Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сімї. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. В позовній заяві [PERSON] зазначено, що з 24 грудня 2010 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем життя виявило розходження поглядів на сімейні відносини та несумісність характерів. На протязі всього часу подружнього життя виникали конфлікти з різних приводів побутового характеру. Сторони не знаходили порозуміння, оскільки мали різні погляди на життя, на шлюб, на питання повязані з вихованням дитини. Шлюбно-сімейні відносини припинені тривалий час. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Правилами частини 1 статті 224 передбачена умова проведення заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання позивача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] (дошлюбне прізвище Виходцева) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 грудня 2010 року у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 496. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та не ведуть сумісне господарство. Позивач не має наміру зберегти свою сімю. За приписами статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved