Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду через свого представника звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Технологічні мережі майбутнього», в якій, з урахуванням заяви від 17.09.2019, представник позивача просить: розірвати договір №05082017 від 05.08.2017, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технологічні мережі майбутнього», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технологічні мережі майбутнього» на користь [PERSON] попередньо сплачений аванс у сумі 16 800,00 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технологічні мережі майбутнього» на користь [PERSON] пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення в сумі 24 192,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 05 серпня 2017 року між сторонами укладено договір №05082017, відповідно до якого відповідач зобов`язаний виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність позивачу меблі, а саме: кухня, гардероб, а позивач зобов`язаний прийняти та сплатити матеріали та роботи по виготовленню, доставці виробу і монтажу елементів меблевих конструкцій виробу. Посилався на те, що згідно з п. 4.1. договору, позивач зобов`язувався сплатити відповідачу 70% загальної вартості виробу у вигляді авансового платежу, що складає 16 800,00 грн. Пунктом 5.1. договору перебачено, що відповідач зобов`язаний належним чином виготовити, доставити та змонтувати виріб до 23 серпня 2017 року, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з наступного дня після отримання від позивача авансової оплати вартості виробу згідно з п. 4.1. договору. Зазначено, що на виконання умов договору, позивачем 05 серпня 2017 року передано відповідачеві аванс у розмірі 16 800,00 грн., про що відповідачем зроблено напис на зворотній стороні договору. Вказав, що згодом, відповідач розпочав монтаж виробу, однак, у встановлений договором строк відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, монтаж виробу не закінчив та не повернув сплачений позивачем авансовий платіж в сумі 16 800,00 грн. Вважає, що такі дії відповідача порушують права позивача як споживача послуг, договір №05082017 від 05 серпня 2017 року підлягає розірванню, а грошові кошти в сумі 16 800 грн. - поверненню, з огляду на норми ст.ст. 526, 530, 549, 610-612, 651, 837, ч. 2 ст. 849, ч.ч. 1, 3 ст. 865, ч. 2 ст. 873 ЦК України та ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, посилаючись на ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», просить стягнути з відповідача на користь позивачки пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення із суми 16 800,00 грн. за період 06.09.2017 - 24.10.2017, а саме: 24 192,00 грн. Ухвалою судді від 02 листопада 2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] (замовник) та ТОВ «Технологічні мережі майбутнього» (виконавець) 05.08.2017 було укладено договір №05082017, відповідно до якого виконавець зобов`язаний виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність замовнику меблі, а саме: кухня, гардероб, а замовник зобов`язаний прийняти та сплатити матеріали та роботи по виготовленню, доставці виробу і монтажу елементів меблевих конструкцій виробу. Згідно з п. 4.1. договору, замовник зобов`язувався сплатити виконавцю 70% загальної вартості виробу у вигляді авансового платежу, що складає 16 800,00 грн. У п. 4.2 договору зазначено, що кінцевий розрахунок в розмірі 30 % загальної вартості виробу, що складає 7200 грн. сплачується замовником після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт. Пунктом 5.1. договору передбачено, що виконавець зобов`язаний належним чином виготовити, доставити та змонтувати виріб до 23 серпня 2017 року, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з наступного дня після отримання від позивача авансової оплати вартості виробу згідно з п. 4.1. договору. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем 05 серпня 2017 року передано відповідачеві аванс у розмірі 16 800,00 грн., про що відповідачем зроблено напис на зворотній стороні договору. Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач розпочав монтаж виробу, однак, у встановлений договором строк свої зобов`язання за договором не виконав, монтаж виробу не закінчив та не повернув сплачений позивачем авансовий платіж в сумі 16 800, грн. З огляду на наведене, вказуючи на порушення відповідачем його прав як споживача, вважає, що договір №05082017 від 05 серпня 2017 року підлягає розірванню, а грошові кошти в сумі 16 800 грн. - поверненню, на що суд зазначає наступне. Як визначено положеннями ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. З вищенаведеного вбачається, що відповідачем було порушено умови договору, а саме: у матеріалах справи відсутній підписаний акт прийняття-передачі виконаних робіт, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору, що останнім не спростовано, тому вимоги позивача про розірвання договору №05082017 від 05.08.2017, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технологічні мережі майбутнього», та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технологічні мережі майбутнього» на користь [PERSON] попередньо сплаченого авансу у сумі 16 800,00 грн., є обґрунтованими, не спростованими відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню із суми боргу 16 800,00 грн. в розмірі 3 % за кожен день прострочення за період 06.09.2017 - 24.10.2017 в сумі 24 192,00 грн., на що суд зазначає наступне. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. З огляду на зазначені норми законодавства, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок пені, який є арифметично вірним, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначеної вимоги та її задоволення. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, відзиву на позов не подав, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Таким чином, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1920 грн.

Outcome: approved