Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №\~160 у будинку №\~36 по вулиці Симона Петлюри у місті Бровари Київської області. В обґрунтування позову зазначала, що відповідач є колишнім чоловіком її онуки, більше року він у належній їй (позивачу) на праві власності вказаній вище квартирі не проживає, його речі у квартирі відсутні, тому [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання [PERSON] у належній їй на праві приватної власності квартирі порушує її права як власника. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 червня 2014 року на праві приватної власності належить однокімнатна квартира №\~160, що розташована у будинку №\~36 по вулиці Симона Петлюри (до перейменування вулиця Черняховського) у місті Бровари Київської області, загальною площею 42,6 м2, житловою площею 20,5 м2. Із довідки №\~1-1/5819 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24 квітня 2018 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстровані: онука позивача [PERSON], [INFO], чоловік онуки [PERSON], [INFO], відповідач у даній справі, та їхня дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Із актів обстеження житлових умов від 22 квітня та 18 серпня 2018 року, складених депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] у присутності сусідів позивача, вбачається, що [PERSON] разом зі своєю онукою [PERSON] і правнучкою [PERSON] проживає у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] у належній позивачу [PERSON] на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] не проживає більше року без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом\~ч.\~ч.\~1,\~4\~ст.\~41\~Конституції України,\~ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] у належній [PERSON] на праві приватної власності квартирі не проживає більше одного року без поважних причин, членом сімї позивача відповідач не являється, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні до суду цього позову судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved