Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора (далі - третя особа), в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії [PERSON] у розмірі 40 800,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка перебувала на обліку в Подільському управлінні Пенсійного фонду України. 12 квітня 2018 року позивач звернулась до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в якості нарахованої, але невиплаченої пенсії. Проте, 16 липня 2018 року нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що було надано не всі необхідні документи, а саме довідку про останнє місце реєстрації померлої та довідку про склад сім`ї форми № 13. Після відмови у вчиненні нотаріальної дії позивачем було отримано довідку про останнє місце реєстрації померлої матері, але з печаткою так званої «Донецької Народної Республіки», яка є недійсною на території України. Недоотримана пенсія складає суму коштів у розмірі 40 800 грн. за період з 01.10.2015 р. по [INFO] У зв`язку з відсутністю можливості отримання свідоцтва про право на спадщину в вигляді недоотриманої пенсії у позасудовому порядку, зважаючи на те, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, остання вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи відповідач були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не надали. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч.1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 21.05.2019 року вказана справа надійшла до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 22.05.2018 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 06.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). 12 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 74). Проте, 16 липня 2018 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що було надано не всі необхідні документи, а саме довідку про останнє місце реєстрації померлої та довідку про склад сім`ї форми № 13 (а.с. 9). Після відмови у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було отримано довідку про останнє місце реєстрації померлої матері, але з печаткою так званої «Донецької Народної Республіки», яка є недійсною на території України (а.с. 12). Як вбачається із листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2018 №16174/14, на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] станом на 26.04.2018 року була нарахована, але не виплачена пенсія в сумі 40 858,04 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За умовами ч. 3 ст. 1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно зі ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма закріплена ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. В судовому засіданні встановлено, що останнє місце проживання спадкодавця [PERSON] - м. Донецьк. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку насалених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014 року №1085-р м. Донецьк включено до такого переліку. Відповідно до ст. 1227 ЦК України сума заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За умовами ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, матеріалами справи доведено, що позивач з незалежних від нього причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, беручи те, що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належала нарахована, але не отримана пенсія у розмірі 40 858,04 грн. станом на 06.12.2017 року, позивач спадщину після смерті матері прийняла, подавши нотаріусу у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини відповідну заяву, інших спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні, беручи до уваги те, що позивач позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, суд вважає, що за нею слід визнати право власності на недоотриману пенсію. При цьому, оскільки позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії [PERSON] у розмірі 40 800,00 грн., розглядаючи справу лише у межах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе їх задовольнити у вказаній частині. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладено та

Outcome: partial