Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У квітні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Луганській області (далі - УСБУ в Луганській області) та Служби безпеки України (далі - СБ України) про солідарне стягнення 6502032 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову зазначила, що 20 грудня 2013 р. в належному їй на праві власності будинку по [ADDRESS] в м. Києві старшим слідчим слідчого відділу УСБУ в Луганській області [PERSON] було проведено обшук, під час якого вилучено 262210 євро, 4900 доларів США та 19885 грн. У квітні 2014 р. кримінальне провадження, в межах якого проводився обшук, було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Слідчий суддя ухвалив рішення про повернення їй вилучених під час обшуку грошових коштів. Незважаючи на її неодноразові звернення, ухвала слідчого судді залишилися без виконання, а грошові кошти повернуті не були. Як з'ясувалося, слідчий [PERSON]. в порушення вимог Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду не передав вилучені кошти на зберігання до банку або в касу фінансового підрозділу управління, а зберігав їх в своєму особистому сейфі. Після захвату будівлі УСБУ в Луганській області незаконними збройними формуваннями ці кошти зникли. Своєю бездіяльністю слідчий [PERSON] завдав позивачу матеріальної шкоди в розмірі втрачених грошових коштів в перерахунку в національну валюту України по курсу НБУ. Окрім матеріальної, позивачу також завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях у зв'язку з порушенням її конституційного права власності. Позивач являється приватним підприємцем і втрата значної суми грошових коштів змусила її прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона не мала можливості нормально працювати, утримувати свою сім'ю, відпочивати та змушена була брати кошти кошти в борг, витрачати кошти та час на звернення до адвокатів, юристів і до суду, щоб довести порушення своїх прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Пояснив, що зберіганням в особистому сейфі вилучених під час обшуку грошових коштів слідчий порушив службову інструкцію, внаслідок чого грошові кошти були втрачені. Наслідком неправомірних дій слідчого стала неможливість виконання ухвали слідчого судді про повернення грошових коштів, що свідчить про заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди. Оскільки Управління Служби безпеки України в Луганській області підпорядковується, є структурним підрозділом та фінансується з бюджету Служби безпеки України, відповідальність повинна бути солідарною. УСБУ в Луганській області подало заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Представник СБ України Камінська О.В. позов не визнала пославшись на недоведеність позивачем наявності шкоди і неправомірності дій СБ України та відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів. Вказала, що будь-які правовідносини між позивачем та СБ України не виникли, а УСБУ в Луганській області є окремою юридичною особою, воно повинно самостійно нести відповідальність за своїми зобов'язаннями. За міркуванням представника відповідача правомірність дій співробітників УСБУ в Луганській області встановлена судовими рішеннями, а отже підстави для відшкодування шкоди відсутні. До того ж слідчий є самостійною процесуальною особою, а нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування здійснюється прокурором. Слідчий [PERSON]. не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, суд розцінив ці причини як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та прослухавши запис фіксування судового засідання технічними засобами, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Слідчими слідчого відділу УСБУ в Луганській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22013030000000206, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10.10.2013, за фактом незаконного надання послуг військового призначення представникам Міністерства оборонної промисловості Азербайджанської Республіки за ознаками злочину, передбаченого ст. 333 КК України. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Луганська від 03.12.2013 надано дозвіл на обшук в будинку [ADDRESS] який належить [PERSON] 20.12.2013 у вказаному будинку проведено обшук, під час якого було зокрема вилучено грошові кошти: 262210 євро, 4900 доларів США та 19885 грн., які постановою слідчого від 24.12.2013 визнані речовими доказами. 24.04.2014 кримінальне провадження № 22013030000000206 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). 28.04.2014 слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Луганська постановив ухвалу про повернення [PERSON] вилучених під час обшуку грошових коштів. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2015 (а.с. 32-35) і доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що на час розгляду справи ухвала слідчого судді 28.04.2014 не виконана, тобто вилучені під час обшуку грошові кошти [PERSON] не повернуті. З пояснень представника відповідача та показань допитаного в якості свідка у цивільній справі № 753/14245/14-ц слідчого слідчого відділу УСБУ в Луганській області [PERSON]., зафіксованих технічним засобом, вбачається, що вилучені під час обшуку грошові кошти слідчий зберігав в своєму особистому сейфі в службовому кабінеті, можливість доступу до якого він втратив після захоплення будівлі УСБУ в Луганській області групою озброєних осіб 6 квітня 2014 р. Факт зберігання грошових коштів в сейфі слідчого підтверджується і змістом ухвали слідчого судді від 24.02.2014 (а.с. 87). Відповідно до п. 27 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція), грошові суми в національній валюті вносяться на депозитний рахунок органу, який вилучив їх, відкритий в уповноваженому банку на підставі укладеного депозитного договору, а валютні цінності доставляються до уповноваженого банку уповноваженою особою органу, який вилучив іноземну валюту, для розміщення їх на депозитних рахунках на підставі укладених договорів. Згідно з п. 30 Інструкції у тих випадках, коли грошові кошти або валютні цінності є речовими доказами, вони не пізніше ніж у 3-денний строк після проведення необхідних досліджень здаються матеріально-відповідальній особі для зберігання у спеціально обладнаних для цієї мети приміщеннях, у касу фінансового підрозділу або до уповноваженого банку на підставі постанови органу дізнання або досудового слідства… Аналогічним чином врегульоване питання правил зберігання речових доказів у вигляді готівки у національній та іноземній валюті у п. 21 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104. З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку, що службові особи слідчого відділу УСБУ в Луганській області, зберігаючи вилучені під час обшуку грошові кошти в національній та іноземній валюті у сейфі слідчого, порушили порядок зберігання речових доказів. Спеціальним законом, яким врегульовані правовідносини, що виникають внаслідок втрати речових доказів стороною кримінального провадження, є положення ч. 4 ст. 100 КПК України, якою встановлено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов'язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних зобов'язань визначені відповідними нормами цивільного законодавства. Так, за приписом ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Такі загальні підстави визначені у ст. 1166 цього Кодексу, відповідно до положень якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Виходячи зі змісту вказаної норми матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові такі елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, яка встановлює способи відшкодування шкоди, суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що порушення службовими особами слідчого відділу УСБУ в Луганській області порядку зберігання вилучених під час обшуку речових доказів призвело до втрати грошових коштів та валютних цінностей і неможливості виконання ували слідчого судді про їх повернення [PERSON] Зазначене протиправне діяння заподіяло позивачу майнову шкоду в розмірі втрачених грошових коштів - 262210 євро, 4900 доларів США та 19885 грн., що в перерахунку в національну валюту України по курсу Національного Банку України станом на 27 квітня 2015 р. складає 6502032 грн. Жодних доказів на підтвердження відсутності вини у завданні шкоди відповідачі не надали, хоча це є їх процесуальним обов'язком згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, а отже наявні усі передбачені законом підстави для судового захисту порушених прав позивача [PERSON] в обраний нею спосіб. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оцінивши доводи позивача [PERSON] про заподіяння їй моральної шкоди, суд вважає доведеним, що в результаті втрати значної суми грошових коштів вона зазнала душевних страждань і переживань та була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і до суду, щоб довести порушення своїх прав. Враховуючи значний розмір майнової шкоди, тривалий час, протягом якого не виконувалась ухвала слідчого судді про повернення грошових коштів, з огляду на принципи розумності і справедливості, суд визначає заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Беручи до уваги, що шкода завдана неправомірними діями працівників УСБУ в Луганській області, а відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов'язків), саме УСБУ в Луганський області повинно відповідати за завдану шкоду. Доводи позову про солідарну відповідальність відповідачів суд вважає необґрунтованими. Так, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Жодних договірних відносин між [PERSON] та СБ України не встановлено, а у зобов'язаннях щодо відшкодування шкоди закон покладає обов'язок відшкодування шкоди лише на особу, яка її завдала. Оскільки шкода позивачу заподіяна винними неправомірними діями працівників УСБУ в Луганській області, яке хоча і входить у систему СБ України, але є окремою юридичною особою, підстав для покладання обов'язку відшкодувати шкоду на СБ України суд не вбачає. Оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присуджує з УСБУ в Луганській області судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial