Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Чемеровецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Чемеровецької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, вказуючи, що [PERSON] на праві власності належить приватний будинок, що в с.Бережанка по вул. Центральна, 46 Чемеровецького району Хмельницької області, однак позивачу стало відомо, що його нерухоме майно, зокрема приватний будинок, який отриманий у спадщину, перебуває під арештом на підставі постанови Чемеровецького районного суду від 30.05.2000 року. Обтяження у вигляді заборони відчуження всього нерухомого майна накладено реєстратором Чемеровецькою державною нотаріальною конторою від 27.03.2006 за № 3019844, а тому звернувся в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповілача [PERSON] в судове засідання зявився позовні вимоги визнає. Представник відповілача [PERSON] в судове засідання зявився та не заперечує стосовно задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що приватним нотаріусом Чемеровецького районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.05.2017 року згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] померлого 14.05.2016 року є його син [PERSON] [INFO], а саме житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами під номером 46, що знаходиться за адресою с. Бережанка, Чемеровецького району, Хмельницької області, вул. Центральна розташовані на землях Бережанської сільської ради. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.05.2017 року власником житлового будинку, що по вул. Центральна,46 в с.Бережанка Чемеровецького району є [PERSON]. Однак згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 27.03.2006 року за № 3019844 реєстратором Чемеровецької державної нотаріальної контори накладено арешт на нерухоме майно на підставі постанови Чемеровецького районного суду 778 від 30.05.2000 року на майно [PERSON]. В матеріалах справи міститься повідомлення Чемеровецького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 12.09.2017 року за № 8627 проте, що виконавч документи де б [PERSON] являвся стороною виконавчого провадження на виконанні не пербувають, належне йому майно під описом та арештом не перебуває. Крім того, згідно повідомлення наданого завідувачем Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 21.11.2017 року за 3 3518/01-21 вбачається, що Чемеровецькою державною нотраіальною конторою до Державного нотаріального архіву не передавались на зберігання справи про накладення і зняття заборон Чемеровецькою ДНК за 2006 рік. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відровідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву [PERSON] про зняття арешту з майна слід задольнити.

Outcome: approved