Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором № б/н від 10.12.2007 внаслідок чого на 31.07.2017 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 99693,42 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем судового збору 1600,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглядати справу за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання 30.11.2017 і 23.01.2018 не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 24, 28, 32). Відомості щодо поважності причин його неявки у судове засідання відсутні, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не надходили. Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України ухвалив вирішувати справу за відсутності представника позивача, відповідача і постановити заочне рішення. Виконуючи приписи ст. 264 ЦПК України суд зазначає таке. Між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання 16.08.2007 відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7) 10.12.2007 укладено договір б/н, згідно якого відповідач 10.12.2007 отримав у банку емітовану банком кредитну карту «Універсальна». Відповідно до зазначеної заяви заява разом із пам'яткою клієнта (відсутня у справі), умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 9-13), а також тарифами банку (а.с. 7) складають договір про надання банківських послуг. Умовами кредитування визначено, зокрема, кредитний ліміт 1500,00 грн, відновлювальний тип кредитної лінії у гривні, пільговий період кредитування 55 днів за кожною витратою зі сплатою 0,01 % річних, базова процентна ставка 2,9% на місяць. Отже між позивачем і відповідачем укладено договір банківського рахунка і кредитний договір (далі Договір). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України - далі ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК ). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-6) вбачається, що з 10.12.2007 відповідач користувався кредитними коштами банку, допустив несвоєчасне погашення відповідних платежів на користь банку. Останнє повернення коштів здійснено відповідачем банку 11.12.2014 у сумі 113,68 грн. Згідно розрахунку станом на 31.07.2017 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на суму 99693,42 грн, яка складається із: 7885,82 грн заборгованість за кредитом, 83384,10 грн заборгованість за процентами, 3200,00 грн. заборгованість за пенею і комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 4723,50 грн штраф (процентна складова). Відповідач не оспорив розрахунок. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 17 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц). Отже позовна вимога про стягнення 4723,50 грн штрафу (процентна складова) за порушення будь-якого грошового зобов'язання за договором, не ґрунтується на законі. Також надані до суду умови договору не передбачають сплату відповідачем комісії і пені, які разом обраховано у розмірі 3200,00 грн. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов'язань за Договором, станом на 31.07.2017 відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором за кредитом, процентами, штрафом 500 грн на загальну суму 91769,92 грн (7885,82+ 83384,10+ 500,00) і позов підлягає частковому задоволенню у цих межах. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1472,83 грн (1600*91769,92/99693,42). На підставі викладеного,

Outcome: approved