Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] втрати від інфляції в розмірі 34 832 гривень 55 копійок, 3% річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 3 745 гривень 44 копійок та судовий збір у розмірі 385 гривень 78 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року визнано мирову угоду від 01.04.2014 року між ним та [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та збитків. Так, згідно п.1 даної мирової угоди [PERSON] визнав заборгованість перед [PERSON] в сумі 119 895,00 гривень, що станом на дату надання позики становило 15 00 доларів США, інфляційних витрат в сумі 1 318,84 гривень, 3% річних - 2 397,90 гривень, а всього123 611 гривень 74 копійок. За п.2 мирової угоди також відповідач право [PERSON] на отримання сплаченого судового збору в сумі 1 236 гривень 12 копійок. Таким чином [PERSON] повинен сплатити йому всього 124 847 гривень 86 копійок. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за ухвалою суду не виконав і кошти позивачу не сплатив. У період нарахувань інфляційних витрат по простроченому грошовому зобов'язанні згідно даних Держкомстату за 2014 -2015 роки індекс інфляції становить - 172,9%. Прострочення суми 124 847,86 гривень складає з квітня 2014 року по лютий 2015 року, тому інфляційні втрати за період прострочення складають - 124 847,86 гривень*(127,9%-100%)= 34 832 гривень 55 копійок. Річні 3% по простроченій сумі боргу 124 847,86 гривень (за період з 01.04.2014 року по 01.04.2015 р. - 12 місяців)= 124 847 гривень 86 копійок *(3%/12*12)=3 745 гривень 44 копійок. У судове засідання позивач не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року визнано мирову угоду від 01.04.2014 року між ним та [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та збитків. Так, згідно п.1 даної мирової угоди [PERSON] визнав заборгованість перед [PERSON] в сумі 119 895,00 гривень, що станом на дату надання позики становило 15 00 доларів США, інфляційних витрат в сумі 1 318,84 гривень, 3% річних - 2 397,90 гривень, а всього123 611 гривень 74 копійок. За п.2 мирової угоди також відповідач право [PERSON] на отримання сплаченого судового збору в сумі 1 236 гривень 12 копійок. Таким чином [PERSON] повинен сплатити йому всього 124 847 гривень 86 копійок. Однак, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за ухвалою суду не виконав і кошти позивачу не сплатив. Відповідно до ч. 1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх громадян і підлягають виконанню на всій території України. Також п. 9 ч. 3 ст. 129 конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов'язковість судових рішень. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ч. 5статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав обов'язків також є рішення суду. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У період нарахувань інфляційних витрат по простроченому грошовому зобов'язанні згідно даних Держкомстату за 2014 -2015 роки індекс інфляції становить - 172,9%. Прострочення суми 124 847,86 гривень складає з квітня 2014 року по лютий 2015 року, тому інфляційні втрати за період прострочення складають - 124 847,86 гривень*(127,9%-100%)= 34 832 гривень 55 копійок. Річні 3% по простроченій сумі боргу 124 847,86 гривень (за період з 01.04.2014 року по 01.04.2015 р. - 12 місяців)= 124 847 гривень 86 копійок *(3%/12*12)=3 745 гривень 44 копійок. У Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року, прийнятій в результаті перегляду ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року вказано, що за змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів також підлягає судовий збір в розмірі 385 гривень 78 копійок.

Outcome: approved