Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до до [PERSON] та [PERSON], в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі були зареєстровані як члени сімї попереднього власника квартири. На час звернення до суду позивач є власником спірної квартири, відповідачі не є членами його сімї, в спірній квартирі вони не проживають більше року, а тому є такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідачів за адресою спірної квартири перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі та їх представник проти задоволення позову заперечували, надали свої письмові заперечення. Пояснили суду, що вони не проживають у спірній квартирі більше року через те, що позивач не пускає їх в квартиру, чинить цьому перешкоди. З аналогічними вимогами позивач вже звертався до суду і в задоволенні його позову було відмовлено. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 03.09.2015 року позивач є власником квартири [ADDRESS]. Позивач та відповідач [PERSON] є рідними братами. Відповідачі зареєстровані за адресою спірної квартири як члени сімї попереднього власника - [PERSON] (батька позивача та відповідача [PERSON]В.). За місцем своєї реєстрації вони не проживають більше року. Місцем їх постійного проживання є квартира № 168 по Бериславському шосе, 6, в м. Херсоні. Зазначені обставини були підтверджені письмовими доказами та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ТІК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16. Доводи відповідачів щодо того, що вони позбавлені доступу до житлового приміщення, а відтак не втратили право користування, є безпідставними. Оскільки право користування членів сімї власника житловим приміщенням квартири є похідним від права власності на квартиру. З припиненням права власності припиняється і право користування членів сімї колишнього власника. Враховуючи те, що відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі з дозволу попереднього власника, їх право користування житловим приміщенням припинилось з моменту набуття позивачем права власності на спірну квартиру. Доводи відповідачів щодо того, що позивач вже звертався до суду з аналогічними вимогами і в задоволенні його позову було відмовлено, є також необґрунтованими. Так, дійсно вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, вже були предметом судового розгляду у справі № 667/10174/15ц. Разом з тим, підстави позову були іншими, що не позбавило позивача права звернутись до суду з аналогічними вимогами з інших підстав.

Outcome: approved