Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 09.03.2006 року по 14.12.2007 року, про визнання житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,20 га наданої для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою спільним сумісним майном подружжя і визнати право власності на 1\\2 частину цього майна, розділити будинок і встановити порядок користування земельною ділянкою. Рішенням суду позов був задоволений частково. Суд встановив факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 09.03.2006 року по 14.12.2007 року включно і відмовив у задоволенні решти вимог. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поза увагою суду залишились докази для визнання житлового будинку з надвірними спорудами об'єктом спільної сумісної власності подружжя і визнання за позивачкою права на ? частину цього будинку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що у 2003 році [PERSON] придбав в [ADDRESS], времянку, розміром 6х10 кв.м, яка складалась з двох кімнат, веранди, мала водопровід, цоколь гаражу. Рішенням 4 сесії 5 скликання Козелецької селищної ради від 18.01.2007 року [PERSON] був наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], а рішенням 6 сесії 5 скликання Козелецької селищної ради від 06.09.2007 року вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. 17.12.2007 року [PERSON] на вказану земельну ділянку отримав державний акт про право власності серії [NUMBER]. Рішенням 7 сесії 5 скликання Козелецької селищної ради від 27.12.2007 року була передана безоплатно у власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. З 09.03.2006 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім'єю, а з 15.12.2007 року зареєстрували шлюб, який був розірваний 07.09.2012 року. Рішенням виконкому Козелецької селищної ради № 44 від 28.04.2010 року був наданий дозвіл на переобладнання літньої кухні під житловий будинок і будівництво сараю та гаражу за вказаною адресою. За цей період сторони до існуючої времянки прибудували житлову прибудову розміром 4х10 км.м, провели роботи по утепленню зовнішніх стін будинку, даху, встановили металопластикові вікна, збудували ганок, погріб, вбиральню, добудували гараж, провели газ до будинку. Згідно до свідоцтва про право власності, виданого 25.12.2012 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS], який складається з житлового будинку А, загальною площею 42,7 кв.м, житлової прибудови А1, загальною площею 37,1 кв.м, веранди а, ганку а1, ганку а2, гаражу Б, погрібу П, вбиральні У. [PERSON] вважає, що, оскільки вони з відповідачем проживали однією сім'єю з 09.03.2006, за цей період добудували житловий будинок з господарськими спорудами, який значно збільшився у своїй вартості, та отримали земельну ділянку площею 0,20 кв.м, яка була передана у власність для ведення особистого селянського господарства на ім'я [PERSON], то вони є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому просила визнати за кожним по ? частині цього майна, та провести реальний розподіл житлового будинку з господарськими спорудами. За клопотанням позивача була проведена судова будівельно-технічна експертиза для встановлення технічної можливості розподілу житлового будинку, визначення можливих варіантів розподілу майна та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за висновками якої ринкова вартість будинку станом на 08.03.2006 року становить 34316 грн., а ринкова вартість будинку на 07.09.2012 року становить 254418 грн. Задовольняючи позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 09.03.2006 року по 14.12.2007 року включно, суд першої інстанції виходив з того, що цього факту не заперечує відповідач і це підтверджено поясненнями позивача та свідків про характер відносин сторін у вказаний період. В цій частині фактично рішення суду апелянтом не оскаржується. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшло підтвердження те, що за час спільного проживання однією сім'єю та шлюбу подружжям, внаслідок спільних трудових та грошових затрат, було проведено ряд будівельних робіт, які збільшили вартість будинку, але оскільки на час розірвання шлюбу будинок не був зареєстрований, то позивачка не має право власності на частку у будинку. Проте, такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам та положенням діючого законодавства. Дійсно, відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації і на момент розірвання шлюбу спірний будинок не був зареєстрований на праві власності за жодною зі сторін. Проте, ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В суді встановлено, що фактично будинок з надвірними спорудами був побудований до розірвання шлюбу і в період з дня розірвання шлюбу до дня державної реєстрації права власності на будинок відповідачем ніякі будівельні роботи не проводились, об'єм виконаних робіт не збільшувався. Це підтверджено також технічною документацією на будинок (а.с.13-16 т.1), висновками судової будівельно-технічної експертизи № 2357/2358/13-24 від 13.03.2014 року (а.с.97-119 т.1), висновками судової будівельно-технічної експертизи № 2505/2506/14-24 від 12.02.2015 року (а.с.226-236 т.1). Таким чином, незалежно від дня державної реєстрації права власності на спірний будинок, [PERSON] є співвласницею цієї частки вже зареєстрованого будинку, яка була побудована у шлюбі і під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] має право лише на будівельні матеріали, які були використані в процесі спільного будівництва будинку, не можуть братись до уваги, оскільки на даний час вже не існує цілісний об'єкт власності - будинок з надвірними спорудами. При визначенні частки, яка належить [PERSON] у будинку, суд бере до уваги положення ст.ст. 57, 62 СК України, згідно до яких якщо майно одного з подружжя за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, при цьому на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка дружини, якому він належав. У зв'язку з тим, що висновки судової будівельно-технічної експертизи № 2357/2358/13-24 від 13.03.2014 року не були повними і не мали відповідних розрахунків, апеляційним судом була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза. Висновками судової будівельно-технічної експертизи № 2505/2506/14-24 від 12.02.2015 року було визначено, що вартість житлового будинку А (времянки розміром 6х10 м з утепленням зовнішніх стін, яка складалась з двох кімнат, веранди, ганку, мала водопровід) та цоколю гаражу, що придбав особисто [PERSON] станом на день розлучення 07.09.2012 року становить 97874 грн., а вартість житлової прибудови А1 (розміром 4х10 м з утепленням зовнішніх стін), ганку погребу, вбиральні, добудованим гаражем на ту ж дату становить 156544 грн. Зазначені висновки дають підстави вважати, що майно, яке належало [PERSON] за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін і воно є спільним майном подружжя. З урахуванням частки будинку, що належала [PERSON] до шлюбу, арифметична частка ? поліпшень, виконаних у домоволодінні з 07.03.2006 року, що належить [PERSON], за висновками вказаної експертизи становить 21/50 від усього домоволодіння. При реальному розподілі спірного будинку з надвірними будівлями, апеляційний суд бере до уваги думку сторін, рішення виконкому Козелецької селищної ради від 30.04.2015 року № 32 про згоду на переобладнання та перепланування будинку згідно варіанту № 1, доповнення до висновку експертів за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 2505/2506\\14-24 від 26.03.2015 року і вважає за можливе розділити будинок за варіантом № 1 та виділити [PERSON]: приміщення-3, житловою площею 13,2 кв.м, вартістю 33406 грн., приміщення-4, площею 2,5 кв.м, вартістю 6327 грн., приміщення-5, площею 5,3 кв.м, вартістю 13413 грн., приміщення-6 площею 16.1, вартістю 40746 грн, ганок а1 вартістю 3411 грн., погріб (хлів)П, вартістю 14469 грн., а всього на суму 111772 грн., що становить 11/25 частин будинку з надвірними будівлями. [PERSON] підлягає виділу: приміщення-2, житловою площею 21,4 кв.м, вартістю 37197 грн., приміщення-1 площею 21,3 кв.м, вартістю 37024 грн., веранда І, площею 10,3 кв.м, вартістю 8948 грн., ганок а1, вартістю 364 грн., гараж Б, вартістю 57593 грн., вбиральня У, вартістю 1520 грн, а всього на суму 142646 грн., що становить 14/25 частин будинку з надвірними будівлями. За отримання надлишку при розподілі будинку [PERSON], яка має право на ідеальну частку 21/50, повинна сплатити [PERSON], який має право на ідеальну частку 29/50, компенсацію в розмірі 4977,50 грн. Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне покласти на [PERSON] обов'язок закласти дверний проріз між приміщенням-1 та приміщенням-4 для забезпечення ізольованого користування частками. Що стосується вимог [PERSON] про поділ земельної ділянки площею 0,20 га, , яка передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, встановлення порядку користування земельною ділянкою, то такі вимоги на даний час не можуть бути задоволені з огляду на ст.ст. 20, 120, 121 ЗК України, ст.21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial