Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зняття його з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою, окрім неї, зареєстрований її син [PERSON] У серпні 2010 року відповідач виїхав з вказаного житла до своєї дружини та не проживає там більше 4 років. Будь-яких речей, належних відповідачу, у будинку немає, відповідач не приймає ніякої участі в утриманні будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Зазначаючи про те, що з боку позивача не було перешкод для доступу до житла відповідачу, позивач прохала визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], а також зобов'язати відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб зняти з реєстрації відповідача по вказаній вище адресі. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов. Відповідач заперечував проти задоволення позову, пояснив, що він дійсно не проживає у будинку [ADDRESS] з липня 2000 року, так як він перейшов проживати до будинку своєї дружини, розташованого по [ADDRESS], з якою має двох дітей. Житлова площа будинку, належного його дружині, не дозволяє йому зареєструватися там, тому він не бажає самостійно знятися з реєстрації у будинку матері, щоб мати місце реєстрації. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 січня 1995 року Арбузинською державною нотаріальною конторою, перебуває житловий будинок [ADDRESS]. З довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 215 від 8 вересня 2014 року, копії паспорту відповідача, будинкової книги видно, що у вказаному вище будинку зареєстрований відповідач. Як встановлено у судовому засіданні, у будинку [ADDRESS], відповідач проживав з народження до липня 2000 року, коли одружився і перейшов проживати до будинку своєї дружини [PERSON], розташованого по [ADDRESS]. Як вбачається з актів від 14 листопада 2013 року, 18 березня 2014 року, 30 серпня 2014 року, 20 жовтня 2014 року, що є в матеріалах справи, встановлено факт непроживання [PERSON] у будинку. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. До поважних причин у розумінні ст. 405 ЦК України закон відносин обставини, які встановлюють факт перешкоджання проживанню бувшому члену сім»ї у будинку зі сторони власника, членів його сім»ї або інших осіб. Однак як встановлено у судовому засіданні, відповідач самостійно покинув будинок, забрав свої речі. Весь час з моменту переїзду останній не виявляв будь-яким чином бажання проживати у будинку. Також не встановлено у судовому засіданні і фактів перешкоджання позивачем проживанню відповідачу у будинку після його переїзду. За такого, поскільки відповідач не подав доказів на підтвердження поважності причини відсутності у спірному житловому будинку більше року, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вимоги щодо зняття з реєстрації не підлягають задоволенню, поскільки орган, щодо якого заявлені позовні вимоги, не залучався за клопотанням позивача до участі у справі в якості відповідача. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial