Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

у жовтні 2017 року позивачі звернулися до суду зі вказаним позовом, з послідуючими уточненнями (а.с.121-123), посилаючись на те, що 14.11.1971 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що Великобагачанською селищною радою депутатів трудящих було зроблено актовий запис №42 та присвоєно прізвище нареченій «Жігілій». У вказаному шлюбі народився син [PERSON], [INFO] 30.08.2008 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно земельна ділянка площею 5,86 га на території Дмитрівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак коли [PERSON] звернулася до Машівської державної нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини, 12.07.2016 року державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з ненаданням підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, так як в свідоцтві про смерть зазначено прізвище померлого «Жигилій», а в свідоцтві про шлюб «Жігілій», та відсутністю у спадковій справі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У внесенні змін до актового запису про смерть спадкодавця їй було відмовлено, а тому встановлення факту родинних відносин між нею та померлим необхідно для отримання свідоцтва про спадщину. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13.05.2009 року було винесено відповідне рішення, яке набуло законної сили 25.05.2009 року, про встановлення факту родинних відносин між померлим та його сином [PERSON]. Довідкою з державної служби України з питань геодезії, картографії було уточнено кадастровий номер та розміри земельної ділянки, власником якої на підставі державного акту ІІ-ПЛ №016894 був померлий [PERSON], а саме при реєстрації земельної ділянки попередній кадастровий номер був 5323081300:00:001:0052 заархівовано, натомість визначено новий кадастровий номер даній земельній ділянці: 5323081300:00:001:0149, а площа 5,8622 га замість 5,86 га. У звзку з наведеним позивачі просять встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], уродженка м.Градижськ, Глобинського р-ну, Полтавської обл., є дружиною [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 30.08.2008 року; визнати за [PERSON] та [PERSON], за кожним окремо, право власності в порядку спадкування за законом після померлого 30 серпня 2008 року [PERSON] на ? частку належної спадкодавцю земельної ділянки площею 5,8622 га на території Дмитрівської сільської ради Машівського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323081300:00:001:0149, та виділити указані частки земельної ділянки, що у відповідності з ідеальними частками складає по 1,46555 га та позначені в Додатку до висновку судової будівельно-технічної експертизи № П-8 від 30.01.2018р. зеленим та жовтим кольором, відповідно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову, пояснивши, що [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями першої черги до майна померлого чоловіка та батька [PERSON], однак не мають можливості оформити право власності в нотаріуса. За відсутності згоди з іншими спадкоємцями відповідачами по справі, позбавлені права на виділ в натурі належної їм частки в спірній земельній ділянці. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що його довірителі позов не визнають, спір про виділ часток земельної ділянки є надуманим, відмова компетентних органів відсутня та це питання не розглядалося нотаріусом, при проведені експертизи не врахована думка відповідачів співвласників спірної земельної ділянки, до того ж відповідач [PERSON] зацікавлена в певному варіанті поділу. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином та завчасно, Дмитрівська сільська рада Машівського району Полтавської області просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради та проти позитивного вирішення заяви не заперечує (а.с.207), державний нотаріус Машівської державної нотаріальної контори [PERSON] також просить розглянути справу без її участі, з будь-яким рішенням згодна (а.с.227).. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника позивачів та представника відповідачів, допитавши [PERSON] в якості свідка, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого висновку. Так, установлено, що 30 серпня 2008 року в смт Машівка Машівського району Полтавської області помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АИ №443080 та свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 111744, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Машівського районного управління юстиції Полтавської області (а.с.11). Померлому [PERSON] за життя на праві приватної власності згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №016894, який виданий 26.06.1998 Машівською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю за №41 належала земельна ділянка площею 5,86 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Дмитрівської сільської ради (а.с.18). За довідкою відділу Держгеокадастру в Машівському районі Полтавської області та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.19-22) площу та кадастровий номер спадкової земельної ділянки було уточнено: визначено площу 5,8622 га, кадастровий номер: 5323081300:00:001:0149. Витяг з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії БББ №266605 від 01.10.2009 (а.с.20-22) втратив чинність, оскільки земельної ділянки указаної площі на даний час не існує, оскільки земельні ділянки за указаним кадастровим номером мають інші межі. Як убачається з довідки державного кадастрового реєстратора (а.с.19) уточнено кадастровий номер належної [PERSON] земельної ділянки площею 5,8622 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, а саме визначено та зареєстровано в Державному реєстрі кадастровий номер 5323081300:00:001:0149. Постановою від 12.07.2016 державний нотаріус Машівської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по ? частці земельної ділянки площею 5,86 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Дмитрівської сільської ради , оскільки [PERSON] не надала в нотаріальну контору документи що підтверджують факт родинних стосунків з померлим [PERSON], в спадковій справі відсутній Витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку (а.с.17). Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає\~справи про\~встановлення факту\~родинних відносин\~між фізичними\~особами,\~а також\~у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як убачається з свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯК №0434639 (а.с.14), 14.11.1971 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що Великобагачанською селищною радою депутатів трудящих було зроблено актовий запис №42 та присвоєно прізвище нареченій «Жігілій». У вказаному шлюбі народився син [PERSON], [INFO] (а.с.15). Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13.05.2009 року, встановлено факт родинних відносин між померлим 30.08.2008 року [PERSON] та його сином [PERSON] (а.с.16). Свідок [PERSON] повідомив суду, що він був в хороших стосунках з померлим батьком [PERSON] та до певного часу також з відповідачами. Позивач [PERSON] являється його мамою. Батько проживав на день смерті в смт Машівка, де і помер, оскільки він перебував на лікуванні, участі в похованні батька не брав, з варіантами, наведеними в експертизі, він погоджується. Також пояснив, що на наданих ним фотографіях зображені його батьки та він (а.с.189-191). Згідно довідки, виданої виконкомом Великобагачанської селищної ради від 28.08.2009 (а.с.25), [PERSON], [INFO] з серпня 1971 року по вересень 1974 року проживала в [INFO] в слідуючому складі сімї: чоловік [PERSON], син [PERSON]. За висновком про відмову у внесенні змін, доповнень до актового запису цивільного стану (а.с.26), у звязку з відсутністю документів, підтверджуючих, що в актовому записі про смерть №52 від 02.09.2008р. складеного відділом РАЦС Машівського РУЮ Полтавської області була допущена помилка при зазначені прізвища «Жигилій», відмовлено у виправленні його на «Жігілій». Таким чином, оскільки згідно даних свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯК №0434639 усі анкетні дані, крім прізвища, повністю співпадають з даними померлого [PERSON] в інших документах, останній та позивач [PERSON] є батьками позивача [PERSON], а тому суд уважає, що позивач [PERSON] була дружиною [PERSON] на час його смерті. Суд відхиляє доводи представника відповідачів щодо перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON], оскільки з наданих суду документів, зокрема свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЮН №486186 та актового запису про розірвання шлюбу №38 від 26.10.1971 р. (а.с.55, 79,80) убачається, що шлюб між вказаними особами був розірваний 26.10.1971 року, тобто до укладення [PERSON] шлюбу з позивачкою [PERSON] Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 4.15. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.20 цього Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Пунктом 4 ч.1 ст. 19 цього Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 цього Кодексу передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як убачається зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як убачається з матеріалів спадкової справи за № 46 за 2009 рік до майна померлого 30.08.2008 року [PERSON], заведеної в Машівській державній нотаріальній конторі (а.с.233-245), позивачі вчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 17.11.2009 відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку земельної ділянки площею 5,86 га на території Дмитрівської сільської ради, що належала померлому батькові [PERSON] та рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 30.01.2014 по справі №540/1627/13-ц їй виділено зазначену частку із земельної ділянки (а.с.27,244,245). Рішенням Машівського районного суду від 23.02.2016 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] на ? частку земельної ділянки площею 5,86 га на території Дмитрівської сільської ради та виділено указану земельну ділянку в натурі ( а.с.28-30,246-248). Аналізуючи зібрані у справі докази, оскільки позивачі являються спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON] та здійснили усі дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, звернувшись до нотаріальної контори, але мають перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи, що відсутній інший передбачений законодавством спосіб набуття позивачем права власності на указане спадкове майно, вбачаються підстави для визнання за ними права власності у судовому порядку, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Водночас розглядаючи вимоги щодо виділення часток земельної ділянки в натурі, суд зазначає таке. За висновком судового експерта Кременчуцького відділення Полтавської ТПП Торгово-промислової палати України [PERSON] від 30.01.2018 р. за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи визначено варіант виділу в натурі по ? частині позивачам [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 5,8622 га на території Дмитрівської сільської ради Машівського району Полтавської області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323081300:00:001:0149 та надано в додатку схему розподілу земельної ділянки між співвласниками (а.с.100-106). Згідно вимог ст.ст.\~316-317\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно вимог ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимог ст.\~355-357\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно вимог ст. 364 ЦК України\~\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно вимог ст.\~86\~ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно вимог ст.\~88\~ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частиною першою статті 79-1\~ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Ураховуючи наведені вище норми Закону, оскільки спірна земельна ділянка не є сформованою згідно вимог ст. 79- 1 ЗК України, право спільної часткової власності позивачів саме на неї не зареєстроване, а тому не може бути самостійним обєктом цивільних прав, а відповідно і предметом виділу із спільної часткової власності, у висновку експерта не враховано право інших співвласників на земельну ділянку, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: partial