Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 02.08.2006 року належить будинок [ADDRESS] За вказаною адресою з 30.12.2011 року також зареєстрований племінник позивача [PERSON], який з моменту реєстрації і по теперішній час не мешкає за адресою своєї реєстрації, особистих речей його в квартирі не має, за житло не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача [PERSON], а відповідач по справі є її рідним племінником. Зазначила, що їй відомо, що [PERSON] з 2011 року зареєстрований [ADDRESS], що розташований по [ADDRESS] який належить [PERSON], однак з моменту реєстрації та до теперішнього часу він не проживає за місцем своєї реєстрації, будь-яких речей його в будинку не має, комунальні послуги не сплачує. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS]) на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 02.08.2006 року належить [PERSON] Відповідно довідки військово-цивільної адміністрації міста Торецьк від 19.10.2017 року у в будинку [ADDRESS] зареєстрований, зокрема [PERSON], який є племінником [PERSON] Крім того, судом встановлено, що з грудня 2011 року відповідач не мешкає у вказаному житловому приміщенні і не проявляє будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігає, обов'язки з утримання житла не виконує, що підтверджується актом вуличного комітету від 05.09.2017 року та поясненнями свідка. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Згідно частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 156, 160 ЖК України члени сім»ї власника повинні приймати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території, проведенню ремонту, оплаті комунальних послуг. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved