Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON], [INFO], була зареєстрована та постійно проживала по сусідству з позивачкою в домоволодінні №6 по вулиці Сормовська у м.Дніпропетровську. 13 жовтня 1998 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповідала позивачці [PERSON]. [PERSON] на праві власності належало 4/6 частки домоволодіння №6 по вулиці Сормовська у м.Дніпропетровську. 01 серпня 2004 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 4/6 частки домоволодіння №6 по вулиці Сормовська у м.Дніпропетровську. Позивачка фактично вступила у володіння спадковим майном, а саме користувалася земельною ділянкою в домоволодінні №6 по вулиці Сормовська у м.Дніпропетровську. Своєчасно до нотаріальної контори позивач не звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки юридично не обізнана з порядком прийняття спадщини та оформлення спадкового майна. Після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка звернулася до Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з пропуском шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини та у зв'язку з тим що на момент відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом з померлою. На підставі зазначеного, та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлої 01 серпня 2004 року в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити позивачу у його задоволенні. Третя особа Четверта [PERSON] державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилися, надали заяву з проханням слухати справу у відсутність їх представника та винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. За змістом ст.ст.1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~\~ Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1\~ст. 1268 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з часу її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом встановлено, що [PERSON] померла 01 серпня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції міста [PERSON] 03 серпня 2004 року, актовий запис №1354 (а.с.47). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 4/6 частки домоволодіння №6 по вулиці Сормовська у м.Дніпропетровську. 13 жовтня 1998 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №822, яким заповідала позивачу все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належать на день смерті, і на що вона за законом матиме право.. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -1252 цього Кодексу. Своєчасно, а саме в передбачений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори позивач не звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки юридично не обізнана з порядком прийняття спадщини та оформлення спадкового майна. Вважала, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлої [PERSON] Після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме 09 квітня 2016 року, позивачка звернулася до Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак 20 квітня 2016 року отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у звязку з пропуском шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини та у зв'язку з тим що на момент відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом з померлою [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з часу її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як розяснив Пленум Верховного Суду України\~\~у п.24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. \~Верховний Суд України у своєму рішенні від 26 вересня 2012 року,\~\~прийнятому у справі № 6-85цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (ч.3\~ст. 1272 ЦК України) у\~\~подібних правовідносинах, зробив правовий висновок про те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Дослідивши, всі докази у їх сукупності, суд вважає, що безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала. Крім того, суд зважує на те, що позивач проживала зі спадкодавцем [PERSON] в одному місці, нікуди не виїжджала, до смерті спілкувалася з нею, тобто позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Доказів поважності пропуску не прийняття спадщини, позивачем [PERSON] суду в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано. На підставі вищезазначеного, враховуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні їх позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed