Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Зазначила, що 22 квітня 2007 року з відповідачем зареєструвала шлюб у Війницькій сільській раді Млинівського району Рівненської області. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею, перебувають на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідач по справі офіційно не працевлаштований тому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. (а.с.10,13). Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.04.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія 1-ГЮ №022065 від 22.04.2007 року. (а.с.4) Від даного шлюбу позивач та відповідач мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 29.08.2013 р.н, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.5,6) Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, має добрий стан здоров'я, будь-якими хронічними захворюваннями не страждає. Крім спільних неповнолітніх дітей утриманням інших дітей, непрацездатних батьків - не обтяжений, відсутні і кредитні зобов'язання. Джерелом доходу [PERSON] являються тимчасові заробітки від виконання будівельних та ремонтних робіт. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повідомлений належним чином про час, дату, місце судового засідання, проте своїх заперечень чи пояснень з приводу заявлених позовних вимог він не подав, будь-яких доказів на заперечення заявленого розміру аліментів також не подав і судом таких не здобуто. З вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Аналізуючи норми закону та обставини справи, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дітей утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. За таких підстав, суд вважає можливим задовольнити позов, стягнувши з відповідача аліменти у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved