Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 07 липня 2010 року у розмірі 17265,93 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 07 липня 2010 року. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі вказаного договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3., 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення п.2.1.5.5 договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 07 вересня 2020 року має заборгованість 17265,93 грн., яка складається з 11860,04 грн. заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 11860,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2550,17 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 2865,72 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим останній звернувся з даним позовом та просить стягнути заборгованість в судовому порядку. 09 жовтня 2020 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.65-66). 04 листопада 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого відповідач з доводами позову частково не погоджується з таких підстав. Зазначає, що станом на 08 лютого 2018 року зміна кредитного ліміту становила 7009,95 грн. і ніколи кредитний ліміт не перевищував 8000 грн. за увесь час існування кредитних зобов`язань перед банком. З цих підстав не погоджується з сумою заборгованості за тілом кредиту 11850,04 грн. В обгрунтування заперечень також посилається на те, що за договором б/н від 07.07.2010 року останній платіж був 01 серпня 2019 року сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості в розмірі 1000 грн. вважає, що на момент пред`ялення позову до суду минув строк позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому наявні підстави для застосування спеціальної позовної давності (а.с.75-76). 01 грудня 2020 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив відповідача, згідно з якою представник позивача проти відзиву заперечує. Зазначає, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Водночас відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки 22 лютого 2014 року під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Щодо строку позовної давності зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплином останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Строк перевипущеної картки відповідача до останнього дня 08.2020 року, позивач звернувся з позовом до відповідача 27.09.2020 року з дотриманням строків позовної давності, а тому посилання відповідача не відповідають дійсності та є безпідставними. На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги (а.с.85-88). У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує повністю, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності, відкладення розгляду справи, до суду не надходили. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, у якому викладена позиція відповідача щодо суті спору та позовних вимог. За таких обставин, відповідно до вимог ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до укладеного договору №б/н від 07 липня 2010 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07 липня 2010 року, згідно з якою отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.19). У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно умов договору, договір складається із заяви позичальника, тарифів банку та умов і правил надання банківських послуг. При укладенні договору позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. За матеріалами позову, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у загальному розмірі 17265 грн. 93 коп., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість\~ [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 07 вересня 2020 року складає 17265,93 грн., з яких: 11860,04 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 11860,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2550,17 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, заборгованість по пені 2865,72 грн. (а.с.7-16). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію анкети-заяви; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256; розрахунки заборгованості за договором №б/н від 07 липня 2010 року, у тому числі, станом на 07 вересня 2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача, що визначена позивачем до стягнення, перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 17265,93 грн.; виписку відносно [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] за договором №б/н станом на 09 вересня 2020 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] ; довідку про кредитні картки. Судом установлено, що анкета-заява від 07 липня 2010 року містить лише анкетні дані відповідача [PERSON] , її контактну інформацію, при цьому заява не містить даних про умови кредитування, а також у ній відсутні відомості, яку кредитну картку відповідач отримала, строк дії цієї картки, не зазначено розмір кредитного ліміту, строку повернення кредиту (користування ним), у ній також відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків та відповідальності сторін за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів). Пам`ятка клієнта позивачем не надана. Згідно витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, наданого позивачем, визначено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено строк дії договору (12 місяців з моменту підписання з пролонгацією), позовну давність щодо вимог банку\~50 років (пункт 1.1.7.31) та інші умови. В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету від 07 липня 2010 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі,\~а отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, з наявних у справі доказів неможливо встановити домовленості сторін про розмір кредитного ліміту та його зміну, строку повернення кредиту (користування ним), умови, на яких отримано кредитні кошти та яким чином здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення строків виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України договором\~є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 цього Кодексу\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1\~ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 цього Кодексу\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач,обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, зокрема, в частині нарахованої пені, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) тощо, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, суд вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч.1\~ст.634\~ЦК України щодо договорів приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тоді як надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку зазначеної суми пені, яка включена до загального розміру заборгованості. При цьому суд бере до уваги, що в розрахунку заборгованості за договором б/н від 07 липня 2010 року станом на 07 вересня 2020 року зазначено, що заборгованість за тілом кредита становить 11860,04 грн., в тому числі, заборгованість за поточним тілом кредиту 9967,89 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту складає\~1892,15 грн. (а.с.15). В той же час, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки за договором №б/н станом на 09 вересня 2020 року слідує, що у прострочене тіло кредиту включені суми фактично отриманих коштів відповідачем, відсотки за користування кредитним лімітом за ставкою 2,5%, 2,9% та 3,6%, пеня тощо. З урахуванням викладеного, такі дії позивача не ґрунтуються на вимогах закону та умовах укладеного сторонами договору, а відтак позовні вимоги в заявленому позивачем розмірі, за обставин юридичної невизначеності та безпідставного включення вищевказаних нарахувань у суму простроченого тіла кредиту,\~не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Однак, фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку банку повністю не повернуто,\~а тому наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» несплаченої заборгованості за тілом кредиту. При цьому, суд виходить з наданої позивачем виписки за договором №б/н від 07 липня 2010 року, згідно якої відповідач фактично отримувала від банку грошові кошти, користувалась ними та частково погашала заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050\~ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625\~ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Однак у позові не зазначено, з яких даних та міркувань виходив позивач при визначенні суми заборгованості відповідача за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, з чого саме складається сума 2865,72 грн., не обґрунтовано на яку суму боргу та за який період нараховувались такі відсотки, про що суду не надано розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України. Тому за недоведеності у позові з цих підстав зазначена сума також не підлягає стягненню з відповідача. Щодо заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності щодо нарахованої неустойки, то оскільки суд відмовляє позивачу в цій частині позову по суті в зв`язку з безпідставністю таких позовних вимог, тому за даних обставин питання порушення строку позовної давності не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні спору застосуванню не підлягає. На підставі викладеного, з урахуванням встановлених судом фактичних справи, в силу засади змагальності сторін заперечення відповідача [PERSON] щодо відсутності заборгованості перед банком в сумі 11860,04 грн. не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового розгляду. Натомість, вказані кошти (тіло кредиту) були фактично отримані та використані позичальником, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача, проте в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що, в свою чергу, не було спростовано відповідачем, а відтак позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими. Разом із тим, відповідачем не надано суду доказів, які б мали істотне значення для спростування доводів позовної заяви в частині щодо необхідності виконання його грошового зобов`язання щодо повернення коштів, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача потрібно стягнути на користь позивача заборгованість за тілом кредита у розмірі 11860,04 грн. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому виходячи зі змісту вищезазначеної норми з відповідача\~ на користь позивача\~потрібно стягнути судові витрати в розмірі 1443,86 грн. (11860,04 : 17265,93 х 2102,00), що становить 68,69% розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial