Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

у жовтні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 3562645 грн 92 коп.; 3% річних за прострочення повернення за період з 10.02.2018 по 09.10.2019 у розмірі 177449 грн 00 коп.; інфляційні збитки за період з лютого 2018 р. по вересень 2019 р.; грошові кошти за надані за правничі послуги у розмірі 15500 грн 00 коп. та судовий збір по справі у розмірі 10035 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 50000 доларів США 00 центів та 21.10.2017 позичив 11,46 одиниць криптовалюти Bitcoin за курсом 7100 доларів США за одну одиницю вказаної криптовалюти, що дорівнює 81366 доларів США 00 центів, які зобов`язався повернути до 10.02.2018 на підтвердження чого надав позивачу письмову розписку від 07.02.218, крім цього станом на дату написання розписи вартість одного Bitcoin становила вже 20000 доларів США 00 центів, однак у встановлений договором строк відповідач суму боргу не повернув і на даний час ухиляється від повернення коштів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2019 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 15). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача 28.02.2020 надійшла заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 19). Відповідач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом судових повісток, заперечень щодо предмету позову надано не було. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 07.02.2018 [PERSON] взяв у [PERSON] біткоїни на суму 11,46 по курсу 7100 доларів США 00 центів і зобов`язався повернути по курсу на момент віддачі залишок від 160000 доларів США 00 центів половину від різниці та з 50000 тисяч доларів зобов`язався повернути 70000 доларів США 00 центів, якщо сума повернення біткоїна перевищить 160000 доларів США, тоді зобов`язався віддати 11,46 біткоїнів і 70000 доларів США до 10.02.2020 (а.с. 18). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому вказаний термін повернення коштів минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, зокрема суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України, позивач обґрунтовано вимагає стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У абзацах. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення» судам роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.199 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання до договору позики від 07.02.2020 у донього виникла заборгованість, яка складається із 3% річних за формулою сума санкції = С*3Д : 365 : 100, де С-сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, сума заборгованості складає 3662645, кількість днів прострочення складає з 10.02.2018 по 09.10.2019 - 606 (18+31+30+31+30+31+31+30+31+30+31+31+28+31+30+31+30+31+31+30+9) днів, сума санкції 3562645 грн 92 коп. *3*606 : 365 : 100, сума санкції = 177449 грн 00 коп.,а також сума збитків завданих інфляцією , який розраховується за формулою І Іс - (І І 1:100) * (І І 2: 100) * (І І 3:100) * (І І Z :100) та складає 5369760 грн 00 коп. за період з лютого 2018 по вересня 2019 р., а саме: лютий 2018 р. - 100,9; березень 2018 р. - 101,1; квітень 2018 р. - 100,8; травень 2018 р. - 100,00; червень 2018 р. - 100,0; липень 2018 р. - 99,3; серпень 2018 р. 100,0; вересень 2018 р. - 101,9; жовтень 2018 р. - 101,7; листопад 2018 р. - 101,4; грудень 2018 р. - 100,8; січень 2019 р. - 101,0; лютий 2019 р. - 100,5; березень 2019 р. - 100,9; квітень 2019 р. - 101,0; травень 2019 р. - 100,7; червень 2019 р. 99,5; липень 2019 р. 99,4; серпень 2019 р. - 99,7; вересень 2019 р. - 100,7 (а.с. 6, 7). Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Що стосується витрат пов`язаних із правовою допомогю слід зазначити наступне. Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20.12.2011 передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в цивільних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді. ВССУ у справі №6-32389ск15 та ВССУ від 14.09.2016 у справі 537/3062/15-ц) зазначив, що склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом. Якщо у матеріалах справи є такі документи, то відсутні правові підстави для незадоволення вимоги про стягнення зі іншої сторони, яка програла спір, витрат на правову допомогу, навіть якщо особа, яка надає таку допомогу не є адвокатом. Для цього не потрібно у справу посвідчення адвоката та ордер. На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 15500 грн 00 коп. наданодоговір про надання правової допомоги з адвокатом від 05.10.2019, орієнтовний розрахунок вартості правової допомоги з договором від 05.10.2019, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очіку понести у зв`язку із розглядом справи. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки позивачем не доведено обставин надання йому адвокатом правової допомоги саме за даною справою та обставин здійснення ним оплати послуг по наданню правової допомоги в зазначеному розмірі саме в якості оплати послуг адвоката, тобто у договорі про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом не було заначено, що допомога надається саме у справі №2/759/1519/20, ун. №759/18949/19, відсутні акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Однак, документу, оформленого у встановленому законом порядку і який би засвідчив оплату позивачем саме гонорару, суду не надано. Таким чином, в стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 10035 (десять тисяч тридцять п`ять) грн 00 коп. тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved