Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вони є власником земельної ділянки площею 0,12 га на території Ходосівської сільської ради на підставі договору купівлі-продажу, укладеним 09 грудня 2010 року. На даний час виникла необхідність в реалізації даного майна. Але вони не можуть в повній мірі використовувати свої права, оскільки постановою державного виконавця від 20 березня 2013 року накладений арешт на вказане майно. Арешт накладений в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 16 849,53 грн. на користь КС «Сімейна позика». Наявність даного арешту порушує їх права на реалізацію власного майна. Просили суд звільнити майно з-під арешту, а саме земельну ділянку площею 0,12га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для індивідуального садівництва, накладений постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 20 березня 2013 року по виконавчому провадженні 32504459; судові витрати покласти на відповідача. 22 січня 2018 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд задовольнити, заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON], представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києва, представник КС «Сімейна позика» в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. При розгляді справи судом встановлено, що 09 грудня 2010 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку земельних відносин» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1200га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для індивідуального садівництва. Даний правочин був зареєстрований в реєстрі правочинів, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №9360258 від 09 грудня 2010 року. У держаному акті на право власності на земельну ділянку (серія [NUMBER]) площею 0,1200га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для індивідуального садівництва, виданого на ім'я [PERSON], проставлено відмітку приватним нотаріусом про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Право власності було перереєстровано в Поземельній книзі 29 липня 2011 року. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві від 20 березня 2013 року по виконавчому провадженні 32504459 накладено арешт майна боржника [PERSON] по примусовому виконанню виконавчого листа №6-438, виданий 16 листопада 2011 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення на з [PERSON] на користь КС «Сімейна позика» суму боргу в розмірі 16 849,53 грн. В тому числі накладено арешт та заборону відчуження: на земельну ділянку площею 0,1200га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для індивідуального садівництва. Зважаючи на ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Так, відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, позивач обмежений у здійсненні свого права на розпорядження власністю через наявність арешту на належне йому рухоме майно. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. Відповідно до наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №93696336 від 04 серпня 2017 року вбачається, що 03 грудня 2014 року постановою Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 20 березня 2013 року по ВП №32504459 накладено арешт на майно боржника [PERSON] в інтересах КС «Сімейна позика», а саме на: земельну ділянку площею 0,1200га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для індивідуального садівництва. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. На час розгляду справи виконавче провадження ВП №32504459 знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, як таке, що завершене, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Outcome: approved