Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 23.08.1986 він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилися син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Подружнє життя в них із відповідачем не склалося, на протязі останніх п'ятнадцяти років шлюбно-сімейні відносини між ними не підтримуються, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Зусилля, які докладалися ним для збереження сім'ї та шлюбу, виявились марними. Відповідачка, нехтуючи його намаганнями зберегти сім'ю, продовжує проживати за власними інтересами. За таких обставин спільне проживання та примирення між ними неможливе. Він неодноразово звертався до відповідачки з проханням звернутися з письмовою заявою до органу РАЦС про розірвання шлюбу, однак відповідачка на його прохання та звернення не реагує. Так, як він не бажає перебувати в шлюбі з відповідачкою, а добровільно його розірвати вона не бажає, він змушений звернутись до суду із заявою про розірвання шлюбу. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги свого позову, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач, належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. За таких обставин неприбуття відповідача в судове засідання суд розцінює як відсутність у неї інтересу до результатів розгляду справи. Крім того, суд приймає до уваги положення частини 1 статті 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів - у порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 23 серпня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved