Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.12.2015 року в м. Харкові біля будинку №31 по проспекту Л. Свободи у м. Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода. Так, [PERSON], керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS, д/н [NUMBER], не вибрав безпечного інтервалу та швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2016 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 130 КУпАП. З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], представник позивача звернувся до ПП «Харківський центр після аварійного захисту «Експерт-сервіс», яким встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 34617, 24 грн. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст.993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як встановлено під час судового розгляду,09.12.2015 року близько 22:10 год. в м. Харковi в районi буд. №31 по пр. Людвіга Свободи [PERSON], керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобілі ВАЗ 21043, державний номер [NUMBER], та «Daewoo Lanos», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], які були припарковані біля правої частини дороги, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 14). Відповідно до частин 3 та 4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON], водія транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номер [NUMBER],та заподіянню шкодитранспортному засобу ВАЗ 21043, державний номер [NUMBER],під керуванням [PERSON], існує прямий причинно-наслідковий зв'язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Судом також встановлено, що розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи. Згідно звіту №1/16, складеного ПП «Харківський центр після аварійного захисту «Експерт-сервіс» 05.01.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 21043, державний номер [NUMBER],в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді становить 34617, 24 грн. (а. с. 15-25) Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] в особі [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved