Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.03.2012 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8980 грн. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, відповідно до яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач погодилася, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «ПриватБанку» та «Тарифами Банку», розміщених на сайті банку www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання кредиту. Згідно з п.2.1.1.12.7.2 Договору у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua з розрахунку 360 календарних днів, У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п. 2.1.1.12.6.2 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно п. 2.1.1.2.12 договору сторони дійшли згоди, що у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31.08.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 12849,96 грн, яка складається з: 9480,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3369,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Копію позовної заяви відповідач [PERSON] отримала 19 листопада 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак відзиву на позовну заяву не подала. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. По справі встановлено, що 16.03.2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», в якій ідентифікувала себе і виявила намір отримати платіжну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 5000 грн. (а.с.20). Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг. Позичальник зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПриватБанку, www.privatbank.ua. До анкети-заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений Наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, виписку за договором б/н станом на 03.09.2020, позичальник [PERSON] за період з 11.05.2008 року по 29.04.2016 року. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н за яким була надані кредитні картки № [NUMBER] , дата відкриття 26.01.2016, термін дії 01/20, № [NUMBER] , дата відкриття 27.02.2018, термін дії 07/21 (а.с.19). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім`я [PERSON] старт карткового рахунку 26.01.2016 (№ [NUMBER] ), зміна (встановлення) кредитного ліміту 19.04.2016 -1000,00 грн, 23.06.2016 року - збільшення кредитного ліміту -1500,00 грн, 31.01.2017 року - збільшення кредитного ліміту - 4200грн., 27.02.2018 року - збільшення кредитного ліміту - 8980 грн., 27.02.2018 року - зменшення кредитного ліміту - 4200 грн., 04.10.2019 року - збільшення кредитного ліміту - 8980 грн., 26.12.2019 року - зменшення кредитного ліміту - 8980 грн., 06.01.2020 року - зменшення кредитного ліміту - 8980 грн., 01.02.2020 року - зменшення кредитного ліміту - 0,00 грн. (а.с. 18). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2020 року становить 12849,96 грн, яка складається з 9480 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3369,86 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-13) Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частини перша-третя статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК), Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач звернувся до суду з таким позовом з підстав порушення [PERSON] умов договору б/н, укладеного шляхом підписання анкети-заяви від 16.03.2012 року. Обґрунтовуючи право вимоги крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.03.2012 року за період з 13.04.2016 року по 31.08.2020, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», підписану сторонами 16.03.2012 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» : «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD» , а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, виписку по рахунку за договором б/н станом на 03.09.2020, позичальник [PERSON] за період з 29.04.2016 року по 11.05.2020 року, довідки про видачу кредитної картки та зміну кредитного ліміту. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц. Отримання вказаного оспорюваного кредиту також не заперечено відповідачем. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам, з огляду на таке. Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт «Універсальна», з наданого документа неможливо встановити який вид кредитної картки і які тарифи були погоджені [PERSON] при підписанні анкети-заяви. Такий Витяг не підписаний позичальником. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: строк пільгового періоду, підстави, порядок нарахування і строки погашення відсотків, неустойки, у тому числі у разі виникнення прострочених зобов`язань . При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом на підтвердження таких обставин бути не може. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16.03.2012 року процентна ставка не зазначена. Отже, умови договору, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит не були погоджені позичальником, а тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача. З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. З урахуванням наведеного, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 16.03.2012, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9480,10 грн. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн, а саме 1551,75 грн.

Outcome: partial