити аналогічні дані щодо позивача, а саме те, що у відповідності до Свідоцтва про народження Серія VII-БК № 454616 від 11 серпня 1992 року позивач [PERSON] народилася 30 липня 1992 року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). 16 жовтня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Семенюк», що підтверджено Свідоцтвом про укладення шлюбу від 16 жовтня 2014 року. (а.с.14). Між тим, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47585467 від 28 квітня 2017 року, наданої Завідувачем Фастівської міської державної нотаріальної контори [PERSON] вбачається, що спадкова справа після смерті 20 лютого 2014 року [PERSON] не заводилася (а.с.31,32). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.\~1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так як, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звернувся, тому в силу вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] в 2014 році прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON], оскільки постійно проживали і були зареєстровані за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджуються також довідкою з Фастівського ЖЕК від 30.09.2016 року (а.с.49). Протилежного стороною відповідача в судовому засідання у відповідності до вимог ст..ст.59-60 ЦПК України доведено не було. Вказані обставин у судовому засіданні також не заперечувались сторонами, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. З викладеного вбачається, що власниками квартири, після смерті 20.02.2014 р. [PERSON], стали бабуся позивачки - [PERSON] та її батько - [PERSON], а саме по - ? частини вищевказаної квартири кожний. Також, у відповідності до Заповіту від 18 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 399, вбачається, що померлий дід позивача - [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та сподами та закріплену за ним земельну ділянку, які розташовані за адресою: смт.Борова Фастівського району Київської області, вулиця Васильківська номер 38 батькові позивача [PERSON], [INFO]. (а.с.38,39). Отже, батько позивачки став одноосібним власником вказаного будинку після смерті свого батька. В той же час, бабуся позивачки та мати [PERSON] - [PERSON] померла 07 листопада 2015 року в м. Фастів Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] I-ОК № 400691, виданого повторно 22 березня 2017 року, (а.с.8). З матеріалів спадкової справи № 115/2016 заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що 12.04.2016 року з заявою про прийняття спадщини звернулись - відповідач [PERSON], а батько позивачки [PERSON] за заявою від 19.04.2016 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері, а саме від частини квартири [ADDRESS] (бувша Леніна) у м. Фастів, що належала померлій, на користь відповідачки у справі. (а.с.35,42). Згідно Свідоцтва про смерть [PERSON] I-ОК № 382414 виданого повторно 16 вересня 2016 року, її батько [PERSON] помер 09 вересня 2016 року в м. Фастів Київської області (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину, належної йому після смерті його батька [PERSON][ADDRESS] в житловому будинку № 63 по вулиці Соборній (бувша Леніна) у м. Фастів Київської області та житловий будинок в цілому, що знаходиться в смт. Борова Фастівського району Київської області по вулиці Васильківська № 38. У відповідності до ст.\~ст. 1269 - 1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 292/2016 року заведеної після померлого 09 вересня 2016 року [PERSON], вбачається, що позивачка [PERSON], будучи спадкоємцем першої черги, 30 вересня 2016 року звернулася до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.46). Між тим, листом №316/02-14 від 22.03.2007р. завідувача Фастівської міської державної нотаріальної контори позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після її батька [PERSON], оскільки нею не було пред'явлено до нотконтори правовстановлюючих документів, щодо належності померлому батькові спадкового майна - частини квартири №45 в житловому будинку № 63 по вулиці Соборній (бувша Леніна) у м. Фастів (а.с.54). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем\~ було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання за позивачкою право власності на ? частину квартири №45 по вул.. Соборній в буд. № 36 в м. Фастові, Київської області та на житловий будинок № 38 по вул.. Васильківській в смт. Борова Фастівського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 09 вересня 2016 року. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1276,71 грн., які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного

Outcome: approved