Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 18 липня 2010 року вона перебуває в шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сторони зареєстровані та проживають в м. Севастополь Автономної Республіки Крим. Позивач зазначила, що її з чоловіком батьки, проживають у Томашпільському районі Вінницької області, які перебувають у похилому віці та часто хворіють, тому у неї є необхідність періодично перетинати кордон аби приїжджати до них на материкову частину України. При цьому батьки сторін бажають бачитися з онуками, тому їй потрібно перетинати кордон разом із дітьми, проте це можливо лише у супроводі батька дітей чи наданої у встановленому законом порядку згоди останнього. Однак, у зв'язку з наявною політичною ситуацією щодо правовідносин з тимчасово окупованими територіями, чоловік не може виїхати з Автономної Республіки Крим для належного оформлення дозволу на її виїзд через кордон разом із дітьми, тому просить суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди та в'їзди малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з/на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим без згоди батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON], строком на час тимчасової окупації Автономної Республіки Крим до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку та надати їй дозвіл або уповноваженій нею особі на оформлення без згоди [PERSON] документів для тимчасого виїзду, або супроводу малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та в Автономну Республіку Крим, до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] не з'явився, через канцелярію суду надіслав заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - служби у справах дітей Томашпільської РДА в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, не заперечує проти задововлення позову. Суд, розглянувши заяву представника позивача, заяву відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 18 (а.с. 16). Від проживання у шлюбі у сторін [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року - донька [PERSON] (а.с. 18-19). На даний час сторони зареєстровані та проживають [ADDRESS] (а.с. 9, 13). Батьки відповідача проживають в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області (а.с. 15). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованою територією. Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з квитанції № 0.0.1144945957.1 від 27 вересня 2018 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень. Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 грн, а іншу частину судового збору в розмірі 352,40 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved