Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Прокуратури Харківської області, Київського районного суду м. Харкова, Харківського апеляційного суду, Державної казначейської служби України про відшкодування збитків та моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що з 16.08.2004 року до 08.09.2016 року він працював у регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області на посаді головного спеціаліста державної служби. 28.10.2016 року працівником Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Самохваловим Максимом Ігоревичем відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № 37 від 28.10.2016 року за частиною 1 статті 172-6 КУпАП, а саме за несвоєчасне подання без поважних причин електронної декларації за період з 01.01.2016 року по 08.09.2016 року усупереч вимог ч. 2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції». Постановою Київського районного суду міста Харкова у складі судді Золотарьової Лідії Іванівни від 07.12.2016 у справі про адміністративне правопорушення № 640/16866/16-п, за підтримання державного обвинувачення працівником Харківської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Харківської області [PERSON] шляхом прохання визнати мене винуватим за інкримінованою статтею 172-6 КУпАП, позивача визнано винуватим в скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, а саме визнано винуватим за несвоєчасне подання без поважних причин електронної декларації за період з 01.01.2016 року по 08.09.2016 року усупереч вимог частини 2 статті 45 Закону України Про запобігання корупції, і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., а також стягнено судовий збір у спеціальний фонд Державного бюджету України у сумі 275 грн. 60 коп. Постановою Апеляційного суду Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ [PERSON] від 29.03.2017 року у справі про адміністративне правопорушення №640/16866/16-п постанову судді Київського районного суду міста Харкова [PERSON] від 07.12.2016 року змінено, виключено з її мотивувальної частини посилання на рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 року № 3, в мотивувальній частині вказаної постанови після посилань на положення статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» доповнено посиланням на частину 2 розділу XIII Прикінцевих положень цього Закону та абзац 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», в решті постанову судді Київського районного суду міста Харкова Золотарьової Лідії Іванівни від 07.12.2016 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~ [PERSON] зазначає, що його визнано винуватим в скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, усупереч вимог частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., а також стягнено судовий збір у спеціальний фонд Державного бюджету України у сумі 275 грн. 60 коп. Позивач вважає, що він не повинен був подавати декларацію, оскільки на час вчинення правопорушення він не був суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адже положення статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на таку особу не розповсюджувались. Позивач зазначає, що внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, без наявності на те правових підстав, за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП як за несвоєчасне подання електронної декларації, в той час коли електронну декларацію шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства за формою, що визначається Національним агентством, він не подавав взагалі, і суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП не був, діями відповідачів було завдано йому беззаперечних матеріальних збитків та надзвичайно значних моральних страждань. З огляду на вищевикладене позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на мою користь, у рахунок відшкодування збитків та моральної шкоди грошові кошти у загальній сумі 1 001 125, 60 (один мільйон одна тисяча сто двадцять п`ять) гривень 60 копійок. У відзиві на позовну заяву Харківський апеляційний суд просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з відсутністю складу цивільного правопорушення як підстави цивільно-правової відповідальності. У відзиві на позовну заяву Київський районний суд м. Харкова просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх безпідставність, відсутність доказів щодо наявності незаконних рішень або неправомірних дій щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. У відзиві на позовну заяву Департамент захисту економіки Національної поліції України просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх безпідставність, відсутність доказів протиправності діянь відповідачів, наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між нею і протиправними діями відповідачів. У відзиві на позовну заяву Прокуратура Харківської області просила у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з відсутністю складу цивільного правопорушення як підстави цивільно-правової відповідальності. Ухвалою суду\~від 05\~квітня 2019\~року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 липня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні представник Харківської обласної прокуратури просила у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав необґрунтованості. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представники Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Київського районного суду м. Харкова, Харківського апеляційного суду, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] працював у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області на посаді головного спеціаліста державної служби з 16.08.2004 року до 08.09.2016 року. Постановою Київського районного суду міста Харкова від 07.12.2016 у справі про адміністративне правопорушення № 640/16866/16-п [PERSON] визнано винуватим в скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, а саме визнано винуватим за несвоєчасне подання без поважних причин електронної декларації за період з 01.01.2016 року по 08.09.2016 року і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., а також стягнено судовий збір у спеціальний фонд Державного бюджету України у сумі 275 грн. 60 коп. Постановою Апеляційного суду Харківської області у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ [PERSON] від 29.03.2017 року у справі про адміністративне правопорушення №640/16866/16-п постанову судді Київського районного суду міста Харкова [PERSON] від 07.12.2016 року змінено, виключено з її мотивувальної частини посилання на рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 року № 3, в мотивувальній частині вказаної постанови після посилань на положення статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» доповнено посиланням на частину 2 розділу XIII Прикінцевих положень цього Закону та абзац 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», в решті постанову судді Київського районного суду міста Харкова Золотарьової Лідії Іванівни від 07.12.2016 року залишено без змін. Тобто постанова Київського районного суду міста Харкова від 07.12.2016 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, набрала законної сили 29 березня 2017 року. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Предметом позовних вимог є незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що завдало йому збитків та моральних страждань. Однак, судове рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не скасовано на теперішній час, набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. Таким чином відсутні підстави вважати, що позивача незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Разом з тим, всупереч зазначеним вище вимогам позивачем не доведено ані заподіяння моральної шкоди внаслідок винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, ані протиправності та незаконності винесених судових рішень. Разом з тим за ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того суд відхиляє долучені позивачем додаткові докази, а саме копію ухвали слідчого судді від 21 січня 2021 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року, як неналежні, оскільки вони не стосуються предмету доказування, а саме обставин заподіяної позивачу шкоди протиправним рішення органу державної влади про притягнення його до адміністративної відповідальності та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed