Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У жовтні 2017 року Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 26.08.2005 р. є експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS] , та надавав житлово-комунальні та інші послуги мешканцям даного будинку. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується всіма послугами, що надає Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, але не сплачує їх вартість. У зв`язку з чим, з червня 2016 р. по травень 2019 р у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі - 32123,90 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає та житлово-комунальних послуг не споживає. Відповідач не погоджується з розміром тарифів, оскільки вони суперечать Розпорядженню КМДА від 09.03.2011 р. №307, про що повідомляли позивача листами. Крім того, рахунки на оплату послуг на адресу відповідача не надходили. (а.с. 160-164 т. 2) Подав заяву про застосування позовної давності до позовних вимог за період до 05.09.2016 р. (а.с. 158-159 т.3) У відповіді на відзив позивач зазначає, що з 10.06.2018 р. виконавчий орган (Київська міська державна адміністрація) не встановлює тарифи на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, вказане належить до компетенції Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, виходячи з розрахунку фактичних затрат. Крім того повідомляє, що відповідач, як власник квартири, зобов`язана нести усі витрати, пов`язані з утриманням майна. (а.с. 177-180) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив обставин, просив його задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, не заперечує щодо стягнення витрат на утримання будинку в межах позовної давності. Витрати на послуги охорони, систему відеоспостереження, шлагбаум вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 23.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2020 р. (а.с. 137 т.2) Фірма «Т.М.М.» надає житлово-комунальні послуги та інші послуги в будинку [ADDRESS] відповідно до Акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, від 26.08.2005 р. (а.с 7-9 т.1). З розрахунку суми заборгованості за період з 01.05.2016 р. по 30.04.2019 р. відповідачу нараховано 32123, 90 грн заборгованості, яка включає: 21776,09 грн - експлуатаційні послуги, 4476,63 грн - послуги охорони, 251,71 грн - додаткові витрати на прибирання, 4382,69 грн - витрати на опалення, 440,50 грн - обслуговування системи відеоспостереження, 446,74 грн - ТО шлагбаума, 349,50 грн - встановлення нового обладнання. (а.с. 181 т. 2) Щомісячні рахунки на оплату експлуатаційних та комунальних послуг щодо квартири [ADDRESS] за період з 01.05.2016 р. по 31.05.2019 р. - на а.с. 14-50. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, що свідчить про наявне у відповідача зобов`язання, нести витрати на утримання належного йому майна, чого він не робить. Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі №210/5796/16-ц) Судом встановлено, що з 01.05.2016 р. по 30.04.2019 р. позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , а також послуги з опалення, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач належним чином не виконувала обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим відповідачу нараховано 21776,09 грн за експлуатаційні послуги та 4382,69 грн за послуги опалення. Водночас, представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з з 01.05.2016 р. по 30.04.2019 р. , проте до суду з вказаним позовом звернувся 05.09.2019 року. Враховуючи вищезазначене, слід застосувати позовну давність, та в зв`язку з чим стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2016 року по квітень 2019 року включно у розмірі - 24 372,34 грн. Щодо нарахування відповідачу заборгованості за послуги з охорони, обслуговування системи відеоспостереження, шлагбаума, суд зазначає наступне. В судовому засіданні сторони не заперечували, що фактично ні усного, ні письмового договору за весь час перебування у власності позивача квартири укладено так і не було, хоча за умовами п.3 ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги України» № 1875-ІУ передбачає поділ житлово-комунальні послуги на групи за порядком затвердження цін/тарифів на них, зокрема, на ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869. визначено розмір та порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 25 цього Порядку встановлено, що вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв`язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Відтак, правовідносини між власником квартири з приводу надання послуг охорони, обслуговування системи відеоспостереження, шлагбаума і особою, яка надає такі послуги, виникають на підставі укладеного між ними договору. Відсутність між цими особами договірних відносин унеможливлює визначення вартості послуг, які надаються власнику, оскільки умова про це є істотною для такого договору, затвердження їх розміру будь-якими органами (особами) або ж визначення їх на власний розсуд виконавця чинним законодавством не передбачене. На підтвердження своїх вимог щодо фактичного надання послуг з охорони, обслуговування системи відеоспостереження, шлагбаума позивачем було надано ряд договорів, актів виконаних робіт та інших документів, що містяться в матеріалах справи. Між тим, акти виконаних робіт не несуть доказового навантаження в частині необхідності і обґрунтованості їх виконання в наведеному обсязі, а також фактичної оплати виконаних робіт. Сам по собі факт укладення позивачем господарських договорів з організаціями, які надають послуги, як і акти виконаних робіт, не можуть бути достатньою підставою для задоволення позову. Відтак, між сторонами відсутній укладений договір щодо надання послуг охорони, обслуговування системи відеоспостереження, шлагбаума, а позивачем не було доведено ухилення відповідача від укладення договору із позивачем на надання вказаних послуг, як не доведено надання відповідними організаціями у визначеному обсязі усього комплексу послуг. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чимном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відтак, суд не знаходить за доцільне спростовувати у вказаному рішення кожний аргумент позивача, оскільки відсутність договору щодо надання послуг охорони, обслуговування системи відеоспостереження, шлагбаума із відповідачем вказує на відмову в задоволенні позову в цій частині. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2016 року по квітень 2019 року включно у розмірі - 24 372 (двадцять чотири тисячі триста сімдесят дві) гривні 34 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial