Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що на виконання постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.02.2011р. відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача та обчислив її основний розмір - 5222,11 грн. Однак, незважаючи на обов'язковість судового рішення, відповідач його не виконував та продовжував виплату пенсії у заниженому розмірі, посилаючись на відсутність фінансування з Державного бюджету, тому вона зверталась за захистом своїх прав до Європейського суду з прав людини. Рішенням Європейського суду з прав людини № 1270/12 по справі за позовом Москаленко та інші проти України від 18.07.2013 року, яке прийнято в тому числі і за заявою позивача, визнано порушення прав позивача (Статті 6 § 1 Конвенції, статті 13 Конвенції, Статті 1 Протоколу № 1) і зобов'язано Україну сплатити відповідну сатисфакцію та виконати рішення місцевого суду, постановленого на користь позивача, а саме - виконати постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 року. На виконання зазначеної постанови та рішення Європейського суду з прав людини 26 червня 2014 року їй було виплачено 75 443,49 грн. заборгованості, яка була нарахована відповідачем за період з 26 березня 2010 року по 31 жовтня 2013 року. [PERSON] також зазначала, що згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року зобов'язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області провести з 21 грудня 2012 року перерахунок та виплату пенсії їй, [PERSON] відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 р. № 355, із змінами внесеними постановою Кабміну України від 15 жовтня 2012 р. № 952, з урахуванням у грошовому забезпеченні доплати, яку вона отримувала за службу 20 і більше років на посадах слідчих відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1592 від 31 грудня 1996 р. та з урахуванням перерахунку, проведеного Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Чернігівській області на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 р., і з урахуванням виплачених за вказаний період коштів. Вказане рішення відповідач на даний час також не виконує у зв'язку з відсутністю фінансування. З урахуванням уточнених позовних вимог, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь 42 922,64 грн. на відшкодування майнової шкоди, що складається з: 10 993,43 грн. - компенсації втрат доходів, у зв'язку з несвоєчасною виплатою 75 443,49 грн.; 27 608,36 грн. - заборгованості нарахованої, але недоплаченої пенсії за період з грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року і 4 320,85 грн. - компенсації втрат доходів, у зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії станом на 31 грудня 2014 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. [PERSON], не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 27 608,36 грн. заборгованості нарахованої, але недоплаченої пенсії за період з грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року і 4320,85 грн. компенсації втрати доходів, у зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії станом на 31 грудня 2014 року, та в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь [PERSON] 31 929,21 грн. недоплаченої пенсії за період з 21 грудня 2012 року по 31 грудня 2014 року і компенсації втрати доходів (пенсійних виплат) у зв'язку з порушенням строків їх виплати. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2015 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05 березня 2015 року скасоване в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення компенсації втрати доходів в сумі 10993,43 грн. у зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині вказане рішення апеляційного суду у залишено без змін. Отже, предметом апеляційного перегляду є апеляційна скарга [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення 10 993,43 грн. компенсації втрати доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою 75 443,49 грн. заборгованості по пенсії, що була виплачена 26 червня 2014 року на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 р. та рішення Європейського суду з прав людини № 1270/12 по справі за позовом Москаленко та інші проти України від 18 липня 2013 року. Розрахована позивачем компенсація втрати доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою заборгованості з пенсійних виплат, складається з: - 9 824, 33 грн. компенсації втрати частини доходів відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам України втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», яку відповідач, який є боржником, зобов'язаний був виплатити 26.06.2014 року - станом на дату виплати їй заборгованості з пенсійних виплат в сумі 75443,49 грн., нарахованих за період з 26 березня 2010 року по 31 жовтня 2013 року (розрахунок компенсації на а.с.29), - 1 169, 10 грн. індексації відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України (розрахунок індексації на а.с.74). Відмовляючи у задоволенні позову в зазначеній частині, суд першої інстанції виходив з того, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати (п.7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати), а оскільки кошти в сумі 75443, 49 грн. на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2011 року та рішення Європейського суду з прав людини № 1270/12 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не виплачувались тому безпідставними є вимоги про стягнення інфляційних в сумі 10993,43 грн. з Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, зважаючи на таке. Кошти в сумі 75443, 49 грн. - це недоплачена сума пенсії, яку позивач [PERSON] не отримала за період з 26 березня 2010 року по 31 жовтня 2013 року внаслідок неправомірних дій відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, та невиконання відповідачем постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2011 року. Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України № 21-518а14 від 18 листопада 2014 року. Отже, позивач має право на одержання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою 75 443, 49 грн. пенсії, і позовні вимоги заявлені до належного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області як до уповноваженого державного органу, що здійснював нарахування пенсії позивачу за період з 26 березня 2010 року по 31 жовтня 2013 року в заниженому розмірі. При цьому суд враховую, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 27 грудня 2014 року № 28-2 Головні управління Пенсійного фонду України є територіальними органами Пенсійного фонду України, юридичними особами публічного права і реалізують державну політику з питань пенсійного забезпечення, тобто є спеціальними уповноваженими органами держави у галузі пенсійного забезпечення. Складений позивачем розрахунок компенсації втрати частини доходів (а.с.29) відповідає вимогам статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159; проведення нарахування у відповідності з Порядком не заперечувалась представником відповідача в засіданні апеляційного суду. По справі встановлено, що 75 443, 49 грн. заборгованості з пенсійних виплат за період з 26 березня 2010 року по 31 жовтня 2013 року позивачу виплачена 26 червня 2014 року, але компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 9 824,33 грн. [PERSON] нарахована та виплачена не була. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14. Індексу інфляції за період з 01.7.2014 р. по 31.12.2014 року складав 11,9, і згідно з розрахунком позивача, який є вірним, індексація за вказаний період складе 1169,10 грн. (а.с.74). Отже, апеляційну скаргу [PERSON] належить задовольнити, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 січня 2015 року в оскаржуваній частині скасувати, позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення 9 824,33 грн. компенсації втрат доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 27.03.2010 р. по 26.06.2014 р. та 1169,10 грн. індексації у зв'язку з інфляцією за період з 26.06.2014 р. по 31.12.2014 р., а всього 10 993, 43 грн., належить задовольнити,

Outcome: approved