Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У квітні 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з заявою, за участю зацікавленої особи Слов'янської міської ради про визнання особи безвісно відсутньою, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником 1/2 частини будинку № по пров. Конституції м.Слов'янська, інша половина вказаного будинку належить [PERSON], який помер в 2012 році. В його будинку був зареєстрований його брат [PERSON], [INFO], однак жодного дня він в будинку не проживав, його речей в будинку немає, його місцезнаходження невідоме, однак, він, відповідно до ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Останній раз він бачив [PERSON] в 2012 році, коли останній сказав йому, що він працює в Російській Федерації, точне місцезнаходження невідоме. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2017 року [PERSON] було позбавлено права користування житловим приміщенням - вказаним будинком. Зазначив, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно йому для відкриття спадщини, так як він є спадкоємцем другої черги та в подальшому прийняття цієї спадщини. Просив визнати [PERSON] безвісно відсутнім. В судовому засіданні представник заявника [PERSON], який діє на підставі довіреності від 18.01.2017 року (а.с.3), заявлені вимоги підтримав, наполягав на яких задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві. Представник зацікавленої особи Слов'янської міської ради, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у суді, не з'явився, суду надано заперечення на дану заяву №01.01.-12/735 від 04.05.2017 року, відповідно до якого зауважили, що з наданих заявником документів не вбачається підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім також не надано документів, які б свідчили про факт довготривалої відсутності останнього. Звернули увагу суду на те, що заявник та його брат мають рівні права на спадщину. Просили розглянути дану справу за відсутності представника Слов'янської міської ради. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши подані заявником документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON], [INFO], визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] (а.с.6). У відповідність до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Як вбачається зі ст.248 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. На підтвердження заявлених вимог про визнання особи безвісно відсутньою [PERSON] надав ксерокопію витягу з газети про розшук [PERSON] та ксерокопію довідки про відсутність [PERSON] з лютого 2012 року за адресою - в буд. [ADDRESS]. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги дані документи, оскільки відповідно до статей 57-59 ЦПК України, вони є неналежними доказами, так як є ксерокопіями документів, оригінали до суду не надані. Крім того, довідка на яку посилається заявник як доказ по справі, датована 05.04.2016 року, тобто більше аніж рік тому, актуальної інформації, на момент розгляду справи, заявником не надано. Ксерокопія ж газети взагалі немає ніякої дати друку, тому зробити висновок про давність пошуку [PERSON] не виявляється можливим. При цьому, заявник, незважаючи на роз'яснення суду вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, не заявив клопотання про допит осіб, які зазначені в довідці від 05.04.2016 року, в якості свідків, на підтвердження його доказів, клопотань про витребування доказів чи направлення запитів стосовно [PERSON] від заявника також не надходило. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. В даній заяві та в судовому засіданні було вказану мету, з якою поставлено питання про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, а саме отримання спадщини, що залишилася після батька особи, яку заявник просить визнати безвісно відсутнім, що суперечить вимогам ст. 43 ЦПК України та ст. 248 ЦПК України, оскільки заявник бажає шляхом визнання [PERSON] безвісно відсутнім, позбавити його права на отримання спадщини та оформлення права власності. Суд зазначає, що визнання фізич\-ної особи безвісно відсутньою не допускається у випадках, коли вона переховується від розшуку (наприклад, за кримінальною справою), або про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування. Те, що [PERSON] не приїжджає до м. Слов'янськ і заявник не знає точну адресу його проживання в Російській Федерації, на думку суду, не може бути підставою для визнання особи безвісно відсутньою. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, закріплено принцип змагальності сторін і гарантується сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин суд має сприяти особі в їх витребуванні, тим самим суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви [PERSON], за участю зацікавленої особи Слов'янської міської ради про визнання особи безвісно відсутньою відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed