Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У квітні 2017 року Маріупольська місцева прокуратура № 1 звернулася до суду з позовом в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь Маріупольської міської ради шкоду, завдану внаслідок незаконного вилову риби, у сумі 14 280 грн, а також судовий збір у розмірі 1 600 грн на користь прокуратури Донецької області. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 85 КУпАП, у зв'язку з тим, що 24 жовтня 2016 року він на узбережжі річки Кальміус здійснював незаконний вилов риби забороненим засобом лову - сіткою «павук», чим порушив вимоги п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства України, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року № 19, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 28 квітня 1999 року за № 269/3562, а також Закону України від 13 грудня 2001 року № 2984-ІІІ «Про тваринний світ». У результаті незаконного лову у [PERSON] вилучено рибу «Піленгас» у кількості 21 одиниці, чим завдано збитків рибному господарству України у розмірі 14 280 грн. Розрахунок шкоди зроблено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209 «Про затвердження такс для розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Посилаючись на те, що факт незаконного вилову риби підтверджується наявними доказами, однак шкода не відшкодована, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 - Гречка Е.А. - надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Маріупольської міської ради - Олейніченко О.О. - до судового засідання не з'явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи за відсутності відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у зв'язку з чим зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та покладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн. Вирішено питання про знищення засобів ловлі риби та самої риби. Підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало те, що він 24 жовтня 2016 року, о 19 год. 45 хв., здійснював незаконний лов риби на узбережжі річки Кальміус у Лівобережному районі м. Маріуполя, забороненим засобом лову - сіткою «павук». Виявлений улов риби становить - риба «Пелінгас» у кількості 21 одиниці, чим порушив вимоги п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства України, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року № 19, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 28 квітня 1999 року за № 269/3562, а також ст. 63 Закону України від 13 грудня 2001 року № 2984-ІІІ «Про тваринний світ». За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що указана постанова суду підтверджує факт завдання шкоди саме [PERSON] Відповідно до описів водних живих ресурсів, знаряддя лову, іншого майна, вилученого у порушника [PERSON] - риба «Пелінгас» свіжовиловлена - 21 штука, сітка «павук» розміром 2,2х2,2 м кількістю 1 шт., вічко 26 мм. Відповідно до розрахунку матеріального збитку до протоколу № 00372/00373, розробленого головним інспектором Маріупольського територіального відділу Азоврибоохорони Каламітрою О.Г., загальна сума заподіяної шкоди становить 14 280 грн, яка розрахована відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209, де зазначено 21 екземпляр вартістю кожний 680 грн. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування вказаної шкоди здійснюється у відповідності з вимогами ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно з якими шкода і збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу підлягають зарахуванню на рахунки фондів охорони навколишнього природного середовища місцевих рад, якою є Маріупольська міська рада. Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (стаття 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до судового засідання не з'явився, обов'язок доведення відсутності вини покладено саме на відповідача, однак, у зв'язку з його неявкою, такий нереалізований, суд дійшов висновку про доведеність підстав позову та наявність підстав для його задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури Донецької області підлягають стягненню судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 1 600 грн.

Outcome: approved