Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У квітні 2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що сторони 01 жовтня 2008 року уклали кредитно-заставний договір № CNGLAK07250151, за яким Банк надав у тимчасове користування 5214,11 доларів США до 30 вересня 2013 року, а [PERSON] зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У звязку з тим, що відповідач порушувала умови договору, утворилась заборгованість за договором, яка станом на 09 березня 2016 року згідно з розрахунком становить 21483,27 доларів США, з яких: 3685,86 доларів США заборгованість за кредитом; 1589,56 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 542,56 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 14633,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 9,44 доларів США штраф (фіксована частина) і 1022,56 доларів США (процентна складова) (а.с.4-7). Тому, пославшись на ці обставини, позивач просив суд стягнути вказану заборгованість з відповідача в користь Банку. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року позов було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк заборгованість в розмірі 5818 доларів США 20 центів, що за курсом НБУ станом на 04.07.2016 року становить 24.821411, еквівалентно 144407 грн. 72 коп. за кредитним договором № CNGLAK07250151 від 01.10.2008 року, яка складається з: заборгованості за кредитом 3685 доларів США 86 центів, заборгованості по процентах за користування кредитом 1589 доларів США 78 центів, заборгованості по комісії за користування кредитом 542 долара США 56 центів. І в іншій частині вимог було відмовлено. Суд також стягнув з [PERSON] в користь Банку 2166 грн. 12 коп. у повернення сплачених судових витрат. У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд помилково вважав, що заборгованість з пені та штрафів не підлягає до стягнення через те, що рішенням Октябрьського районного суду м.Полтави від 26 вересня 2012 року це питання вже було вирішено в судовому порядку, оскільки нараховані пеня і штрафи за інший період. Суд враховує, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрована в кв.№55 будинку №109/3 по вул.Пухова в м.Чернігові згідно з повідомленням адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Чернігівській області (а.с.22) і саме на цю адресу судом було завчасно направлено судові повістки про місце і час розгляду справи в апеляційному суді. Крім того, 11 серпня 2016 року з виходом на місце з метою вручення судової повістки, судовим розпорядником було складено акт, згідно з яким за вказаним місцем реєстрації [PERSON] не проживає. Тому суд відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, який згідно з наведеним законом вважається повідомленим, а судове повідомлення вручене йому належним чином. Заслухавши доповідача, пояснення представника Банку [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходив з того, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки вже були стягнуті з відповідача рішенням Октябрьського районного суду м.Полтави від 26 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави. Проте з таким висновком в оскаржуваній частині судового рішення не може погодитись апеляційний суд. З тексту рішення Октябрьського районного суду м.Полтави від 26.09.2012 року (а.с.36-37 зі зворотами) слідує, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 27.04.2012 року в сумі 9225,44 доларів США, що за курсом 7,9899, відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.04.2012 року складає 73710,31 грн., в т.ч. пеня 3268,67 доларів США, штраф (фіксована частина) 31,29 доларів США, і штраф (процентна складова) 437,82 доларів США, було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ЗАЗ, 2007 року випуску, що належить [PERSON] В матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо виконання чи невиконання судового рішення, а зі змісту апеляційної скарги Банку видно, що автомобіль відповідача було реалізовано 11 квітня 2012 року і кошти направлено на погашення заборгованості за даним кредитним договором, однак їх було недостатньо для погашення заборгованості, тому Банк звернувся з даним позовом про стягнення залишку заборгованості. З розділу 14 кредитного договору видно, що у разі порушення позичальником зобовязань за цим договором, останній сплачує кредитору, в т.ч. штрафи (п.п.14.5 14.9 договору). З п.14.11 кредитного договору слідує, що сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 09 березня 2016 року вбачається, що залишок заборгованості по пені складає 14633,07 доларів США, що відповідає 367 630,02 грн. на час його складення; що розмір штрафу (відсоток від суми заборгованості) становить 1022,56 доларів США, що відповідає 27 087,71 грн. і розмір штрафу (фіксована частина) складає 9,44 доларів США, що становить 250 грн.(а.с.4-7). Згідно з правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи неспростовно слідує, що розмір заборгованості за кредитним договором стягнутий судом з відповідача складає 5818 доларів США, а залишок заборгованості з пені становить 14633,07 доларів США, що перевищує розмір збитків у 2,5 раза і є неспівмірним. Тому суд, враховуючи наведене, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до 154 124,12 грн., тобто до розміру загального залишку заборгованості за кредитним договором. Оскільки через порушення зобовязань за кредитним договором з боку відповідача, утворилась заборгованість за кредитним договором, яку необхідно погашати згідно з умовами договору, а останні передбачають сплату відповідачем, як позичальником, штрафів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] в користь Банку 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 27 087 грн. 71 коп. штрафу (процентна складова). Отже рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені і штрафів не може вважатись законним і обгрунтованим та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення вимог в цій частині, а доводи апеляційної скарги про наведене підлягають врахуванню. В іншій частині судове рішення не оскаржується. Суд згідно з положеннями ст.88 ЦПК України вирішує питання про судові витрати. Шляхом проведення відповідних математичних дій, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 4 131 грн. 61 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Outcome: partial