Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком, розташованим за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Нестерянка, вул. Олімпійська, 5, який належить позивачу на праві власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] зареєстрований за місцем проживання у вказаному будинку з 20.10.1999 року, який належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2015 року, виданим приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за №1232, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41196558 від 24.07.2015 року. Відповідач за вказаною адресою фактично не проживає, жилим будинком не користується, речей відповідача у будинку немає. Посилаючись на ст. 41, 124 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених в ньому, наполягала на його задоволенні. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факти наведені у позовній заяві, а саме що відповідач не проживає у будинку з 2008 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факти, наведені у позовній заяві. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи шляхом направлення судового виклику за місцем реєстрації адреси проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач про причини своєї неявки не повідомив, підстав визнавати його неявку з поважних причин немає, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст.\~197,\~224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с.Нестерянка, вул. Олімпійська, 5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2015 року виданим приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1232, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41196558 від 24.07.2015 року. За вказаною адресою за згодою попередніх власників 20.10.1999 року був зареєстрований відповідач, і залишається зареєстрованим за цією адресою на час розгляду справи, однак відповідач фактично не проживає і не користується цим житлом з 2008 року, що підтверджується довідкою Нестерянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за № 128 від 05.04.2016 року, записами домової книги для прописки громадян , які проживають в будинку №5 с. Нестерянка, по вул. Олімпійській від 01.03.2015 року. Таким чином, із змісту позовних вимог випливає, що станом на час розгляду справи позивач не вважає відповідача членом своєї сімї, а наявності поважних причин відсутності відповідача за адресою проживання позивача понад встановлені законом строки з матеріалів справи не вбачається. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що належить позивача. Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про скасування реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Заявлена позивачем вимога про зняття з реєстрації відповідача не відповідає способам захисту, передбаченим чинним законодавством, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не передбачено підстав та порядку скасування реєстрації місця проживання, а передбачає лише можливість зняття з реєстрації. Так, ст. 7 цього Закону визначає, що зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У звязку з цим вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання відповідача не підлягає задоволенню з розясненням позивачу того, що він не позбавлений права звернутись до органу реєстрації із заявою про зняття відповідача з реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved