Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У квітні 2011 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просив: - здійснити поділ в натурі житлового приватного будинку [ADDRESS] між співвласниками, відповідно до їх часток у спільному майні, виділивши кожному з них у натурі у вигляді окремих інвентаризаційних одиниць, - припинити право спільної часткової власності на вказаний житловий приватний будинок (а.с.2-3 т1). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Васильєвої Т.М. від 17.05.2011р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с.26 т1). Через канцелярію суду 25.06.2011р. від Позивача надійшла заява про відвід судді (а.с.28). Питання відводу судді Васильєвої Т.М. вирішено ухвалою від 06.07.2011р. (а.с.33 т1). В судовому засіданні 02.08.2011р. позивачем подано заяву про призначення експертизи, в якій він просив призначити судову будівельну-технічну експертизу на вирішення якої поставити питання: - чи можливо з технічної точки зору розділити будинок [ADDRESS] в натурі у відповідності до долі кожного із співвласників, визначених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.1989р. та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.1992р., а саме позивачу [PERSON], якому належить 54/100 ідеальних частин будинку та відповідачці [PERSON], якій належить 46/100 ідеальних частин будинку; - якщо виділ частки з технічної точки зору можливий, але з незначним відхиленням від ідеальних долей, зазначити ці варіанти, при необхідності - розрахунок компенсації. Проведення судової будівельно-технічної експертизи доручити Київському НДІ судових експертиз МЮ України (а.с.49-50 т1). Ухвалою від 02.08.2011р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання: - чи можливо з технічної точки зору розділити будинок [ADDRESS] в натурі у відповідності до долі кожного із співвласників, визначених рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.1989р. та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.02.1992р., а саме позивачу [PERSON], якому належить 54/100 ідеальних частин будинку та відповідачці [PERSON], якій належить 46/100 ідеальних частин будинку; - якщо виділ частки з технічної точки зору можливий, але з незначним відхиленням від ідеальних долей, зазначити ці варіанти, при необхідності - розрахунок компенсації. Проведення експертизи доручено експертам КНДІСЕ, яких попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] (а.с.52 т1). Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13.04.2012р. № 40-8422/11-43 представлені на дослідження матеріали цивільної справи № 2-8533/11 та диск повернені у зв'язку з не надходженням попередньої оплати за експертизу у встановлений чинним законодавством термін (а.с.59 т1). Розпорядженням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.06.2012р. № КА-13-251 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частини житлового будинку передано до розгляду судді Маліновської В.М. (а.с.62 т1), яка своєю ухвалою від 25.06.2012р. прийняла вказану справу до свого провадження та призначила до розгляду в судовому засіданні (а.с.73 т1). В судовому засіданні 26.09.2012р. Позивачем заявлено клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи (а.с.93-94 т1). Ухвалою від 26.09.2012р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення експертів поставлено наступні питання: - чи можливо з технічної точки зору розділити будинок [ADDRESS] в натурі у відповідності до долі кожного із співвласників, а саме: [PERSON], якому належить 54/100 ідеальних частин будинку та [PERSON], якій належить 46/100 ідеальних частин будинку; - якщо виділ частки з технічної точки зору можливий, але з незначним відхиленням від ідеальних долей, зазначити ці варіанти, при необхідності - розрахунок компенсації. Проведення експертизи доручено експертам КНДІСЕ, яких попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. Оплату послуг експерта покладено на позивача [PERSON] На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.95 т1). В жовтні 2013 року на адресу суду з експертної установи повернулися матеріали справи №2-8513/11 із висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23.09.2013р. № 9293/12-43 (а.с.119-128 т1), в зв'язку з чим ухвалою від 10.10.2013р. провадження у вказаній справі відновлено і справа призначена до розгляду у судовому засіданні (а.с.129 т1). З вказаним висновком експерта Відповідачка не погодилась та її представник в судовому засіданні 19.11.2013р. (а.с. 166-167 т1) наголосила, що експертом не враховано те, що частина будинку була прибудована вже індивідуально після рішення судів 1989 та 1992 року, а тому в можливих варіантах поділу приміщення, які фактично належать Відповідачці та якими вона користується, запропоновані для поділу Позивачу. Не погоджуючись із висновком експерта, стороною відповідача заявлено клопотання про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи, в якому просила поставити на вирішення експертизи наступні запитання: - чи зазнали змін у загальній і житловій площі, а також у складі приміщень квартири [ADDRESS] порівняно з тим, як був поділений будинок в натурі за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.1989р та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.1992р.? - за рахунок чого збільшилась загальна і житлова площа квартири [ADDRESS]? - чи можливий поділ будинку [ADDRESS] в натурі між співвласниками з врахуванням фактичного порядку використання нерухомого майна, що склався між співвласниками? (а.с. 147-150 т1). Ухвалою від 06.12.2013р. клопотання відповідача - [PERSON], подане представником [PERSON] про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-8513/11 задоволено, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерта поставлено наступні питання: - чи зазнали змін у загальній і житловій площі, а також у складі приміщень квартири [ADDRESS] порівняно з тим, як був поділений будинок в натурі за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.1989р та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.02.1992р.? - за рахунок чого збільшилась загальна і житлова площа квартири [ADDRESS]? - чи можливий поділ будинку [ADDRESS] в натурі між співвласниками з врахуванням фактичного порядку використання нерухомого майна, що склався між співвласниками? - визначити варіанти поділу будинку з урахуванням всіх матеріалів справи та наявних прав Позивача та Відповідача щодо будинку. Оплату послуг експерта покладено на Відповідача - [PERSON] На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.207-208 т1). В липні 2014 року на адресу суду з експертної установи повернулися матеріали справи № 2-8513/11 із повідомленням від 18.06.2014р. № 200/14-43 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з ненаданням додаткової документації, яка було зазначена у клопотанні експерта, у встановлений законодавством термін (а.с.228-229 т1), в зв'язку з чим ухвалою суду від 14.07.2014р. провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частини житлового будинку відновлено та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.230 т1). Свої позовні вимоги Позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що приватний будинок [ADDRESS] поділений на дві квартири, одна з яких квартира № 1 належить Позивачу [PERSON], а інша квартира № 2 - відповідачці [PERSON] Право власності на житловий будинок було набуто Позивачем в порядку спадкування після померлої матері [PERSON], якій належали 27/50 частин вказаного будинку на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.1989р. та додаткового рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.02.1992р. Вказаними судовими рішеннями також було визначено право власності на іншу частину будинку: 39/100 частини будинку належало [PERSON], 7/100 - [PERSON] Правовими підставами набуття права власності на 46/100 частини будинку відповідачки [PERSON] відповідно до довідки-характеристики є договір дарування від 01.06.2006р. Таким чином позивачу на праві приватної власності в порядку спадкування належить 27/50 частини житлового будинку за зазначеною адресою. Разом з тим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.03.2011р., виданого державним нотаріусом Третьою київською державною нотаріальною конторою визначено, що спадковим майном позивача, яке складається з 27/50 частини житлового будинку за зазначеною адресою, є житловий будинок - шлакобетонний, позначений в плані літерою «А», житловою площею - 76,30 кв.м., має при собі наступні будівлі та споруди: сарай з льохом під літерою «Б», вбиральня під літерою «Г», гараж під літерою «Е», гараж під літерою «Ж», спорудження № 105,І. До спадкоємця переходить право власності на 12 гаражу під літерою «Е» та на 12 частину сараю з льохом під літерою «Б». Позивач зазначив, що між ним та Відповідачкою виникають спори та суперечки щодо власності на спільне нерухоме майно, наявність того факту, що житловий будинок є спільною частковою власністю перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати своє право власності, оскільки для цього необхідні згода відповідачки. В заяві від 05.11.2014р. (а.с.1-3 т2) Позивач також зазначив, що у 2014 році Шевченківським районним судом м.Києва розглядалась окрема справа за спірним питанням щодо прибудови до частини будинку Відповідачки між Позивачем та Відповідачем, стосовно якої суд виніс рішення 01.10.2014., за яким право власності на прибудову (літери «а-2» та «а-3» на плані технічного паспорту) визнано за [PERSON] Разом з тим, Позивач зауважив, що погоджуючись із цим рішенням суду не можна погодитись із тим, що площі (приміщення), яке займає Відповідач, поза площами прибудови, не відповідають тим часткам, які визначені судом у 1989 році - 46100 Відповідачеві та 54/100 Позивачеві, зокрема, у фактичному користуванні Позивача знаходиться площа 35,9 кв.м. замість 40,122 кв.м., що становить 54/100 від загальної площі, що складається з 1-1 кухні площею 8,5 кв.м., 1-2 ванної площею 2,0 кв.м., 1-3 житлової площею 8,8 кв.м., 1-11 житлової площею 16,6 кв.м., в той час як у фактичному користуванні Відповідачки знаходиться 38,4 кв.м. замість 34,178 кв.м., що становить 46/100 від загальної площі, що складається з 2-4 коридору площею 7,6 кв.м., 25 житлової площею 17,3 кв.м., 2-6 житлової площею 13,5 кв.м. Отже, фактична площа приміщень [PERSON] менша від належної 54/100 на 5,944 кв.м., а тому виходячи з наведеного Позивач вважає, що йому повинно бути виділене додатково в натурі приміщення, яке знаходиться у користуванні Відповідача площею 5,944 кв.м. Найбільш відповідним до цієї площі є приміщення - коридор « 2-4» площею 7,6 кв.м., який на 1,656 кв.м. перевищує належну йому частку, у зв'язку з чим Позивач зобов'язався сплатити Відповідачу відповідну грошову компенсацію. Під час розгляду справи Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (а.с.136-137 т1, 237-238 т1) разом з тим, згідно заяв про уточнення позовних вимог від 05.11.2014р. (а.с.1-3 т2) та від 18.11.2014р. (а.с.12-14 т2) Позивач просив: 1) визнати право власності та поділити в натурі домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками, відповідно до їх часток у спільному майні, а саме: - 54/100 [PERSON]: 1-1 кухня площею 8,5 кв.м., 1-2 ванна площею 2,0 кв.м., 1-3 житлова площею 8,8 кв.м., 1-11 житлова площею 16,6 кв.м., 2-4 коридор площею 7,6 кв.м., з урахуванням надвірних будівель та споруд: 12 сараю «Б», льох під «Б», гараж «Е», вбиральня «Г», 12 споруд; - 46/100 [PERSON]: 2-5 житлова площею 17,3 кв.м., 2-6 житлова площею 13,5 кв.м. з урахуванням надвірних будівель та споруд 12 сараю «Б», гараж «Ж», 12 споруд; 2) припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS]; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у розмірі 2 932,20грн. за виділення в натурі додаткового приміщення; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 062,20грн. судових витрат в рахунок компенсації за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.09.2012р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Відповідачка подала суду відзив на уточнену позовну заяву від 05.11.2014р. (а.с.26-28 т2), в якому зазначила, що питання про поділ в натурі будинку [ADDRESS] між співвласниками вже розглядалось в Шевченківському районному суді м.Києва у 1989 році, на момент розгляду якої будинок належав трьом співвласникам: [PERSON] (12 частка), [PERSON] (14 частка) та [PERSON] (14 частка). Так, за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.1989р. суд вирішив визнати за [PERSON] право власності на 14 частину будинку [ADDRESS], виділивши їй приміщення: 2-1 площею 8,3 кв.м. з погребом, 2-2 площею 1,8 кв.м., 2-3 площею 17,3 кв.м., а також 14 частину гаража-сарая літ. «Б», за [PERSON] визнано право власності на 14 частину будинку, виділивши йому: кімнату 3-3 житловою площею 7,6 кв.м., а також 14 частину гаража-сарая літ. «Б», за [PERSON] визнано право власності на 12 частину будинку № 14 та виділено їй приміщення: 1-1 площею 8,5 кв.м. з погребом, 1-2 площею 2,0 кв.м., 1-3 площею 8,8 кв.м., 1-4 площею 16,6 кв.м., а також 12 частина гаража-сарая літ. «Б». Після виділення в натурі кожному із співвласників конкретних приміщень, відбувся перерахунок часток співвласників відповідно до площі приміщень, які були виділені їм в натурі, так додатковим рішенням Шевченківського райнарсуду м.Києва від 12.02.1992р. 12 частка [PERSON] була визначена як 2750 ідеальних долей, 14 частка [PERSON] була визначена як 39100 ідеальних долей, а 14 частка [PERSON] - як 7100 ідеальних долей. 07.03.1997р. [PERSON] придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу 39/100 частин житлового будинку № 14, які раніше перебували у власності [PERSON], таким чином, у 1997 році [PERSON] став власником 46/100 частин житлового будинку [ADDRESS], що складались з наступних приміщень: 2-1 площею 8,3 кв.м. з погребом, 2-2 площею 1,8 кв.м., 2-3 площею 17,3 кв.м., 3-3 площею 7,6 кв.м., а також 12 частина гаража-сарая літ. «Б». Разом з тим в установленому порядку [PERSON] отримав дозвіл на збільшення житлової площі, а саме провів ряд будівельних робіт і добудував прибудову «а-3», закрив вхід/вихід з квартири № 2, переобладнав кухню, ванну і душову квартири № 2 в житлову кімнату площею 13,5 кв.м., закрив дверний отвір між кімнати площею 17,3 кв.м. і 13,5 кв.м., переобладнав коридор площею 7,6 кв.м. з житлової кімнати. В технічному паспорті в результаті відбулась зміна нумерації приміщень. Відповідач зазначила, що коридор « 2-4» площею 7,6 кв.м., який позивач просить виділити йому в натурі, утворився внаслідок переобладнання житлової кімнати площею 7,6 кв.м., яка складала 7100 ідеальних долей [PERSON] за рішенням Шевченківського районного народного суду м.Києва від 11.12.1989р., тобто фактично позивач претендує на частку одного із колишніх співвласників будинку - [PERSON] Натомість, [PERSON] 01 червня 2006 року подарував належні йому 39100 часток житлового будинку і 7100 часток житлового будинку Відповідачці. Розрахунки площ, наведені Позивачем в уточненій позовній заяві, свідчать про те, що в квартирі №2, яка належить Відповідачці, збільшилась загальна площа житлових приміщень, однак таке збільшення площі відбулось за рахунок прибудови і переобладнання, яке проводилось в установленому законом порядку, а не за рахунок площ належних Позивачу. Крім того, частка яку позивач успадкував після матері [PERSON], приміщення, якими користується позивач, а також площа, яка фактично знаходиться в його користуванні - залишились незмінними від часу ухвалення рішення Шевченківського районного народного суду м.Києва від 11.12.1989р. і додаткового рішення від 12.02.1992р., а тому вимоги про виділення в натурі з домоволодіння [ADDRESS] наведених Позивачем приміщень є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з урахуванням остаточних уточнень від 05.11.2014р. та 18.11.2014р. Представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечила, підтримала відзив та пояснила, що згідно технічного плану неможливо виділення в натурі Позивачу приміщення, зокрема коридору площею 7,6 кв.м., оскільки він знаходиться посередині квартири Відповідача, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів №219 від 10 лютого 1981 року будинок [ADDRESS] житловою площею 50,3 кв.м, корисною площею 70,7 кв.м був прийнятий в експлуатацію. Цим же рішенням погоджено видати свідоцтво на право особистої власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] громадянці [PERSON] та на 12 частину громадянину [PERSON] (а.с.157 т1). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 1986 року, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] спадщину в рівних долях прийняли: його дружина - [PERSON] і син - [PERSON]. Спадкове майно складалось з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконкомом Шевченківської Райради народних депутатів м.Києва від 15 травня 1981 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 28 травня 1981 року (а.с.85 т1). 02 червня 1986 року [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.05.1986р. р. 7н-7879, зареєстрував право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS] у Київському міському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 02.06.1986р. (а.с.86, 174 т1). За рішенням виконкому Шевченківської райради №281 від 19 червня 1987 року [PERSON], як співвласник будинку [ADDRESS], отримав дозвіл на окрему будинкову книгу (а.с.175 на звороті). На підставі вказаного рішення виконкому Шевченківської райради №281 від 19 червня 1987 року, 23.06.1987р. [PERSON] була видана окрема будинкова книга, згідно якої [PERSON] 10.07.1986р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.175-178 т1). Рішенням Шевченківського районного народного суду м.Києва від 24 жовтня 1987 року у цивільній справі № 2-1670/87 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визначення порядку користування житловим будинком і вселення, а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про порядок користування 1/2 частиною будинку, позовні вимоги [PERSON] задоволені. Суд вирішив вселити [PERSON] в будинок [ADDRESS], виділити йому в конкретне користування житлову кімнату площею 7,6 кв.м, а житлову кімнату площею 17,3 кв.м залишити в користуванні [PERSON]. Підсобні приміщення - кухню площею 3,7 кв.м, душову площею 1,8 кв.м, коридор площею 4,4 кв.м залишити в спільному користуванні сторін. Зобов'язати [PERSON] закрити дверний отвір з кімнати 7,6 кв.м в кімнату 17,3 кв.м, а також зробити дверний отвір з кімнати площею 17,3 кв.м в коридор площею 4,4 кв.м. Вирішено питання грошової компенсації а також витрат на юридичну допомогу. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.179-185 т1). При цьому, рішенням №510 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м.Києва від 09.11.1987р. [PERSON] надано дозвіл на прибудову кухні, душової, коридору і збільшення житлової кімнати 7,6 кв.м до площі 19,9 кв.м. в будинку [ADDRESS] (а.с.87,158,186 т1). Рішенням №19 виконкому Шевченківської райради народних депутатів м.Києва від 09.01.1989р. у відповідності до рішення виконкому № 510 від 09.11.1987р. за заявою [PERSON] узаконено збільшення площі житлової кімнати на 7,8 кв.м порівняно з тим, як передбачалось (а.с.87,158,186 т1). Рішенням Шевченківського районного народного суду м.Києва від 11 грудня 1989 року у справі №2-260/89 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ домоволодіння і визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності на сарай, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Суд вирішив визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS], виділивши їй приміщення: 2-1 площею 8,3 кв.м з погребом, 2-2 площею 1,8 кв.м, 2-3 площею 17,3 кв.м, а також визнати право власності на 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б». Суд визнав за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS], виділивши йому кімнату 3-3 житловою площею 7,6 кв.м, а також визнати право власності на 1/4 частину гаража-сарая літ. «Б». За [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], виділено їй приміщення: 1-1 площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 площею 2,0 кв.м, 1-3 площею 8,8 кв.м, 1-4 площею 16,6 кв.м, а також визнано право власності на 1/2 частину гаража-сарая літ. «Б» (а.с.7-10 т1). Разом з тим, суд визначив порядок конкретного користування земельною ділянкою, відповідно до якого виділив у користування: 1. [PERSON] 155 кв.м, прилеглих до її частини будинку; 2. [PERSON] 155 кв.м, прилеглих до його частини будинку; Двір площею 119 кв.м залишити в їх спільному користуванні. 3. [PERSON] 429 кв.м, прилеглих до її частини будинку по лінії кута прибудови [PERSON] до кута погреба під гаражем-сараєм літ. «Б». Додатковим рішенням Шевченківського районного народного суду м.Києва від 27 грудня 1989 року за [PERSON] визнано право власності на погреб під сараєм літ. «Б», металевий гараж літ. «Д» і гараж літ. «Е» (а.с.10 т1 на звороті). Додатковим рішенням Шевченківського районного народного суду м. Києва від 12 лютого 1992 року визначені ідеальні долі співвласників будинку по [ADDRESS]: [PERSON] - 27/50 частин; [PERSON] - 39/100 частин; [PERSON] - 7/100 частин (а.с.11 т1). Разом з тим, 07 березня 1997 року [PERSON] придбав у [PERSON] 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрованим в реєстрі за №2-1127, право власності на 39100 частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] Бюро технічної інвентаризації від 08.04.1997р. за № 25069. Як вбачається з копії вказаного договору 39/100 частин житлового будинку належало продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Третьою Київською державною нотаріальною конторою 05.08.1995р. (а.с.88-89, 201 т1). Розпорядженням Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації №2265 від 30.12.2003р. було затверджено Акт міжвідомчої комісії №412 від 30.10.2003р. про прийняття до експлуатації прибудов та будівель в будинку [ADDRESS]: а-3 площею 3,7 кв.м., гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м., прибудови збільшеної на 3,3 кв.м., та дозволено [PERSON] зареєструвати в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації прибудови та гараж в садибі [ADDRESS] (а.с.90 т1). 01 квітня 2004 року міжвідомчою комісією Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації був проведений огляд домоволодіння [ADDRESS] з питання прийняття в експлуатацію прибудови «а-3» площею 3,7 кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м, прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м, коридору площею 7,6 кв.м переобладнаного з житлової кімнати, житлової кімнати площею 13,5 кв.м переобладнаної з кухні, ванни, душової, які належать [PERSON] За результатами роботи комісії був складений і підписаний Акт №90 про прийняття в експлуатацію завершеного будівництва об'єкту у приватному домоволодінні [ADDRESS] від 01 квітня 2004 року (а.с.92 т1) Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації №1267 від 16 липня 2004 року було затверджено акт міжвідомчої комісії №90 від 01 квітня 2004 року про прийняття до експлуатації: прибудови «а-3» площею 3,7 кв.м, гаражу «Ж» площею 15,5 кв.м, прибудови «а», збільшеної на 3,3 кв.м, коридору площею 7,6 кв.м переобладнаного з житлової кімнати, житлової кімнати площею 13,5 кв.м переобладнаної з кухні, ванни, душової. Цим же розпорядженням [PERSON] надано дозвіл зареєструвати в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» прибудови, перебудови та гараж. Розпорядження № 2265 від 30.12.2003р. скасовано, як таке, що втратило чинність (а.с.91 т1). 01 червня 2006 року [PERSON] подарував [PERSON] 46/100 частин житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір дарування частини житлового будинку від 01.06.2006р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №1140 (а.с.48 т1), що також підтверджується довідкою-характеристикою, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 22.10.2008р. № 1373358 (а.с.12 т1). 19 червня 2006 року право власності [PERSON] на 46/100 частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за №25069 (а.с.48 т1 на звороті). Позивач [PERSON] набув право власності на 54/100 частини житлового будинку з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також на гараж під літ. «Е» та на 12 частину сараю з льохом під літ. «Б» після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м.Києві [INFO] (а.с.6 т1) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2008 року, виданого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є., зареєстрованого в реєстрі за №4-1610 (а.с.4 т1) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2011 року, виданого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-281 (а.с.5 т1). Зазначені обставини підтверджуються зібраними по справі доказами. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 13.10.2014р. у справі № 761/536/14-ц (провадження № 2/761/1914/2014) за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права власності на майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м.Києві про визнання права власності на майно, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено в повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задоволено шляхом визнання за [PERSON] право власності на житлову прибудову до житлового будинку [ADDRESS], позначену на плані технічного паспорту літерами «а-2» та «а-3», що включає приміщення: 2-1 - тамбур площею 3,0кв.м., 2-2 коридор площею 3,0 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 20,1 кв.м., 2-7 кухня площею 11,0 кв.м., 2-8 санвузол площею 2,3 кв.м. (а.с.17-25 т2). Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2014р. встановлено наступні обставини, зокрема, що «Позивач користується в будинку [ADDRESS] квартирою №1. Вказана квартира належала [PERSON], а зараз належать її синові - позивачу [PERSON] і складається з наступних приміщень: 1-1 - кухня площею 8,5 кв.м з погребом, 1-2 - ванна площею 2,0 кв.м, 1-3 - житлова кімната площею 8,8 кв.м, 1-4 - житлова кімната площею 16,6 кв.м. Аналіз наведених даних вказує на те, що у квартирі №1 жодних прибудов, перебудов чи перепланувань здійснено не було. Натомість, квартира [ADDRESS], якою на даний час володіє і користується Відповідач - [PERSON], була збільшена за рахунок спірних прибудов. На даний час квартира №2 складається з наступних приміщень: 2-1 - тамбур площею 3,0 кв.м, 2-2 - коридор площею 3,0 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 20,1 кв.м, 2-4 - коридор площею 7,6 кв.м, 2-5 - житлова кімната площею 17,3 кв.м, 2-6 - житлова кімната площею 13,5 кв.м, 2-7 - кухня площею 11,0 кв.м, 2-8 - санвузол площею 2,3 кв.м. (рішення суду від 01.10.2014). Судом встановлено, що кожна з житлових квартир в будинку облаштована для ізольованого користування, має самостійний вхід (вихід) на прилеглу земельну ділянку. Загальна земельна ділянка розділена між співвласниками на дві частини, які відокремлені одна від одної цегляним парканом.». Слід зазначити, що згідно технічного паспорту наданого Позивачем від 10.09.2004р. коридор 2-4 площею 7,6 кв.м., про поділ та визнання права власності на який просить Позивач, знаходиться на перетині двох жилих кімнат, які належать Відповідачці, а саме 2-6 площею 13,5 кв.м. та 2-5 площею 17,3 кв.м., та є фактично сполученням між вказаними кімнатами та іншими приміщеннями, які належать та знаходяться в користуванні Відповідачки (а.с.13-20 т1). Водночас, вказаний коридор утворився внаслідок переобладнання житлової кімнати площею 7,6 кв.м., що належала [PERSON] та складала 7100 його ідеальних долей домоволодіння, та в подальшому була передана Відповідачці на підставі договору дарування від 01.06.2006р., що також підтверджується короткою технічною характеристикою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за даними технічної інвентаризації станом на 20.01.2006р. (а.с.12 т1 на звороті). Разом з тим, судом достовірно встановлено, що перелік приміщень, які знаходяться в користуванні Позивача, їх нумерація та площа повністю збігаються з переліком приміщень, виділених матері останнього - [PERSON] за рішенням Шевченківського районного народного суду м.Києва від 11 грудня 1989 року, а збільшення площі займаних Відповідачкою приміщень відбулось не в результаті зменшення займаних площ Позивачем, а в результаті добудови та збільшення площі приміщень попереднім власником - [PERSON] в установленому законодавством порядку. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.09.2013р. № 9293/12-43 зроблено висновки, що з технічної точки зору поділ житлового будинку [ADDRESS] можливий з відступом від ідеальних часток співвласників, а саме [PERSON] належить 54100 та [PERSON] належить 46100 можливий. У дослідницькій частині висновку та у додатках № 1-2 до висновку запропоновано 3 варіанти поділу житлового будинку [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток співвласників [PERSON] (54100) та [PERSON] (46/100) (а.с.119-128 т1). Разом з тим, вказаний висновок експерта від 23.09.2013р. № 9293/12-43 не може бути належним доказом у справі щодо можливих варіантів поділу житлового будинку [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників, оскільки у зазначеному висновку не було враховано весь обсяг нерухомого майна в домоволодінні з урахуванням часток, що належить кожній із сторін у справі та запропонований поділ житлового будинку не враховує добудови та збільшення площ окремих приміщень, які були зроблені попереднім співвласником [PERSON], власником яких на час проведення експертизи була Відповідачка. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК. Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необгрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. В той же час, поряд з уточненими позовними вимогами заявленими Позивачем з урахуванням рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2014р., яке набрало законної сили 13.10.2014р., суд вважає, що для визначення варіантів поділу житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням встановлених рішенням суду від 01.10.2014р. обставин та згідно з ідеальними частками співвласників вказаного будинку необхідні спеціальні знання у відповідній галузі, водночас жодна із сторін у справі не заявляла клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення варіантів такого поділу з урахуванням обставин, визначених рішенням суду від 01.10.2014р. Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням встановлених рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2014р. у справі № 761/536/14-ц (провадження № 2/761/1914/2014) обставин, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо користування Позивачем меншою часткою площі аніж передбачено його ідеальною часткою в домоволодінні [ADDRESS], не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст. 356, 358 ЦК України та

Outcome: dismissed