Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 04 січня 2016 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] . У результаті ДТП автомобілю LAND ROVER, державний номерний знак [NUMBER] , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 513 778,76 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн. Страховою компанією свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування не виконала. Також ним понесені витрати на проведення дослідження в розмірі 5000 грн., проведення авто технічної експертизи в розмірі 6 606 грн. Вказав, що розмір матеріального збитку перевищує страхове відшкодування, тому непокриту страховим відшкодуванням шкоду має відшкодувати відповідач по справі, а саме в розмірі 477384,76 грн. У добровільному порядку відповідачі відмовляються відшкодувати завдані збитки. Просив суд стягнути з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на його користь страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь за завдану матеріальну шкоду - 477384,763 грн.; судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покласти на відповідачів про пропорційно до задоволених вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2019 року затверджено мирову угоду та провадження по справі за позовом [PERSON] в частині вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судове засідання представники ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] 04 січня 2016 року об 17 год.00 хв. в м. Києві, Брест-Литовське шоссе, вул. Бударіна, керуючи автомобілем TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] ,виконувала розворот з лівого крайнього положення не надала дорогу зустрічному транспортному засобу, що спричинило зіткнення на пошкодження автомобіля LAND ROVER, державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.4,2.3б,1.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 06 березня 2017 року [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. У відповідності до положень п.3 ч.1 ст.989 ЦК України, страхувальник (позивач) при укладанні договору страхування зобов`язаний повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Встановлено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування наявність інших полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Між ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та [PERSON] був укладений договір цивільно-правової відповідальності, поліс АЕ/5728804, станом на дату ДТП - 04 січня 2016 року поліс був діючий. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій, визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля LAND ROVER, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . З поданого висновку експерта [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку №362/18 від 27 вересня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля LAND ROVER, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП, станом на дату виконання ремонту становить 489 875,22 грн.. Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. При визначенні розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу LAND ROVER, державний номерний знак [NUMBER] , суд приймає до уваги висновки експерта. Відповідач ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не надали належних та допустимих доказів, які б спростовували дані висновки або доказів щодо неповноти, неточності, невідповідності. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. За вимогами п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За правилами п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу TOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз». За даним договором ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн., франшиза - 0 грн. Тому обґрунтованими є доводи позов щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. та в цій частині позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України, тому до стягнення з ПрАТ «Європейський Страховий Союз» підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved