Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], просив визнати недійсною довіреність від 04.12.2010 року видану [PERSON] в частині, яка стосується [PERSON] на право володіння, користування та розпорядження автомобілем марки Volkswagen Passat, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., зареєстрованої в реєстрі за № 11822; визнати удаваним таким, який приховує договір купівлі-продажу автомобіля договір довіреності від 04.12.2010 року, яка видана [PERSON] на ім'я [PERSON] на право володіння, користування та розпорядження автомобілем марки Volkswagen Passat, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Volkswagen Passat, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; стягнути з відповідачів судові витрати. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 04.12.2010 року він придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки Volkswagen Passat, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 5000 доларів США, що становило 40000 грн. на підтвердження чого відповідач надав йому розписку та довіреність на продаж зазначеного автомобіля на ім'я позивача та його сина [PERSON]. Останнім часом між ним та сином [PERSON] виникали конфліктні ситуації щодо переважного права на користуванням вказаним автомобілем. Оскільки під оформленою довіреністю на автомобіль фактично відбувся договір купівлі-продажу автомобіля, тому позивач просить визнати довіреність удаваним правочином та визнати право власності на автомобіль. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 04.06.2015 року позовні вимоги в частині визнання довіреності частково недійсною, залишено без розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву від 04.06.2015 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 04.06.2015 року, якою визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду лист від 03.06.2015 року, яким визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Судом встановлено, що 04.12.2010 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США за автомобіль марки Volkswagen Passat, 1990 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією розписки від 04.12.2010 року (а.с. 15). Також встановлено, що 04.12.2010 року відповідач [PERSON] видав генеральну довіреність на позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на зазначений вище автомобіль, яка посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., зареєстровано в реєстрі за № 11822 (а.с. 14). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] видав генеральну довіреність на автомобіль з правом його продажу з метою приховання договору купівлі-продажу. Оскільки одна сторона передала майно за певну грошову суму, а друга - прийняла її, що має певні правові наслідки, тому суд приходить до переконання про відсутність фіктивного правочину. За вказаних обставин, відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України, суд приходить до висновку, що спірний правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину (правочин довіреності є удаваним), а тому визнає, що сторонами в дійсності укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує із відповідачів на користь позивача понесені документально підтверджені судові витрати в розмірі 321 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved