Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, встановлення способу участі у вихованні дитини. Свої вимоги мотивував тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . 16 січня 2015 року шлюб з [PERSON] розірвано. За згодою батьків з моменту народження [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До березня 2016 року дитина проживала в цій квартирі з матір`ю та бабусею. У березні 2016 року відповідач при виїзді за кордон залишила дитину у своєї сестри, яка передала її батьку. З квітня 2016 року відповідач переїхала на знімку квартиру, перестала брати участь у вихованні дитини. У червні 2017 року відповідач не повернула дитину після відпочинку та змінила місце перебування дитини на квартиру, де тимчасово проживає у своєї сестри. На даний момент дитина повернулась до нього, відповідач усунулась від виховання та піклування за дитиною, здоров`ям дитини не цікавиться. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з батьком - [PERSON] та встановити способи участі відповідача у вихованні дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Третя особа Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація Орган опіки та піклування у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 106). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 04 липня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). З позову вбачається, що 16 січня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім`я [PERSON] та [PERSON] розпалася, вони спільно не проживають. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Донька сторін - [PERSON] , яка народилась [INFO] , мешкає з батьком за місцем його проживання. Зазначене підтверджується актом обстеження умов проживання від 11 квітня 2018 року, з якого вбачається, що для дитини створені належні умови (а.с. 60). З висновку № 018 від 12 квітня 2018 року психологічного обстеження дитини вбачається, що дитини деякий час перебувала в психотравмуючій обстановці у зв`язку з розлученням батьків та переїздом на нове місце проживання, де для дитини не було створено відповідних умов. Конфліктна ситуація в родині матері, некоректна поведінка родини матері до [PERSON] . Дитина впевнено відповідає, що хоче жити з батьком, але хоче спілкуватись з матір`ю, їздити до неї в гості. Батьку було надано рекомендації не заважати спілкуванню з матір`ю, як тільки [PERSON] хоче з нею розмовляти, або зустрічатися. На даний час [PERSON] почала знов спілкуватися з матір`ю. Таким чином, слід дійти висновку, що доцільним є проживання дитини у того з батьків, хто зможе в повній мірі організувати необхідні умови не тільки для повноцінного психофізичного розвитку дитини, а й для корекції негативних проявів, виявлених під час проведеної роботи (а.с. 61-63). З наданого Органом опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною від 15 липня 2019 року вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2009 року народження, разом з батьком [PERSON] та визначити порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою (а.с. 53-54). Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подала. За таких обставин, враховуючи висновок Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, інтереси дитини, її вік, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини з ним підлягає задоволенню. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким встановити способи участі відповідача у вихованні дитини. Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вбачається, що з позовом про встановлення способів участі у вихованні дитини має звертатись другий з батьків, кому чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Дитина проживає з позивачем. Таким чином, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача. У такому випаду суд вважає, що вимога про встановлення способів участі відповідача у вихованні дитини не підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial