Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON], [PERSON]\~ про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується договором позики від 16.09.2011року, зареєстрований в реєстрі за № 725., згідно умов якого відповідач [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 100\~000 (сто тисяч) доларів США. Позичальник зобовязався повернути борг до 1 грудня 2012 року, при цьому у договорі зазначено, що еквівалент у доларах США буде визначатися за міжбанківським валютним курсом продажу станом на попередній день повернення. Повернення позики буде здійснюватись до моменту досягнення повернутих Позикодавцеві коштів, яка буде дорівнювати еквівалентному розмірі, визначеному договором у валюті доларів США. Договір укладено за згодою подружжя відповідачів, та був укладений в інтересах сімї, що підтверджується заявою дружини, про що зазначено в договорі. Однак, співвідповідачі свої зобовязання за договором позики в установлені строки не виконали, до цього часу сума позики не повернута Позикодавцю. 15.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача грошову суму у розмірі 50\~000 (пятдесят тисяч) доларів США. Відповідач почав гроші для сімейних потреб і зобовязався повернути борг до 1 липня 2015 року. Позичальник має, згідно умов договору, повернути позику у доларах США або у гривнях згідно ринкового курсу валют станом на день повернення позики. Однак, співвідповідачі свої зобовязання за договором позики в установлені строки не виконали. Згідно умов договору, позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця штраф у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята) відсотка за кожен день прострочки. 15.06.2014 року між позивачам та відповідачем укладено ще один договір позики, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. Позичальник позичав гроші для сімейних потреб і зобовязався повернути борг до 15 червня 2015 року. Позичальник має, згідно умов договору, повернути позику у доларах США або у гривнях згідно ринкового курсу валют станом на день повернення позики. Однак співвідповідачі свої зобовязання за договором позики в установлені строки не виконали. Згідно умов договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця штраф у розмірі 0,1% (нуль цілих десята) відсотка за кожен день прострочки. Позивач та представник позивача у судове засідання зявилися. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі та представники відповідачів у судове засідання зявилися. Просять суд у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 16.09.2011 року був укладений договір позики, згідно до якого відповідач [PERSON] зобовязався повернути борг до 1 грудня 2012 року при цьому у договорі зазначено, що еквівалент у доларах США буде визначатися за міжбанківським валютним курсом продажу станом на попередній день повернення. Відповідачі по справі та їх представники вважають позовну вимогу про стягнення солідарно з [PERSON]Б та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 16.09.2011 року такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем пропущено строки звернення до суду, тобто відповідачі вважають, що так як відповідач зобовязався повернути борг до 1 грудня 2012 року, тому позивачеві про порушення його права щодо отримання суми боргу було відомо ще 1 грудня 2012 року. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відповідачів, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню\~у повному обсязі, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16.09.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується договором позики від 16.09.2011року, зареєстрований в реєстрі за № 725., згідно умов якого відповідач [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 100\~000 (сто тисяч) доларів США. Позичальник зобовязався повернути борг до 1 грудня 2012 року, при цьому у договорі зазначено, що еквівалент у доларах США буде визначатися за міжбанківським валютним курсом продажу станом на попередній день повернення. Повернення позики буде здійснюватись до моменту досягнення повернутих Позикодавцеві коштів, яка буде дорівнювати еквівалентному розмірі, визначеному договором у валюті доларів США. Договір укладено за згодою подружжя відповідачів, та був укладений в інтересах сімї, що підтверджується заявою дружини, про що зазначено в договорі. Однак, співвідповідачі свої зобовязання за договором позики в установлені строки не виконали, до цього часу сума позики не повернута Позикодавцю. 15.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача грошову суму у розмірі 50\~000 (пятдесят тисяч) доларів США. Відповідач почав гроші для сімейних потреб і зобовязався повернути борг до 1 липня 2015 року. Позичальник має, згідно умов договору, повернути позику у доларах США або у гривнях згідно ринкового курсу валют станом на день повернення позики. Однак, співвідповідачі свої зобовязання за договором позики в установлені строки не виконали. Згідно умов договору, позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця штраф у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята) відсотка за кожен день прострочки. 15.06.2014 року між позивачам та відповідачем укладено ще один договір позики, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача грошову суму в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) доларів США. Позичальник позичав гроші для сімейних потреб і зобовязався повернути борг до 15 червня 2015 року. Позичальник має, згідно умов договору, повернути позику у доларах США або у гривнях згідно ринкового курсу валют станом на день повернення позики. Однак співвідповідачі свої зобовязання за договором позики в установлені строки не виконали. Згідно умов договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця штраф у розмірі 0,1% (нуль цілих десята) відсотка за кожен день прострочки. Судом також встановлено, що на момент укладання договорів позики відповідачі знаходились у зареєстрованому шлюбі, отримували гроші за взаємною згодою на сімейні потреби, відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї, тому співвідповідачі солідарно відповідають за зобовязаннями, що виникли на підставі вище договорів позики. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної власності подружжя. Таким чином, якщо одним з подружжя укладений договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки по договору виникають у обох, тобто Верховний Суд України визначив, що в результаті укладання договору позики у подружжя виникає зобовязання у вигляді повернення зайнятої суми, виконання якої подружжя здійснює солідарно. Тому, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів, як з подружжя, солідарно суму загального боргу, яка підтверджується договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 725 та договорами позики від 15.06.2014 року правомірними та не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] ([PERSON]В щодо того, що на момент укладення договорів позики вони з відповідачем [PERSON] вже фактично припинили шлюбні відносини, що в свою чергу унеможливлює отримання коштів [PERSON] на сімейні потреби у звязку з фактичною відсутністю сімї, так як відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 521/1916115-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний лише 05 січня 2016 року. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з співвідповідачів за договором позики від 16.09.2011 року підлягає стягненню суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми. Суд не може прийняти до уваги ствердження відповідачів та їх представників щодо того, що позивачем був пропущений строк позовної давності, що, на думку відповідачів, є підставою для відмови у задоволені позову, так як відповідно протоколу допиту [PERSON], як свідка від 27.10.2017 року по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160470004192 від 18.10.2017 року, відповідач [PERSON] стверджує, що дійсно узяв у позивача суму в розмірі 100\~000 доларів США, яку повернув [PERSON] 02.04.2012 року, але ніякого документального підтвердження даного факту [PERSON] не надав, посилаючись на те, що позивач обіцяв відповідачеві зареєструвати нотаріально заяву про повернення йому грошей, але свої зобовязання не виконав. Також [PERSON]Б не заперечує проти того, що між ним та позивачем були укладені договори позики 15.06.2014 року на суму 75 000 доларів США, яку [PERSON] [PERSON] не повернув, але щомісячно сплачує йому проценти. Згідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, за двома договорами позики від 15.06.2014 року з відповідачів необхідно стягнути: суму основного боргу та неустойку, визначену у п. 4 Договору. Згідно з ч. 1 ст. 192 Цивільного кодексу України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове забезпечення має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Гідно правової позиції, висловленої в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. В даних договорах позики сторонами по справі визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, в звязку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосування норми ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України. Отже з відповідачів на користь позивача слід стягнути грошову суму в гривнях, яка є еквівалентною сумам 100\~000 доларів США, 50\~000 доларів США, 25\~000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день подачі позовної заяви, а саме згідно даних з офіційного сайту Національного банку України, станом на 17.10.2016 року 100 доларів США еквівалентно 2579 (дві тисячі пятсот сімдесят девять) гривень 07 копійок. Враховуючи вищевикладене, сума розрахунку по договору позики від 06.09.2011 року складає: Сума основного боргу станом на 17.10.2016 року складає: 100\~000,00 х 2579,07 = 2\~579\~070 (два мільйони пятсот сімдесят девять тисяч сімдесят) гривень. Сума заборгованості з врахуванням трьох процентів річних від простроченої суми: 2\~579\~070 гривень *3%*1417/365=300\~373 (триста тисяч триста сімдесят три) гривні 33 копійки. Разом підлягає стягненню: 2\~879\~443 (два мільйони вісімсот сімдесят девять тисяч чотириста сорок три) гривні 33 копійки. Сума розрахунку по договору позики від 15.06.2014 року складає: Сума основного боргу станом на 17.10.2016 року складає: 50\~000,00х2579,07=1\~439\~721 (один мільйон чотириста тридцять девять тисяч сімсот двадцять одна) гривня 67 копійок. Сума штрафу, відповідно до п. 4 Договору, з врахуванням 0,1% за кожен день прострочки: 1\~439\~721,67*0,1%/365*475=683\~867,79 гривень Разом підлягає стягненню: 2\~123\~589 (два мільйони сто двадцять три тисячі пятсот вісімдесят девять) гривень 46 копійок. Сума розрахунку по другому договору позики від 15.0.2014 року складає Сума основного боргу станом на 17.10.2016 року складає: 25\~000,00х2579,07=719\~860 (сімсот девятнадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 84 копійки. Сума штрафу, відповідно до п. 4 Договору, з врахуванням 0,1% за кожен день прострочки: 719\~860,84*0,1%/365*459=330\~416,13 гривень. Разом підлягає стягненню: 1\~050\~276 (один мільйон пятдесят тисяч двісті сімдесят шість) гривень 97 копійок. Загальна сума грошових коштів, які підлягають стягненню складає: 6\~053\~309 (шість мільйонів пятдесят три тисячі триста девять) гривень 76 копійок. Також суд вважає за необхідне вернути увагу на строк розгляду справи, а саме судові засідання судом неодноразово відкладалися у звязку з тим, що представником відповідача [PERSON] [PERSON] постійно надавалися до суду клопотання, щодо перенесення слухання по справі, що підтверджується клопотаннями про перенесення судового засідання від 24.02.2017 року, 22.03.2017 року, 19.04.2017 року, 04.10.2017 року, 26.10.2018 року. Також по справі, на підставі клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] ухвалами суду від 06.12.2017 року та від 07.06.2018 року призначалися судові почеркознавчі експертизи, але не були виконані експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз у звязку з тим, що відповідачем [PERSON] не надавалися необхідні для експертиз документи та не здійснювалася оплата. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] навмисно затягувався розгляд справи, що і привело до тривалих строків розгляду справи. На підставі ст.ст. 81,82 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved