Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають дитину [PERSON], [INFO], яка дитина перебуває на її утримання при цьому відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги у достатньому розмірі, тому зважаючи на вказані обставини була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В ході судового розгляду справи позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня предявлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/12 частини аліментів на дитину, оскільки ним сплачуються в добровільному порядку аліменти та на його утриманні перебуває донька від другого шлюбу, про що останнім вказувалось у відзиві на позовну заяву відповідача у справі. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 05.09.2009 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі РАЦС Полтавського міського управління юстиції. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 січня 2014 року шлюб зареєстрований 05 вересня 2009 року у Центральному відділі РАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розірвано ( а.с.6). Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] ( а.с.10). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з матірю у [ADDRESS] ( а.с.12). Поряд з цим, судом встановлено та не заперечувалось в ході судового розгляду позивачкою по справі, що відповідачем сплачувались аліменти в добровільному порядку впродовж другої половини 2016 року та що останній продовжує здійснювати станом на теперішній час, сплачуючи аліменти у розмірі 1000 грн. на утримання дитини, що підтверджується квитанціями, які маються в матеріалах справи. При цьому, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку різносторонньо приймає участь у вихованні дитини та не заперечує свого обовязку щодо утримання неповнолітньої дитини, оскільки останнім надаються кошти на утримання доньки, здійснення оплати курсів та гуртків, які вона відвідує та надаються кошти для вирішення соціально побутових питань. Судом також встановлено, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дитина [PERSON] від другого шлюбу з [PERSON], який останні зареєстрували 21 серпня 2015 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, про що здійснено актовий запис № 208. Згідно судового наказу від 18 серпня 2017 року, виданого Київським районним судом м. Полтави, про стягнення аліментів на користь доньки [PERSON], [INFO], на утримання якої останнім сплачуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 17 серпня 2017 року . Даний судовий наказ є чинним та у встановленому законом порядку не скасований. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів заробітку, за наявності судового наказу на другу дитину аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, заробітку, котрий набрав законної сили та не сокаржений позивачем в установленому законом порядку, є безпідстваним і таким, що не грунтується на вимогах закону, оскільки аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку можуть бути стягнуті лише на 2-х дітей, а посилання відповідача про їх стягнення в розмірі 1/12 законними та обгрунтованими з врахуванням встановлених аліментів в розмір 1/4 на одну з дійте відпоаідача. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, працює в Прокуратурі Полтавської області та має середній дохід у розмірі 18 000 грн., тому з урахуванням того, що на утриманні останнього перебуває неповнолітня дитина [PERSON], на користь якої останній сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, заробітку, тому розмір аліментів у частині 1/12 на утримання доньки [PERSON], не є меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який станом на 01.01.2018 року становить 1860 грн.. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить допереконливого висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі фактично не заперечувався обовязок утримання дитини шляхом сплати аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан, суд вважає за можливе стягнення аліментів в розмірі 1/12 частини заробітку ( доходу), починаючи з дня винесення рішення у справі про стягнення аліментів, а саме 15 травня 2018 року і до досягнення повноліття дитиною. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial