Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що постановою Фастівського міського суду Київської області та згідно виконавчого листа № 2-3280/2003 від 05 листопада 2003 року, стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], 12 травня 2001 року у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян і до повноліття сина, починаючи з 5 листопада 2003 року. Позивач бажає збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу присуджених аліментів за рішенням суду з ? частки заробітку батька дитини на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Дані вимоги мотивує тим, що вона тимчасово не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2015 року з сином не спілкується,не приймає участі у його вихованні, не цікавиться станом здоровя, окрім того має заборгованість по аліментах. Позивач самостійно не має змови забезпечити синові нормальне харчування, лікування, одяг та інші потреби. Відповідач аліменти нікому не платить. Окрім того, позивач наголошує на те, що батько не приймає участі у додаткових витратах на дитину, які повязані з лікуванням зору, а також встановленням брекетів для вирівнювання зубів за результатами функціонального дослідження лікаря ортодонта. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач, позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, проте підтвердив факт наявності в нього заборгованості по аліментах. Суду пояснив, що сплачує аліменти по поштових переказах, оскільки виконавчий лист за місцем його роботи не надходив. Окрім того, суду пояснив, що деякий час не працював, перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення, тому по можливості старався сплачувати аліменти позивачу. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24 грудня 2003 року, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія 1-БК № 306885 від 20 січня 2004 року. (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтва про його народження Серія I-БK № 023785 від 13 червня 2001 року. (а.с. 6) Як вбачається з виконавчого листа № 2-3280, виданого Фастівським міським судом 17 листопада 2003 року, на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області, з відповідача [PERSON], [INFO] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян і до його повноліття, починаючи з 5 листопада 2003 року. Відповідно до ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоровя когось із них. Звертаючись до суду з позовом позивач просить збільшити розмір аліментів стягуваних з відповідача за рішенням суду з ? частини заробітку доходу на тверду грошову суму у розмірі 2000 гривень аліментів з дня предявлення позову до суду. Зокрема, як вбачається з нарахованої до стягнення суми заборгованості по сплаті аліментів в розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача, з січня 2017 року щомісячно з останнього стягується по 800 грн., а станом на даний час позивач просить стягувати по 2000 грн., що є збільшенням розміру стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON]. На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач до матеріалів справи надала Довідку-розрахунок заборгованості від 12 квітня 2017 року за № 03.3-22/716, виданої Фастівським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, з якої вбачається, що станом на 31 березня 2017 року, за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів на суму 42481.00 гривень, та зазначила, що відповідач навмисно ухиляється від сплати аліментів, приховує свої доходити, що і призвело до вказаної заборгованості. Між тим, відповідно до копії трудової книжки АМ № 028214 від 30 травня 1997 року [PERSON] працює в ТОВ «Укрспецбезпека» на посаді охоронника з 01.11.2011 року. Як вбачається з наданих відповідачем довідок № 2 від 01.03.2016 року заробітна плата за період 01.07.2015 по 31.12.2015 рр. за винятком аліментів складає 13123,63 грн. та №3 від 10.04.2017 рік заробітна плата за період 01.01.2017 по 31.03.2017 рр. за винятком аліментів складає 9600,00 грн., а саме з січня 2017 року заробітна плата [PERSON] щомісячно складає 3200 грн. Між тим на підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду Довідку-розрахунок заборгованості від 24.05.2017 року за № 03.3.22/181, виданої Фастівським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, з якої вбачається, що станом на 01.05.2017 рік заборгованість по сплаті аліментів становить 25713,00 гривень, та зазначив, що вказана довідка була видана з урахуванням усіх квитанцій по сплаті аліментів. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене та те, що позивачем на обґрунтування свого позову, не надано суду жодних доказів про погіршення свого матеріального становища, які б свідчили про потребу у збільшенні розміру аліментів, а також доказів поліпшення матеріального становища відповідача, яке б свідчило про можливість останнім надавати визначену позивачем суму аліментів у більшому розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Між тим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати повязані з наданням юридичної допомоги. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до виду судових витрат, що повязані з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як зазначено у частині першій статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.. Враховуючи вимоги ст..88 ЦПК України та зважаючи, що в позовних вимогах про збільшення розміру аліментів [PERSON] судом відмовлено, вимога про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрати на правову допомогу задоволенню на підлягає.

Outcome: dismissed