Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 25 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1098/аг-12-07-Кс, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 51 435, 00 грн., зі сплатою 13,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 грудня 2007 року по 24 грудня 2014 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Відповідно до договору поруки № 1098/аг-12-07-Кс/Р від 25.12.2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий Банк» та [PERSON], як поручителем, [PERSON] як боржником [PERSON] поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором №1098/аг-12-07-Кс від 25.12.2007 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 1098/аг-12-07-Кс від 25 грудня 2007 року. Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 08.04.2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 132 771, 04 гри, з яких тіло кредиту - 42 648, 92 грн.; відсотки - 44 301, 89 грн., сума заборгованості за комісіями - 5 849, 23 грн., пеня - 39 971,00 грн.. Тому позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість у вказаному розмірі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Посилається на неправильність висновків суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з боржника [PERSON] суми заборгованості за кредитом через сплив строків позовної давності. Договором передбачено сплату процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за управління кредитом до остаточного повернення кредиту. Кінцева дата повернення кредиту 24 грудня 2014 року, договір не припинено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні участі не приймав і заяву про закінчення перебігу строку позовної давності не надавав. В засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] - [PERSON] прийняв участь в порядку відеоконференції, проти скарги заперечував та просив рішення залишити без зміни. Представник позивача в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, від представника позивача Веретюк О.А. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що умовами договору кредиту погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено щомісячними платежами, тому перебіг позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки позивачем до суду надано розрахунок, починаючи з 01.07.2010 року тому у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення сум за кредитом з 21 серпня 2010 року. Таким чином строк позовної давності у три роки сплив у серпні 2013 року. Позовна заява надійшла до суду 13 травня 2016 року, тобто за межами строку позовної давності. Позивач не ставив питання про поновлення строків позовної давності, відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності, тому суд відмовив у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. З вказаним висновком про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства. З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1098/аг-12-07-Кс, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 51 435, 00 грн., зі сплатою 13,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 грудня 2007 року по 24 грудня 2014 року, дата повернення кредиту 24 грудня 2014 року, мета кредитування - придбання автомобіля Део Ланос згідно договору купівлі - продажу від 7 грудня 2007 року, комісія за надання кредиту 1% від суми кредиту одноразово, комісія за управління кредитом 0,15% від суми кредитної операції щомісячно, позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів, що є невід'ємною частиною цього договору. Згідно з п. 2.4 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше, як 612, 32 грн. по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за днем отримання кредиту. Розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятись від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у пункті 2.4. Пунктом 2.6 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість за кредитом за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту до 20 числа кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку. Відповідно до пункту 2.10 кредитного договору нарахування комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту, нарахована комісія сплачується позичальником по 20 число кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок в Донецькій філії ТОВ «Укрпромбанк». Згідно з пунктами 4.2.1 позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені договором строки. Пунктами 5.1, 5.2 кредитного договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором. У випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості. Згідно з договором поруки №1098/аг-12-07-Кс/Р , укладеним 25 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручилась перед банком за виконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 1098/аг-12-07-Кс від 25 грудня 2007 року та зобов'язалась нести солідарну з боржником відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій, відшкодування збитків. Пунктом 10 договору поруки визначено, що він вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем. 30.06.2010 року між ТОВ - Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно з витягом з додатку №2 до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку» від 30.06.2010 року передано зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 1098/аг-12-07-Кс від 25 грудня 2007 року, фактичний розмір невиконаного кредитного зобов'язання 43 586,66 грн., та зобов'язання за договором поруки від 25 грудня 2007 року. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 1098/аг-12-07-Кс від 25 грудня 2007 року та за договором поруки від 25 грудня 2007 року. Позивач звернувся з даним позовом у квітні 2016 року та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором станом на 08.04.2016 року в сумі 132 771, 04 гри, з яких тіло кредиту - 42 648, 92 грн.; відсотки - 44 301, 89 грн., сума заборгованості за комісіями - 5 849, 23 грн., пеня - 39 971,00 грн.. Розмір заборгованості підтверджений розрахунком, наданим позивачем. Відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] подано письмове заперечення проти позову з підстав припинення поруки та пропуску строку позовної давності, висловлено клопотання при прийнятті рішення застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Із розрахунку, який проведено, починаючи з 01.07.2010 року - з моменту прийняття на баланс заборгованості, вбачається, що за період з 01.07.2010 року платежі з метою повернення кредиту та відсотків відповідачами не проводились. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У даному випадку у договорі поруки строк припинення поруки не встановлений, пунктом 10 договору поруки визначено, що договір діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником та поручителем. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі передбачено повернення кредиту до 24 грудня 2014 року включно. Позивач не звернувся з позовом до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - від 24 грудня 2014 року, звернувся з даним позовом у квітні 2016 року, отже порука припинена. Тому у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити через припинення поруки. Суд відмовив у задоволенні позову до обох відповідачів у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, що є невірним, оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються. Тому рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог до неї з інших підстав - через припинення поруки. Висновки суду про те, що кредитним договором передбачено сплату платежів, визначених кредитним договором, щомісячно, тому строк позовної давності слід обчислювати з моменту несплати кожного чергового платежу є вірним. Однак, відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі суд не врахував, що кредитним договором, зокрема, пунктами 2.4, 2.6, 2.7 передбачено сплату процентів та комісії до дня повернення кредиту, а повернення кредиту визначено щомісячно частинами в розмірі не менше, як 612, 32 грн. по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за днем отримання кредиту, розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятись від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у пункті 2.4. Із справи вбачається, що кредит не повернено. Принаймі з 01.07.2010 року - з дня проведення розрахунку заборгованості позивачем платежі в повернення кредиту не здійснювались. У письмовому запереченні на позов [PERSON] також зазначає, що її син [PERSON] 27.06.2010 року втратив роботу та в подальшому не зміг сплачувати заборгованість за кредитом. Про збільшення строку позовної давності сторони письмово не домовлялись, отже, слід застосовувати встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності у три роки до тіла кредиту та комісії та позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Строк повного повернення кредиту встановлено кредитним договором 24 грудня 2014 року, позивач звернувся з даним позовом 27 квітня 2016 року (за поштовим конвертом), отже строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не пропущено. Також не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення процентів та комісії, що нараховані протягом трьох років до моменту звернення до суду з даним позовом та стосовно вимог про стягнення пені за період 1 рік до дня звернення з позовом. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід скасувати та позов до нього задовольнити частково, стягнувши суму заборгованості за кредитом у повному обсязі, оскільки повернення тіла кредиту передбачалось як щомісячними платежами, так і під час остаточного повернення кредиту, а кредит не повернено, також слід стягнути заборгованість за процентами та комісією за період з 27 квітня 2013 року ( за три роки до дня звернення з позовом). А саме, підлягають стягненню наступні суми заборгованості: тіло кредиту в сумі 42 648,92 грн., проценти за користування кредитом за період з 27 квітня 2013 року по 8 квітня 2016 року в сумі 16 921,55 грн., комісія за період з 27 квітня 2013 року по 31 березня 2016 року в сумі 2 700,25 грн., всього 62 270,72 грн.. У задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 39 971 грн. слід відмовити, оскільки вона нарахована за період одного року до часу звернення до суду з даним позовом, тобто з 9 квітня 2015 року по 8 квітня 2016 року. Відповідач проживає у [ADDRESS]. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Красноармійськ віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Тому банк був зобов'язаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором з 14 квітня 2014р.. Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Посилання заявника апеляційної скарги про відсутність заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності безпідставні, оскільки позов був пред'явлений до двох відповідачів про стягнення суми заборгованості солідарно, відповідач [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності, що є достатньою підставою для застосування наслідків пропуску строку позовної давності,відповідно до ст. 267 ЦК України. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 1586,30 грн. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial