Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

У жовтні 2016 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Київського слідчого ізолятора УДПтС України в м. Києві та Київській області до [PERSON] про відшкодування шкоди заданої працівником. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 06.02.2003р. по 18.11.2015 [PERSON] працювала у Київському слідчому ізоляторі УДПтС України в м. Києві та Київській області на посаді завідуючої складом відділу інтендантського і господарського забезпечення Київського слідчого ізолятора УДПтС України в м. Києві та Київській області, в межах покладених на неї службових обов'язків була відповідальна за приймання та відпускання речового майна. 08 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було підписано договір про матеріальну відповідальність працівника за передані йому підзвітні цінності. Позивач зазначив, у відповідності до бухгалтерських облікових даних та затвердженого Висновку службової перевірки виявленої нестачі матеріальних цінностей, що знаходилися в підзвіті завідуючої складом [PERSON] затвердженого начальником Київського СІЗО 16.10.2015р. Власюком О.А., була виявлена та підтверджена нестача матеріальних цінностей на загальну суму 156 014 грн. 66 коп. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 156 014 грн. 66 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, та судові витрати Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначає, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 06.02.2003р. по 18.11.2015р. [PERSON] працювала у Київському слідчому ізоляторі УДПтС України в м. Києві та Київській області на посаді завідуючої складом відділу інтендантського і господарського забезпечення Київського слідчого ізолятора УДПтС України в м. Києві та Київській області, що підтверджується наказом від 05 лютого 2003 року № 05 о/с. 06 лютого 2003 року між Київським слідчим ізолятором УДПтС України в м. Києві та Київській області та [PERSON] було укладено договір про матеріальну відповідальність працівника. Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За приписами п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п.1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п.8). Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення службової перевірки щодо виявленої нестачі матеріальних цінностей, що знаходяться в підзвіті завідувача складом [PERSON] членами комісії було встановлено факт нестачі матеріальних цінностей на загальну суму 156014,66 грн., що підтверджується висновком службової перевірки щодо виявленої нестачі матеріальних цінностей, що знаходяться в підзвіті завідувача складом [PERSON] від 16.10.2015 (а.с.13-19). Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2340,22 грн.

Outcome: approved