Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак [NUMBER] оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER]. У вересні 2014 року під час знаходження зазначеного автомобіля на території ТОВ «Арм-Тек» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 7, його автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом. Зазначений факт встановлено в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12014100020007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. 28 грудня 2014 року він дізнався, що без його участі зазначений автомобіль «Фольксваген ЛТ» в вересні 2014 року було знято з реєстрації і зареєстровано з державним номерним знаком [NUMBER] на іншу особу - [PERSON], [INFO], яка проживає по [ADDRESS]. Під час досудового розслідування також встановлено, що вказаний автомобіль на даний час належить [PERSON] і зареєстрований за державним номерним знаком [NUMBER]. Позивач вказував також на те, що належний йому автомобіль не продавав, жодних довіреностей на здійснення продажу автомобіля не видавав, власний підпис на документах, які мають відношення до переоформлення і продажу транспортного засобу, не ставив. В рамках кримінального провадження № 12014100020007892 від 13 вересня 2014 року було призначено судову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в м. Києві від 26 лютого 2015 року № 188 встановлено, що в Журналі обліку надходження та реалізації або передачі для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, виданих довідок-рахунків, актів прийняття-передачі, біржевих угод і номерних знаків для разових поїздок, який зареєстрований в УДАІ МВС України № 4854 в одному томі, підписи в графах № № 113, 114 на аркуші в колонці «Власник, продавець (ПІБ, адреса, паспортні дані, підпис особи)», під прізвищем продавця виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Позивач вважає, що даний експертний висновок підтверджує, що належний йому автомобіль вибув з його володіння без його особистого волевиявлення і без його відома. Тому він має законне право на захист своєї власності, а відповідач [PERSON] повинна повернути йому спірний автомобіль. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив витребувати з володіння [PERSON] на його користь автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], скасувати в Єдиному державному реєстрі Державтоінспекції записи про реєстрацію права власності на автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON] та реєстрацію права власності на автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. В подальшому позивач [PERSON] подав суду заяву, в якій уточнив свої позовні вимоги до відповідача [PERSON], третя особа: [PERSON] про захист права власності, витребування майна (віндикація) з чужого володіння, посилаючись на те, що ніяких правових підстав для переходу прав на спірний автомобіль до [PERSON] не існувало, тобто вона не могла стати його власником і, відповідно, володіти, користуватись та розпоряджатись ним, в тому числі, і не мала права укладати договір з [PERSON] на його відчуження. З цих же підстав [PERSON] не може законним вважатись власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а отже, не має законних прав на його володіння, користування і розпорядження. За таких обставин він має законне право на захист своєї власності, а відповідач повинен повернути йому автомобіль. З врахування заяви про уточнення позовних вимог, позивач [PERSON] просив витребувати з володіння [PERSON] на його користь автомобіль марки «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], та визнати за ним право власності на автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. 24 вересня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області було скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: витребувати з незаконного володіння [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] автомобіль марки «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що належить [PERSON]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, було скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 23 червня 2016 року позивач [PERSON] подав заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ч.2 ч.1 ст. 388 ЦПК України. З врахуванням зміни підстав позову просить витребувати з володіння [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], скасувати у Єдиному державному реєстрі Державтоінспекції запис про реєстрацію права власності на автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON] і скасувати запис про реєстрацію права власності на автомобіль «Фольксваген ЛТ», оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. 06 вересня 2016 року представник відповідача [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визнання права власності, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки 18 жовтня 2014 року відповідно до довідки-рахунку придбала спірний автомобіль і зареєструвала його на своє ім'я в ВРЕВ-4 УДАІ м. Києва. Вважає, що оскільки автомобіль «Фольксваген ЛТ32» пройшов перевірку через ряд систем розшуку, як осіб, так і транспортного засобу, що підтверджується витягом технічного огляду- порушень, та в зв'язку із відсутністю іншої інформації, яка б викликала підозру щодо законності укладання угоди, вона набула право власності на спірний автомобіль законно, а позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені доказами. У судове засідання представник позивача до суду не з»явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з»явився, ждо суду направив заяву в якій проти позовних вимог [PERSON] заперечував, просив в задоволенні відмовити. Позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] підтримав і просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] - відмовити виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником автомобіля марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак [NUMBER] оранжевого кольору, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER]. У вересні 2014 року під час знаходження зазначеного автомобіля на території товариства з обмеженою відповідальністю «Арм-Тек» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 7, вказаним автомобілем заволоділа невідома особа незаконним шляхом. Зазначений факт встановлено в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12014100020007892 від 13 вересня 2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Зазначений автомобіль «Фольксваген ЛТ» було знято з реєстрації і зареєстровано з державним номерним знаком [NUMBER] на іншу особу - [PERSON], [INFO], яка проживає по [ADDRESS]. Під час досудового розслідування також встановлено, що автомобіль «Фольцваген ЛТ» на теперішній час належить [PERSON], [INFO], та зареєстрований за державним номерним знаком [NUMBER]. Вказане підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на [PERSON], довідкою рахунком від 06 вересня 2014 року на ім'я [PERSON], заявою [PERSON] на ім'я начальника ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві про перереєстрацію транспортного засобу, довідкою рахунком від 18 жовтня 2014 року на ім'я [PERSON], заявою [PERSON] на ім'я начальника ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві про перереєстрацію транспортного засобу. Відповідно до Висновку Експерта Науково-Дослідницького експертно-криміналістичного центру Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 26.02.2015 року № 188, зробленого в рамках кримінального провадження №12014100020007892 від 13.09.2014 року, встановлено, що в Журналі обліку надходження та реалізації або передачі для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, виданих довідок - рахунків, актів прийняття-передачі, біржових угод і номерних знаків для разових поїздок, який зареєстрований в УДАІ МВС України №4854 в одному томі, підписи в графах №№113, 114 на аркуші в колонці «Власник, продавець (ПІБ, адреса, паспортні данні, підпис особи)», під прізвищем продавця виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] Згідно листа Дарницького управлення поліції ДУНП в м. Києві від 21.02. 2017 року № 44-07/125/48/03-2017 станом на 20.02. 2017 року кримінальне провадження №12014100020007892 від 13.09.2014 року триває. Статтею3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 338 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Висновок Експерта Науково-Дослідницького експертно-криміналістичного центру Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 26.02.2015 року № 188, зроблений в рамках кримінального провадження №12014100020007892 від 13.09.2014 року, яким встановлено, що підписи в графах №№113, 114 на аркуші в колонці «Власник, продавець (ПІБ, адреса, паспортні данні, підпис особи)», під прізвищем продавця виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON], підтверджує, що автомобіль марки «Фольксваген ЛТ», державний номерний знак [NUMBER] оранжевого кольору, 2005 року випуску вибув з власності позивача [PERSON] не з його волі, а відтак в силу положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, позивач [PERSON] має право на витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння, а в силу положень ст. 330 ЦК України позивач за зустрічним позовом [PERSON], як добросовісний набувач, не має правових підстав набути право власності на спірний автомобіль, який був відчужений особою, яка не мала на це права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як не підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Позивач по зустрічному позову [PERSON] не довела тих обставин, на які посилався, як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування зустрічних позовних вимог, не спростували тих обставин на які посилався Позивач за первісним позовом [PERSON], що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог за первісним позовом та позовних вимог за зустрічним позовом, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] - відмовити. На підставі 3, 5, 16, 15, 16, 317, 319 , 321, 328, 330, 386, 388, 391 ЦК України, ст.13, 41 Конституції України , та

Outcome: approved