Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 07.07.2012 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 169. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. З 2016 року подружні відносини між сторонами припинені, вони однією сімєю не проживають, оскільки сторони мають різні характери, у звязку із чим часто виникали конфлікти, що негативно впливає на виховання дитини. Вказана причина призвела до розпаду сімї, збереження родини вважає неможливим. Просила шлюб розірвати, на примирення не згодна.\~ Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю на підставі письмових матеріалів справи, позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Івашенко». Відповідач надав заяву про можливість слухання справи за його відсутності, в якій позовні не визнав та пояснив, що хоче зберегти сімю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 07.07.2012 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 169, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №288086.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №555594, актовий запис №975. Судом приймалися заходи щодо збереження сімї та відновлення сімейних стосунків, у звязку з чим ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.12.2018 року сторонам надавався строк один місяць для примирення, однак, як встановлено судом, сімейні стосунки сторони не відновили, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що не розірваний шлюб буде порушувати її особисті інтереси. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. В той же час, доводи відповідача про неможливість розірвання шлюбу між сторонами, оскільки він сподівається на примирення з позивачкою, суд вважає безпідставними, так як позивачка не бажає примиритися та наполягає на розірвання даного шлюбу, сторони фактично не підтримують подружніх відносин на даний час та ними протягом наданого терміну не вживались жодних заходів щодо примирення.

Outcome: approved