Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, спричинених простроченням відповідачем виплати згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2013, у розмірі 22781,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 280000,00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2013 року у справі № 757/16045/13-ц, стягнуто з відповідача на користь позивача 23560,00 грн. матеріальних збитків, завданих залиттям квартири, 500,00 грн. моральної шкоди, 400,00 грн. витрат на проведення дослідження. Вказує на те, що відповідачем рішення суду було виконане тільки через 43 місяці та 22 доби. Зазначає, що [PERSON] виконав рішення не добровільно, а тільки після того, як державний виконавець попередив відповідача про те, що арешт на майно буде накладено не тільки на квартиру, але й на земельну ділянку, яка належить відповідачу, а якщо відповідач не виконає рішення суду, цю ділянку виконавчою службою буде виставлено на примусовий продаж через органи Міністерства юстиції України. Зазначає, що незважаючи на рішення суду, відповідач продовжує систематично заливати квартиру позивача за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених в ньому підстав, просили задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, надали відзив на позовну заяву. Вказали на те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що [PERSON] мала намір розмістити збитки у вигляді упущеної вигоди на строковий депозит, не долучено договорів, на підставі яких можна було б дійти висновку про те, що позивачка дійсно мала намір перерахувати таку суму коштів на строковий депозит, встановити, у якій валюті повинен був бути розміщений депозит та з`ясувати, за якою процентною ставкою повинні були бути перераховані відсотки. Заслухавши думку позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] , в обґрунтування наявності збитків у вигляді упущеної вигоди, вказує на те, що вона мала намір розмістити їх на строковому депозиті (в гривні чи іноземній валюті). Проте, такі доводи позивача про намір розмістити вказану суму коштів на строковому депозиті є лише припущенням та не підтверджені належними доказами. Так, відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. За вказаних обставин, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав. Таким чином, позивач повинен довести, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів, цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.06.2018, з яких, зокрема, вбачається, що в 2013-2015 роках доходи відповідача становили трішки більше 4000,00 грн. на квартал, тобто, близько 1300,00 грн. на місяць. Крім того, [PERSON] ніс витрати, пов`язані з лікуванням дружини та похованням близьких родичів, що підтверджується документами, долученими до відзиву, а саме: відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, свідоцтвом про смерть [PERSON] від 22.02.2013 року, договором-замовленням №185 на придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення, та додатками до договору-замовлення, виписним епікризом, консультативним заключенням, довідкою Київського міського клінічного онкологічного центру. Представник відповідача пояснив, що при такій сумі доходів відповідач з об`єктивних причин не мав можливості виконати рішення суду в добровільному порядку. За таких обставин, відсутня вина відповідача у виконанні зобов`язань, які виникли за рішенням суду, що в свою чергу свідчить про відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Також зазначив, що [PERSON] не вчиняв жодних дій щодо ухилення від виконання рішення суду. Більше того, відповідач самостійно сплатив всю суму заборгованості 27.06.2017 без застосування заходів примусового виконання рішення. Відповідач вжив усі залежні від нього заходи для виконання рішення суду, що свідчить про відсутність протиправної поведінки [PERSON] . Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на договорі про наміри і на розрахунку можливого прибутку, однак нею не доведена реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми в якості прибутку. За вказаних обставин, наведені розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. В позовній заяві позивач вказує на те, що в зв`язку з тривалим виконанням рішення суду та протиправних дій відповідача, пошкодженням майна позивача, встановлені рішенням суду, останній були завдані душевні страждання, які вона оцінює в 280000,00 грн. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В своєму позові [PERSON] не зазначено, в чому саме полягали її душевні страждання, яких вона зазнала в зв`язку з тривалим виконанням рішенням суду та в чому полягає неправомірність дій відповідача. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачкою не надано жодного доказу того, що їй завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed