Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вимогою стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики від 22.07.2013 року, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 22.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 24000,00 доларів США строком до 28.07.2013 року. Вказав, що встановлений договором позики термін виконання відповідачем зобов'язання з повернення йому грошових коштів, скінчився 28.07.2013 року, проте відповідач зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 615360,00 грн., пеню у розмірі 313220,31 грн., 3 % річних за період з 28.07.2013 року по 15.04.2016 року у розмірі 50223,49 грн., заборгованість з індексу інфляції за період з 28.07.2013 року по 15.04.2016 року у розмірі 506813,66 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.08.2016 року, не з'явився, надав заяву, в якій зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення не надавав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 23.08.2016 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. З урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем 22.07.2013 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 24000,00 доларів США строком до 28.07.2013 року, що підтверджується письмовою розпискою, яку відповідач надав позивачу. (а.с.7). Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за договором позики, суд погоджується з ними, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору З огляду на наведене договір та розписка визнається судом борговими документами, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником. За правилами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. [PERSON] не використав наданого законом права та не звернувся до суду із позовом про оспорювання договору позики, оскільки доказів цього суду надано не було. Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 509 ч. 1 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що 22.07.2013 року між сторонами дійсно був укладений договір позики, а з огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договори позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми позики є обґрунтованими. Щодо вимог позивача відносно нарахування та стягнення пені та 3 % річних, то суд зазначає наступне. Дійсно, наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив повернення суми позики, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1958,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на момент ухвалення рішення (1 долар США = 25,29 грн.) еквівалентна 49537,80 грн., яка вираховується за кожен день прострочення відповідно за період з 28.07.2013 року по 15.04.2016 року та суми прострочення - 24000,00 доларів США, з якими суд погоджується. Розрахунок 3 % річних згідно зі ст. 625 ЦК України розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) ) х кількість днів прострочення: (24000,00 х 0,03/365) х 993 = 1958,79 доларів США. При цьому суд зауважує, що рахує 3% річних від суми у тій валюті, в якій була позичена позивачем відповідачу. Крім того, згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечуються, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вираховуючи суму пені, суд виходить з наступного. Тобто, суд вираховує пеню за період, який самостійно визначив позивач, а саме з 15.04.2015 року по 15.04.2016 рік виходячи з наступного: - з 15.04.2015 року по 27.08.2015 року сума пені складає 5326 доларів США (24000,00 доларів США * (30*2)% / 365 дн.) * 135 дн. - з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року сума пені складає 994,20 доларів США. (24000,00 доларів США * (27*2)% / 365 дн.) * 28 дн. - з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року сума пені складає 1012,60 доларів США. (24000,00 доларів США *( 22*2)% / 365 дн.) * 35 дн. - з 30.10.2016 року по 17.12.2015 року сума пені складає 1417,64 доларів США. (24000,00 доларів США * (22*2)% / 365 дн.) * 49 дн. - з 18.12.2015 року по 28.01.2016 року сума пені складає 1215,12 доларів США. (24000,00 доларів США грн. * (22*2)% / 365 дн.) * 42 дн. - з 29.01.2016 року по 03.03.2016 року сума пені складає 1009,83 доларів США. (24000,00 доларів США грн. * (22%*2) / 366 дн.) * 35 дн. - з 04.03.2016 року по 15.04.2016 року сума пені складає 1240,65 доларів США. (24000,00 доларів США * (22*2)% / 366 дн.) * 43 дн. Отже, загальна сума пені, яка підлягає задоволенню судом, за підрахунком суду за період, який відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України був визначений позивачем, складає 12216,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на момент ухвалення рішення (1 долар США = 25,29 грн.) еквівалентна 308943,65 грн. Щодо розрахованої позивачем суми інфляційних витрат в розмірі 506813,66 грн., то суд зазначає наступне. Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене було визначено у договорі у гривні. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене було визначено у договорі у гривні, а не в подальшому переведено з курсом НБУ у національну валюту. У зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав умови Договору та прострочив виконання свого зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача основну суму боргу по договору в розмірі 24000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на момент ухвалення рішення (1 долар США = 25,29 грн.) еквівалентна 606960,00 грн., суму 3 % річних за час прострочення виконання взятих на себе зобов'язань у розмірі 1958,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 25,29 грн.), еквівалентна 49537,80 грн., та пеню за прострочення основного зобов'язання у розмірі 6106,90 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на момент ухвалення рішення (1 долар США = 25,29 грн.) еквівалентна 308943,65 грн.. Щодо іншої частини позовних вимог, то суд не вбачає підстав для їх задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, задовольняючи його вимоги в частковому порядку, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме судового збору у пропорційному розмірі до суми задоволених вимог, що дорівнює 4478,50 грн. (65% від ціни позову) На підставі викладеного й

Outcome: partial