Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України в якому просить стягнути з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04.07.2015 у м. Бровари Київської області близько 14 год. 30 хв. позивач керуючи автомобілем марки «Мерседес», д. н. [NUMBER] , та рухаючись по вул. Гагаріна, зупинився на червоне світло світлофора у лівій смузі проїжджої частини поблизу торгового центру «Ліза». Як тільки транспортні засоби після зупинки відновили рух, автомобіль позивача з правої сторони обігнав автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] , створивши аварійну ситуацію. Останній після обгону різко зупинився, внаслідок чого позивач, рухаючись позаду, також змушений був зупинити автомобіль. Після зупинки автомобіля «Мерседес», автомобіль «Шевроле Авео» заднім ходом уперся в бампер автомобіля марки «Мерседес», д. н. [NUMBER] . Після повної зупинки з автомобіля «Шевроле Авео» вибігли [PERSON] і [PERSON] , та почали бити позивача. На підставі вищевказаних подій, СВ Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області відкрито кримінальне провадження № 12015110130002652, яке внесене до ЄРДР 16.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Починаючи з 15.07.2015 по 26.09.2015 року слідчим було здійснено ряд процесуальних дій, такі як відібрання пояснень, призначення експертизи допит свідків та потерпілого. Проте, 30.09.2019 року без отримання результатів судово-медичної експертизи, без допиту [PERSON] , без допиту усіх свідків, на яких позивач вказував під час свого допиту, слідчим було закрито кримінальне провадження № 12015110130002652 від 16.07.2015р., у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому начальником СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ступаком С.В. було складено висновок про обґрунтованість закриття кримінального провадження № 12015110130002652, у якому було зазначено, що рішення про закриття кримінального провадження було прийнято обґрунтовано. Не погоджуючись із вказаним рішенням, 29.10.2015р. адвокат Кваша М. М. звернувся зі скаргою до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області, у якій просив скасувати постанову слідчого СВ Броварського МВ Дзюби І. М. від 30.09.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за 12015110130002652 від 16.07.2015р. 02.11.2015 р. слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області скасовано постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 30.09.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12015110130002652 від 16.07.2015р. Після відновлення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 26.11.2015р. було проведено слідчий експеримент та 10.01.2016р. слідчим була призначена додаткова судово-медична експертиза. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 19 від 10.01.2016р., згідно з наданою медичною документацією у позивача виявлено у своїй сукупності - легкі тілесні ушкодження. 22.04.2016р. представник потерпілого - адвокат Кваша М. М. - звернувся до слідчого із клопотанням про проведення слідчих дій. Оскільки у передбачений ст. 220 КПК України строк вказане клопотання розглянуто не було, 10.05.2016р. адвокат Кваша М. М. звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність слідчого. Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2016р. скаргу було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області, у провадженні кримінальне провадження №12015110130002652 розглянути клопотання від 22.04.2016р. про проведення слідчих дій відповідно до вимог ст. 220 КПК України. Листом від 15.06.2016р. позивачу повідомили, що з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні №12015110130002652 від 16.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, слідчому Броварського ВП ГУ НП у Київській області в порядку ст. 36 КПК України надано ґрунтовні вказівки, матеріали кримінального провадження направлено до СВ Броварського ВП ГУ НП у Київській області для проведення подальшого досудового розслідування. Представником позивача, неодноразово направлялись листи щодо стану розгляду кримінального провадження №12015110130002652 від 16.07.2015 року, на які надавались відповіді, що досудове розслідування триває та проводяться слідчі дії. Позивач вказує, що органом досудового розслідування не вживались і не вживаються достатні заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінальних правопорушень у розумні строки, що призводить до затягування досудового розслідування. Крім того, затягуванням досудового розслідування порушує законне право позивача на швидке відшкодування завданої шкоди. Таку бездіяльність органу досудового розслідування, позивач вважає незаконною, такою, що завдає йому моральної шкоди, яка виражається у сильних душевних стражданнях. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. 13.11.2017 року від представника відповідача-1 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову з підстав його безпідставності. Вказав, що Державна казначейська служба сама по собі не є державним органом, незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю якого завдано моральної шкоди позивачу, а відтак позбавлена процесуальної можливості подавати свої аргументи та міркування з приводу того, чи мали місце неправомірні дії державного органу та чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями державного органу та фактом завдання моральної шкоди. Також вказує, що позивачем безпідставно завищено розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди. 08.12.2017 року від представника відповідача-2 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких заперечував щодо його задоволення та просив відмовити з підстав його безпідставності, оскільки позивачем не надано доказів завдання моральної чи матеріальної шкоди. 05.01.2018 року від відповідача-2 на адресу суду надійшли пояснення щодо позову, в якому відповідач проти позову заперечує, просить відмовити й задоволенні позову, з підстав його безпідставності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи-1 в судовому засіданні заперечував щодо позову, просив відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи-2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представників, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.07.2015 у м. Бровари Київської області близько 14 год. 30 хв. позивач керуючи автомобілем марки «Мерседес», д. н. [NUMBER] , та рухаючись по вул. Гагаріна, зупинився на червоне світло світлофора у лівій смузі проїжджої частини поблизу торгового центру «Ліза». Як тільки транспортні засоби після зупинки відновили рух, автомобіль позивача з правої сторони обігнав автомобіль марки «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] , створивши аварійну ситуацію. Останній після обгону різко зупинився, внаслідок чого позивач, рухаючись позаду, також змушений був зупинити автомобіль. Після зупинки автомобіля «Мерседес», автомобіль «Шевроле Авео» заднім ходом уперся в бампер автомобіля марки «Мерседес», д. н. [NUMBER] . Після повної зупинки з автомобіля «Шевроле Авео» вибігли [PERSON] і [PERSON] , та почали бити позивача. Як встановлено судом, у провадженні СВ Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження № 12015110130002652, яке внесене до ЄРДР 16.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 15.07.2015р. у вказаному кримінальному провадженні слідчим Дзюбою І. М. було призначено судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: які тілесні ушкодження отримав [PERSON] , їх кількість, локалізація, механізм утворення? до якого ступеня тяжкості відносяться тілесні ушкодження, заподіяні [PERSON] чи могли тілесні ушкодження, отримані [PERSON] , утворитись 15.07.2017р.? 16.07.2015р. та 25.08.2015р. проведено допити потерілого [PERSON] 11.09.2016р. та 26.09.2019 р. допитано у якості свідків [PERSON] та [PERSON] 30.09.2019 року слідчим було закрито кримінальне провадження № 12015110130002652 від 16.07.2015р., у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. При цьому начальником СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ступаком С.В. було складено висновок про обґрунтованість закриття кримінального провадження № 12015110130002652, у якому було зазначено, що рішення про закриття кримінального провадження було прийнято обґрунтовано. 29.10.2015р. не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Кваша М. М. звернувся зі скаргою до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області, у якій просив скасувати постанову слідчого СВ Броварського МВ Дзюби І. М. від 30.09.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12015110130002652 від 16.07.2015р. 02.11.2015 р. слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області скасовано постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 30.09.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12015110130002652 від 16.07.2015р. Після відновлення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 26.11.2015р. було проведено слідчий експеримент та 10.01.2016р. слідчим була призначена додаткова судово-медична експертиза. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 19 від 10.01.2016р., згідно з наданою медичною документацією у позивача виявлено у своїй сукупності - легкі тілесні ушкодження. 22.04.2016р. представник потерпілого - адвокат Кваша М. М. звернувся до слідчого із клопотанням про проведення слідчих дій, у якому просив допитати свідка очевидця події [PERSON] щодо обставин вказаного кримінального правопорушення; повідомити про факт надходження висновкусудово-медичної експертизи, призначеної у вказаному кримінальному провадженні; після надходження висновку судово-медичної експертизи повідомити про підозру [PERSON] та [PERSON] . Оскільки у передбачений ст. 220 КПК України строк вказане клопотання розглянуто не було, 10.05.2016р. адвокат Кваша М. М. звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність слідчого. Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2016р. скаргу було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області, у провадженні кримінальне провадження №12015110130002652 розглянути клопотання від 22.04.2016р. про проведення слідчих дій відповідно до вимог ст. 220 КПК України. У зв`язку з тим, що після задоволення скарги слідчим суддею проведення слідчих дій, про які просив представник позивача у клопотанні, не відбулось, 01.06.2016р. адвокат Кваша М. М. з метою надання інформації звернувся до Броварської місцевої прокуратури із скаргою, у якій зазначив про порушення слідчим та процесуальним керівником вимог ст. ст. 36, 40 КПК України і просив розглянути питання про притягнення слідчого та процесуального керівника у кримінальному провадженні №2015110130002652 до відповідальності. Листом від 15.06.2016р. йому повідомили, що з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні №12015110130002652 від 16.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, слідчому Баварського ВП ГУ НП у Київській області в порядку ст. 36 КПК України надано ґрунтовні вказівки, матеріали кримінального провадження направлено до СВ Броварського ВП ГУ НП з Київській області для проведення подальшого досудового розслідування. 22.06.2016р. адвокат Кваша М. М. звернувся до Броварської місцевої прокуратури зі скаргою на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні. У вказаній скарзі ставник зазначив, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється неефективно, несвоєчасно та з порущенням розумних строків, передбйених 'ст. 28 КПК України. Листом Броварської місцевої прокуратури від 01.07.2016р. за підписом прокурора Броварської місцевої прокуратури К. Кадирової повідомлено, що з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні № 12015110130002652 від 16.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, слідчому СВ Броварського ВП ГУ НП у Київській області в порядку ст. 36 КПК України надано ґрунтовні вказівки, матеріали кримінального провадження направлено до СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області для проведення подальшого досудового розслідування. 26.07.2016р. адвокат Кваша М.М. повторно звернувся зі скаргою до Броварської місцевої прокуратури, у якій, посилаючись на неефективність та несвоєчасність проведення досудового розслідування, просив перевірити виконання вказівок від 14.06.2016р. у кримінальному провадженні №12015110130002652. Листом Броварської місцевої прокуратури від 12.08.2016р. адвокату Кваші М. М. було повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 2015110130002652 триває та проводяться слідчі дії. 06.09.2016р. адвокат Кваша М.М. звернувся до Броварської місцевої прокуратури зі скаргою на неналежне та неефективне досудове розслідування у кримінальному провадженні № 2015110130002652. На яку отримав відповідь від 21.09.2016р., що у вказаному кримінальному провадженні повторно надано грунтовні вказівки, за результатами виконання яких буде прийняте відповідне процесуальне рішення. Позивач вказує, що станом на 05.10.2017р. жодних слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні не здійснюється. Вказівки процесуального керівника від 22.12.2016, 31.01.2017р. не виконуються, про підозру жодній особі не повідомлено, що свідчить про тривале порушення слідчим вимог ст. сг. 2, 9, 28, 38, 39, 40 КПК України. Незаконною дією слідчого, що полягала у закритті кримінального провадження № І.45110130002652 30.09.2015р. та бездіяльністю слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП у Київській області та процесуального керівника у вказаному кримінальному провадженні - прокурора Броварської місцевої прокуратури позивачу було завдано моральних страждань та сильних душевних хвилювань. Вимагаючи відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури, позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін по даній справі, суд виходить з наступного. Як визначено у ст. 55, 56 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства і прокуратури, має бути відповідний державний орган, незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю якого завдано шкоди, або посадовими чи службовими особами якого завдано шкоди, та поряд із цим - відповідний орган Державного казначейства України. При цьому, необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Разом з тим, відповідачі, в силу викладеного в ст. 12 ЦПК України принципу змагальності сторін, мають право заперечувати проти позовних вимог, надаючи відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції. В даному ж випадку позивач звертається із позовом до Державної казначейської служби України, яка сама по собі не є державним органом, незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю якого завдано моральної шкоди позивачу, а відтак позбавлена процесуальної можливості подавати свої аргументи та міркування з приводу того, чи мали місце неправомірні дії державного органу та чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями державного органу та фактом завдання моральної шкоди. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов подано не до тієї особи. Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, позивач повинен був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed