Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач допомоги на утримання дітей не надає і вони повністю перебувають її утриманні, просила позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши наявні письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17.09.2005 року сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського міського управління юстиції, що підтверджується актовим записом № 1450. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2016 року шлюб розірвано. На даний час відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей не надає. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно ст.181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Ураховуючи, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON], які повністю перебувають на утриманні матері, а батько не виконує свого обовязку щодо утримання дітей, допомоги не надає, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved