Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У жовтні 2016р. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2001року належить житловий будинок №34 по вул. Одінцова в м.Одесі, в якому зареєстрований їх племінник, відповідач у справі. Зазначали, що [PERSON] у 2007році забрав свої особисті речі, залишив спірний будинок та з цього часу в ньому не проживає. Місце проживання відповідача в теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ним відсутній та до будинку він не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачі просили суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловою площею у будинку №34 по вул. Одінцова в м.Одесі. Позивачі та їх представник, діючий на підставі довіреності від 17 жовтня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, про що надали до суду відповідну заяву (а.с.38,54) Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.47,48). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачам на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2001року належить житловий будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Одінцова, 34 (а.с.9). Право власності позивачів на будинок №34 по вул. Одінцова в м.Одесі зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується відміткою на договорі (а.с.9 звор.). Відповідно до будинкової книги, в будинку позивачів зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.11-15). Встановлено, що [PERSON] з 2007 року в будинку №34 по вул. Одінцова в м.Одесі не проживає, що підтверджується актами про не проживання, завіреними Головою ОСН «Курсаки» від 09.07.2015року, 28.01.2016року,21.07.2016року (а.с.30,31,32). Факт не проживання відповідача в будинку №34 по вул. Одінцова в м.Одесі також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], яка пояснила суду, що відповідач з 2007 року у житловому будинку по вул. Одінцова,34 в м. Одесі не проживає, його місце знаходження невідоме (а.с.55). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в будинку понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20грн., які сплачені позивачами у повному обсязі (а.с.2). На підставі ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved