Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ про звільнення майна з-під арешту, в якому просило звільнити автомобіль марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту. В обґрунтування позову зазначало, що 06 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CVА0АЕ00000636, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4800,00 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником [PERSON] 06 лютого 2006 року укладено договір застави автотранспорту № CVХ0АЕ00000061, за умовами якого [PERSON] передав у заставу банку автомобіль марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] й відповідно саме з 06 лютого 2006 року у банку виникло право застави на спірний автомобіль. Разом з тим, 01 липня 2008 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у тому числі і на спірний автомобіль марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 04 квітня 2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Донським В.Б. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-894 Шевченківського районного суду на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості, накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності [PERSON] Оскільки у банку право застави виникло з 6 лютого 2006 року, а постанови Шевченківським ВДВС про накладення арешту були винесені відповідно у 2008 та у 2011 році, тобто пізніше ніж укладено договір застави, та станом на 08 жовтня 2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не погашена і становить 2 190,23 дол. США, що значно перевищує вартість предмету застави, банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги шляхом реалізації належного йому право на звернення стягнення на предмет застави. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2014 року банку надано право самостійного продажу заставного автомобіля. Тому посилаючись на вказане, а також ураховуючи те, що накладені постановами державного виконавця арешти на спірний автомобіль порушують права банку щодо реалізації заставленого транспортного засобу у рахунок погашення боргу відповідача, банк просив звільнити належний на праві власності [PERSON] автомобіль марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту, накладеного 01 липня 2008 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС та арешту, накладеного 04 квітня 2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Донським В.Б., а також стягнути судові витрати. У судове засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, надав заяву про розгляд справи на підставі положень ст. 158 ЦПК України у відсутності їх представника, а також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримає в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення в газеті. Представник Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 6 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CVА0АЕ00000636, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 4800,00 дол. США (а.с. 4-5). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником [PERSON] 6 лютого 2006 року укладено договір застави автотранспорту № CVХ0АЕ00000061, за умовами якого [PERSON] передав у заставу банку автомобіль марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] й відповідно саме з 06 лютого 2006 року у банку виникло право застави на спірний автомобіль (а.с. 6-7). Разом з тим, як встановлено судом, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконував, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 2190,23 дол. США (а.с. 12). Зокрема, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2014 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVА0АЕ00000636 від 06 лютого 2006 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, 1 липня 2008 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в тому числі і на спірний автомобіль, який перебуває у заставі банку, марки ГАЗ модель 3110, 2003 року випуску, тип ТЗ легковий, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а 4 квітня 2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Донським В.Б. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-894 Шевченківського районного суду м. Чернівці про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу, накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності [PERSON] (а.с. 13). Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Згідно із ч. 1 ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадку, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Як вбачається зі змісту договору застави, він укладений між позивачем та відповідачем 6 лютого 2006 року, отже право застави у банку виникло саме з 6 лютого 2006 року, а арешти на спірне рухоме майно були накладені пізніше - відповідно 1 липня 2008 року та 4 квітня 2011 року. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Частиною 3 ст. 12 даного Закону визначено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виконання пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувачам з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно із положеннями ст. 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше. Таким чином, пріоритетом є переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно. При цьому, згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Крім того, відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно із вимогами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Порядок звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання визначено положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, про арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Крім того, згідно із нормами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. При цьому заборгованість відповідача перед банком значно перевищує вартість предмета застави. Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, а також письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що в результаті проведених виконавчих дій, порушено права та інтереси позивача, що позбавляє його права на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, а тому спірний автомобіль підлягає звільненню з-під арешту. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому з відповідача підлягають стягненню витрати позивача по зверненню до суду в розмірі 663 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved