Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування позову вказав, що з 06.03.2014 року по 15.06.2015 року працював на ПАТ «Азовзагальмаш», де йому перестали виплачувати заробітну плату. Позивача було звільнено 15.06.2015 року за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем не проведений. Судовим наказом Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13.10.2015 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 5593,03 грн., але до теперішнього часу заборгованість не сплачена. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 16.06.2015 року по 27.10.2015 року в сумі 9199,99 грн., а в подальшому виходячи із графіку роботи позивача по 22,5 години і середнього динного заробітку 11,81 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.10.2015 року у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, в яких вказав, що перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в сумі 5593,03 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 265,73 грн. Визнає позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку із розрахунку середньоденної заробітної плати 265,73 грн. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач з 06.03.2014 року по 15.06.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 15.06.2015р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Згідно із судовим наказом №264/6865/15-ц, виданим 13.10.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя, з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь [PERSON] стягнута заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 5593,03 грн., яка по теперішній час не сплачена позивачу. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений. На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно даних зазначених позивачем в позові розмір середньогодинної заробітної плати позивача становить 11,81 грн. У відповідності до табелю обліку використаного робочого часу за перше півріччя 2015 року, тривалість зміни позивача становила 22,5 години, тобто розмір середньоденної заробітної плати позивача складав 265,73 грн. (11,81 грн. * 22,5 години). Відповідач в своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньогодинного заробітку позивача в сумі 11,81 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньогодинного заробітку в розмірі 11,81 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 11,81 грн., та 265,73 грн. середньоденна заробітна плата. За даними представленого відповідачем графіку №9 для роботи особового складу ВОХР на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з 16.06.2015 р. по 11.12.2015 р. складає 45 днів, з них 14 годин у святковий день 24.08.2015 року, які повинні бути оплачені у подвійному розмірі (165,34 грн.). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 16.06.2015 р. по 11.12.2015 р. складає 45 днів * 265,73 грн. + 165,34 грн. = 12123,19 грн. Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 12123,19 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved