Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 травня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання останньому кредиту в розмірі 65 000 дол. США. За умовами даного договору [PERSON] мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Свої зобов'язання за договором банк виконав. У порушення вимог договору та норм кодексу відповідач перестав вносити необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не мало. Станом на 05 березня 2014 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 492 578,27 грн., яка складається з простроченого кредиту в розмірі 231,92 дол. США (що за курсом НБУ становить 2 255,21 грн.), сума дострокового стягнення кредиту в розмірі - 44 161,02 дол. США (що за курсом НБУ становить 429 426,17 грн.), відсотки за користування кредитом в розмірі 6 216,04 дол. США (що за курсом НБУ становить 60 445,39 грн.), підвищені відсотки в розмірі 46,43 дол.США (що за курсом НБУ становить 451,49 грн.). У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Також у якості забезпечення виконання вимог кредитного договору між банком та відповідачем укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 492 578,27 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], шляхом прведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи за заявою представника позивача позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки залишена без розгляду. При розгляді справи відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що на час укладення договору іпотеки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідно до вимог закону при укладенні договорів щодо нерухомого майна згода другого з подружжя має бути нотаріально засвідчена. В тексті договору іпотеки відсутнє відповідна вказівка. Крім того, в договорі іпотеки не вказано зміст та розмір основного зобов'язання, строку його виконання. Тому договір іпотеки укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Просила суд визнати договір іпотеки, укладений 29 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] недійсним. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. У судове засіданні відповідачка [PERSON] та її представник не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, зустрічний позов підтримали, проти доводів позову банку заперечували. У судове засідання відповідач [PERSON] та приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів (протокол №2-2009 від 22 червня 2009 року) було змінено на публічне акціонерне товариство та перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Відповідно до п.1.1. Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». 29 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 055-2008-1680. За цим договором [PERSON] отримав кредит в розмірі 65 000 дол. США, сума була перерахована [PERSON], що підтверджується матеріалами справи, меморіальним ордером від 29 травня 2008 року. Відповідно до умов договору кредит був виданий на строк до 10 травня 2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,45% річних, в порядку, строки, визначені цим договором (п.1.1 кредитного договору). П. 1.1.1 договору сторони погодили, що за користування коштами понад встановлений строк або терміни погашення нараховується процента ставка в розмірі 37,35% річних. 03 березня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладена додаткова угода б/н до кредитного договору №055-2008-1680 від 28 травня 2008 року. При цьому текст кредитного договору викладений в новій редакції, а саме щодо зміни відсоткової ставки по кредитному договору. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Пунктами 1.1, 2, 5.3 кредитного договору передбачено зобов'язання відповідача погасити кредит, сплатити відсотки за користування ним, повністю та своєчасно виконувати всі зобов'язання за кредитним договором, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, у разі порушення позичальником істотних умов кредитного договору на вимогу банку достроково погасити заборгованість по кредиту, відсотках та підвищених відсотках в повному обсязі. З наданих представником позивача та наданими суду документів, встановлено, що [PERSON] порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. 29 жовтня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» відправив на адресу [PERSON] вимогу про наявність заборгованості та негайне її погашення. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем [PERSON] строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути загальну заборгованість за кредитом в розмірі 492 578,27 грн., яка складається з простроченого кредиту в розмірі 231,92 дол. США (що за курсом НБУ становить 2 255,21 грн.), сума дострокового стягнення кредиту в розмірі - 44 161,02 дол. США (що за курсом НБУ становить 429 426,17 грн.), відсотки за користування кредитом в розмірі 6 216,04 дол. США (що за курсом НБУ становить 60 445,39 грн.), підвищені відсотки в розмірі 46,43 дол.США (що за курсом НБУ становить 451,49 грн.).. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №055-2008-1680-Р від 29 травня 2008 року. П.1.1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №055-2008-1680 від 29 травня 2008 року в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. П.2.1 договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 03 березня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №055-2008-1680-Р від 29 травня 2008 року. Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7689/7690/14-32 від 24 жовтня 2014 року підписи від імені [PERSON], що містяться в додатковій угоді №1 до договору поруки - виконані не [PERSON], а іншою особою. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. Оскільки додатковою угодою до кредитного договору були змінені умови погашення кредиту, а саме розміри та строки погашення відсотків за його користування, [PERSON] не погоджувала таку зміну умов кредитного договору, додаткову угоду до договору поруки не підписувала, банк не надав суду доказів погодження та інформування [PERSON] про зміну умов кредитування, тому суд приходить до висновку, що договір поруки припинив свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості. При цьому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 29 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири. При цьому в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. При укладенні договору іпотеки [PERSON] надала нотаріусу заяву щодо надання згоди на придбання та перебачу в іпотеку квартири [ADDRESS], що підтверджується заявою від 29 травня 2008 року. Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.. 18 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання. У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно. Суд вважає, що при укладенні умов договору іпотеки сторони діяли вільно, виходячи з власних інтересів, прийняли рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначили характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі з посиланнями на основне зобов'язання. Так, умовами договору іпотеки сторони погодили, що основний договір - це кредитний договір №055-2008-1680 від 29 травня 2008 року, укладений між іпотекодержателем та боржником, в забезпечення виконання зобов'язань якого укладений цей договір. Відповідно до частин 1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач за зустрітим позовом не довів, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, іншим вимогам закону і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору були погоджені сторонами при їх укладенні. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. При поданні позову було сплачено судовий збір - 3 654 грн. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №1780/23 від 28 березня 2014 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] понесених судових витрат підлягають задоволенню.

Outcome: approved