Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

у жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Нова пошта», в якому просив стягнути з останнього на свою користь 29 179,00 грн. в якості компенсації пошкодженого вантажу за договором поштового відправлення. В обґрунтування позову зазначив про те, що 01.08.2019 року між ним та ТОВ «Нова пошта» був укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, відповідно до якого він здав на перевезення до відділення № 1 ТОВ «Нова Пошта» с. Старовойтове Любомильського району Волинської області дві передні фари до автомобіля марки «Субару Аутбек» 2013 року випуску, вагою 30 кг, місце 1, оголошеною вартістю 29 450,00 грн, вартість послуг - 357,020 грн., платник - отримувач посилки, про що зазначено в експрес-накладній № 5900043871782 від 01.08.2019 року. Пакування вантажу було здійснено працівником відповідача. 06.08.2019 року ТОВ «Нова пошта» йому було повернуто посилку по експрес-накладній № 5900043871782 у зв`язку з відмовою отримувача від отримання посилки після її огляду в м. Дніпрі. Після отримання посилки, її вміст ним було оглянуто в присутності працівників відповідача та виявлено пошкодження відправлення, зокрема, в обох автомобільних ліхтарях були обламані кріплення. Про вказані пошкодження 09.08.2019 року о 16 год. 47 хв. був складений акт приймання-передачі, в якому було зазначено, що ліхтарі були упаковані в повітряно-пухирчату плівку, стрейч-плівку та коробку. В ході огляду коробки було встановлено, що вона була у використанні та пом`ята. На його обґрунтовану претензію про відшкодування вартості пошкодженого відправлення ТОВ «Нова пошта» 22.09.2019 року відповіла відмовою з посиланням на п. 7.2.8. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, а саме: незбігання місця пошкодження вантажу з місцем ушкодження упаковки, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів і просить стягнути компенсацію за пошкоджений вантаж, визначену в межах його вартості, а саме: 4 400,00 злотих відповідно до фактури від 18.07.2019 року, що становить 29 179,00 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2019 року справу передано до Голосіївського районного суду за підсудністю (а.с. 12-13). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2019 року позов прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 27.02.2020 року (а.с. 20-21). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2020 року судовий розгляд справи відкладено на 30.04.2020 року (а.с. 44). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України ТОВ «Нова пошта» скористалось своїм правом та направило до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У відзиві представник ТОВ «Нова пошта» просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. Зазначив, що заповнивши та надавши експедитору підписану експрес-накладну від 01.08.2019 року № 5900043871782 й передавши вантаж для перевезення, відправник (позивач) погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеного на офіційному сайті https://novaposhta.ua. Крім того, шляхом передачі замовником відправлення експедитору для надання послуг, передбачених Договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями Договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес - накладній підпису відправника. Вказав, що працівниками відповідача жодних порушень не допущено, і відповідно вина перевізника відсутня. До того ж вказав на наявність аналогічного позову в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області (а.с. 27-43). Відповідь на відзив не надана. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно експрес-накладної № 5900043871782 від 01.08.2019 року з відділення № 1 с. Старовойтове Любомильського району Волинської області позивачем були відправлені дві фари, вагою 30 кг (об`ємна), місце 1, оголошеною вартістю 29 450,00 грн. (а.с. 3). При складанні товарно-транспортної накладної відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами публічного договору (публічна оферта), розміщеного на офіційному сайті www.novaposhta.ua та відповідно засвідчив, що ознайомлений з умовами надання послуг TOB «Нова пошта». 06.08.2019 року ТОВ «Нова пошта» позивачу повернуто посилку по експрес-накладній № 5900043871782 у зв`язку з відмовою отримувача від отримання посилки після її огляду. 09.08.2019 року о 16 год. 47 хв. був складений акт приймання-передачі, що був підписаний позивачем та представником відповідача, в якому було зазначено, що ліхтарі були упаковані в коробку, повітряно-пухирчату плівку, стрейч-плівку, пінопластову обрізь та листковий пінопласт; стан зовнішньої упаковки: була у використанні, прим`ята; стан додаткової упаковки в середині: нова, ціла; стан вмісту відправлення: в обох фарах зламані кріплення; спеціальне маркування « Обережно крихке !» є, інше спеціальне маркування: верх, огляд здійснювався в момент отримання відправлення (а.с. 4). Листом на претензію позивача від 19.09.2019 року № 14564 ТОВ «Нова пошта» відповіла відмовою з посиланням на п. 7.2.8. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, а саме: не збігання місця пошкодження вантажу з місцем ушкодження упаковки (а.с. 5). Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу. Відповідно до ч. 2 ст. 925 ЦК України позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк. Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що витікають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлене цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Приписами ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 7.2.7. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень зазначено, якщо під час видачі відправлення Сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на Відправника. Пунктом 7.2.8. Публічного договору визначено, що експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається Одержувачу або Відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення. Згідно з пунктом 7.2.13 Публічного договору експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам. Відповідно до п. 15.1. Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом. Тобто єдиним належним та допустимим доказом стану вантажу є саме акт, яким встановлено цiлiснiсть зовнішньої упаковки. Жодних слідів руйнуючого впливу на упаковку відправлення, які б відповідали пошкодженню фар, сторонами при огляді не виявлено. Належний та допустимий письмовий доказ - акт приймання-передачі прямо вказує на відсутність вини перевізника у пошкодженні вмісту вантажу. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Пунктом 2 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Зазначена вище норма ст. 924 ЦК України передбачає принцип винності у разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Суд вважає, що стороною позивача не доведено, та судом в ході розгляду справи не встановлено наявність вини відповідача. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів неправомірність дій відповідача, а натомість відповідач довів відсутність своєї вини, оскільки виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення, що свідчить про те, що товар всередині упаковки без її пошкодження не міг бути пошкоджений внаслідок його транспортування, а отже виниклі пошкодження виникли не під час перевезення вантажу та поза межами цивільно-правової відповідальності перевізника. Позивачем доказів у розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду надано не було. Окремо слід звернути увагу на те, що переконливих доказів, які б встановлювали розмір завданої фактичної шкоди у вигляді вартості пошкодженого майна позивачем не надано, та будь-яких клопотань в цій частині в ході розгляду справи заявлено не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом не встановлено, та позивачем не доведено протиправність дій відповідача, внаслідок яких позивачу завдано шкоду, та те, що позивачем не було доведено того факту того, що вантаж було пошкоджено перевізником, суд вважає, що позов є безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed