Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), стягнення заборгованості за договором позики, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з Відповідача на користь Позивача борг: - за договором позики (розпискою) від 05.08.2012р., а саме: 15 000, 00 доларів США- борг за розпискою, 1 500,00 сума відсотків за борговою розпискою від 05.08.2012р., що підлягали сплаті до 01.12.2012р., 14 549,992 доларів США за період з 01.12.2012 по 24.02.2016р.; - за договором позики (розпискою) від 06.08.2012р., а саме: 2 000 доларів США - борг за розпискою, 200,00доларів США - сума процентів, визначених розпискою від 06.08.2012р., що підлягали сплаті до 01.10.2012р., 2 036,88 доларів США проценти за період з 01.10.2012р. по 24.02.2016р., а всього разом кошти у сумі 35 286,80 доларів США. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачка зазначила, що 05.08.2012р. між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким Відповідач отримав від Позивача 15 000 доларів США, строком до 01.12.2012р. Поруч з тим, 06.08.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким Відповідачка отримала від Позивача 2 000,00 доларів США строком до 01.10.2012р. Крім цього Відповідачка зобов'язалась повернути 10% за користування коштами. Факт укладення між стронами договору позики підтверджується розписками. В судове засідання Представник Позивача - [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 34). Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повідомлялася у встановленому законом порядку, до суду свого представника не направила. У зв'язку з неявкою Відповідача суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглядати справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення Позивача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 05.08.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким Відповідачка отримала від Позивача 15 000 доларів США, строком до 01.12.2012р. Поруч з тим, 06.08.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким Відповідачка отримала від Позивача 2 000,00 доларів США строком до 01.10.2012р. Крім цього Відповідачка зобов'язалась повернути 10% за користування коштами, що підтверджується договорами позики від 05.08.2012р. та від 06.08.2012р. Факт отримання Відповідачем у Позивача грошових коштів підтверджується рукописними розписками. Однак Позичальник умови договору не виконує, заборгованість у встановлений строк не повернула. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав зобов'язань та суму позики не повернув. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а є способом захисту майнового права, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належать до сплати кредиторові. З огляду на викладене 3% річних та індекс інфляції нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним чи звільнення його від сплати неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Доказів того, що Відповідач виконав свій обов'язок по поверненню Позивачу грошових коштів за укладеними договорами позики від 05.08.2012р. та 06.08.2012 в матеріалах справи відсутні. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договорами позики (розписками) від 05.08.2012р. та 06.08.2012 щодо повернення Позивачеві боргу, а тому заявлені Позивачем вимоги про стягнення з Відповідача на його користь - 15 000, 00 доларів США- борг за розпискою від 05.08.2012р., 1 500,00 сума відсотків за борговою розпискою від 05.08.2012р., що підлягали сплаті до 01.12.2012р., 14 549,992 доларів США за період з 01.12.2012 по 24.02.2016р.; - 2 000 доларів США - борг за розпискою від 06.08.2012р. 200,00доларів США - сума процентів, визначених розпискою від 06.08.2012р., що підлягали сплаті до 01.10.2012р., 2 036,88 доларів США проценти за період з 01.10.2012р. по 24.02.2016р., а всього на загальну суму 35 286,80 доларів США (що за курсом НБУ станом на 22.03.2016р. становить 938 628,88грн., виходячи з розрахунку - 1долар США = 26,60грн., суд знаходить обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру у максимальному розмірі - в сумі 6090,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 631, 1049 ЦК України, та

Outcome: approved