Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення завданої моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 1-3). В обґрунтування позову вказала, що у відповідача Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» вона працювала в період з 12 серпня 1993 року по 11 квітня 2013 року на посаді лаборанта хімічного аналізу. 30 січня 2013 року наказом Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» № 63 на підприємстві вносились зміни до штатного розпису енергосилового цеху, а саме скорочувались 6 посад, в тому числі і посада лаборант хімічного аналізу. 11 квітня 2013 року відповідно до наказу № 248-К її звільнено з займаної посади лаборанта хімічного аналізу 4-го розряду енергосилового цеху № 51 Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченням численності працівників. Вважає своє звільнення незаконним, проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, а саме: статей 42, 43, 49-2 КЗпП України та таким, що порушує її трудові права. Зазначає, що відповідачем не було враховано те, що вона має більшу кваліфікацію та стаж роботи на займаній посаді перед іншим лаборантом хімічного аналізу [PERSON], що призвело до незаконного її звільнення. Їй запропоновані не всі посади які є вакантними на підприємстві, а тільки посаду прибиральниці у відділі № 50. Відсутня згода профспілки на її звільнення, оскільки згода цехового комітету не є такою згодою. Після остаточного уточнення (а.с. 159) просила: - скасувати наказ № 248-К від 11 квітня 2013 року про її звільнення з посади лаборанта хімічного аналізу 4-го розряду енергосилового цеху № 51 Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод»; - поновити її на посаді лаборанта хімічного аналізу 4-го розряду енергосилового цеху № 51 Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод»; - стягнути з Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» на її користь заробіток за час вимушеного прогулу станом на 11 вересня 2014 року у розмірі 13 521 грн. 40 коп.; - стягнути з Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 3 000,00 гривень; - допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді лаборанта хімічного аналізу 4-го розряду енергосилового цеху № 51 Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 939 грн. 00 коп.. Представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON], надав пояснення щодо позову і просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Каранда Д.Л. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення на позов (а.с. 28, 72, 82, 163), стверджуючи, що звільнення [PERSON] з посади лаборанта хімічного аналізу 4-го розряду енергосилового цеху № 51 Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» є обґрунтованим і законним. Будь-яких порушень діючого законодавства при звільненні [PERSON] з боку відповідача допущено не було. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], пояснення представника відповідача Каранда Д.Л., перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується сторонами і наявними у справі доказами, що [PERSON] з 12 серпня 1993 року перебувала у трудових правовідносинах з Державним підприємством Ізюмський приладобудівний завод ім. Дзержинського на посаді пробоотбійника на підставі наказу № 130 від 12 серпня 1993 року. На підставі наказу Міністра Мінпромислової політики України № 356 від 09.10.1998р. Державне підприємство Ізюмський приладобудівний завод ім. Дзержинського з 21 жовтня 1998 року перейменовано в Ізюмський казенний приладобудівний завод. Судом установлено, що [PERSON] з 01 листопада 1998 року працювала на посаді лаборанта хімічного аналізу цеху № 51 Ізюмського казенного приладобудівного заводу на підставі наказу № 64 від 01.11.1998 року. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 993 та від 21 березня 2012 року № 223 було видано наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 04.07.2012 року № 52 про реорганізацію Ізюмського казенного приладобудівного заводу шляхом перетворення у Державне підприємство «Ізюмський приладобудівний завод». У зв'язку зі змінами в структурі управління наказом Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» від 30 січня 2013 року № 63 «Про внесення змін до штатного розпису заводу» внесені з 01 лютого 2013 року зміни до штатного розпису енергосилового цеху, а саме вилучити: три одиниці операторів котельні; одну одиницю прибиральника виробничих приміщень; одну одиницю лаборанта хімічного аналізу; одну одиницю бактеріолога. Із вказаним наказом [PERSON] ознайомлена особисто під розпис 06.02.2013 року. На підставі клопотання адміністрації заводу, згоди цехкому від 09.04.2013 року № 24, відмови від запропонованої посади [PERSON], наказом Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» від 11 квітня 2013 року № 248-К звільнено [PERSON] з посади лаборанта хімічного аналізу 4-го розряду енергосилового цеху № 51, 11.04.2013 року в зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення [PERSON] ознайомлено з наказом про звільнення і видана копія наказу, видана трудова книжка та проведено розрахунок. (а.с. 6-7, 8, 11, 12, 29-50, 58-59, 60-61, 75, 76) Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає звільнення [PERSON] обґрунтованим виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення працівника за скороченням передбачає певну процедуру, яка була дотримана відповідачем. Матеріали справи свідчать, що скорочення чисельності працівників дійсно мало місце, що підтверджується і штатним розписом, і іншими матеріалами. Згідно із ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Статтею 42 КЗпП України передбачено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Посилання [PERSON], що відповідач незаконно її звільнив у зв'язку з порушенням вимог ст. 42 КЗпП України, а саме відповідачем не враховано те, що [PERSON] має більшу кваліфікацію та стаж роботи перед іншим лаборантом хімічного аналізу цеху № 51 [PERSON] - безпідставне і судом не приймається. Так, згідно службового листа начальника енергосилового цеху № 51 Державного підприємства «Ізюмський приладобудівний завод» від 31.01.2013 року щодо скорочення з посади лаборанта хімічного аналізу вбачається, що на посаді лаборанта хімічного аналізу працюють два працівника: [PERSON] та [PERSON], порівняно з [PERSON], [PERSON] має більшу ефективність та продуктивність праці, раціонально розподіляє робочий час з більшою відповідальністю відноситься до виконуваної роботи, має більш тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві (а.с. 31, 45). Згідно п.19 Постанову Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Отже, суд не вправі обговорювати доцільність або недоцільність скорочення саме посади лаборанта хімічного аналізу, оскільки це є втручанням в діяльність підприємства. Що стосується питання відсутності згоди профспілкового комітету на звільнення, то суд виходить з наступного. Згідно п.5.8.23 Статуту професійної спілки працівників оборонної промисловості України профспілка може передавати окремі свої функції і права цеховим комітетам,

Outcome: dismissed