Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. Позовна заява мотивована тим, що наказом голови Державної Податкової адміністрації у м. Києві від 28 лютого 2008 року № 50-4994 був призначений на посаду начальника слідчого відділення податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва. 31 травня 2008 року слідчим відділом Прокуратури міста Києва відносно нього було порушено кримінальну справу №50-4994, а його було затримано у порядку статті 115 КПК України (у редакції 1960 року). 02 червня 2008 року йому було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, цього ж дня продовжено термін затримання до 10 днів. Постановою старшого слідчого Прокуратури міста Києва від 02 червня 2008 року, що санкціонована заступником прокурора міста Києва, його відсторонено від посади начальника слідчого відділення податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва. 10 червня 2008 року, а також повторно 18 червня 2008 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який не скасований. Наказом заступника начальника управління - начальником відділу проходження служби податковою міліцією управління персоналу Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17 червня 2008 року його було звільнено з податкової міліції у відставку (за віком). 19 січня 2011 року кримінальна справа відносно нього направлена до Шевченківського районного суду м. Києва, де розглядалась майже три роки. 09 грудня 2014 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури міста Києва була винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014100000001027 від 22 серпня 2014 року, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. Зазначав, що внаслідок вищевказаного, та перебуваючи під слідством 6 років 6 місяців та 10 днів, йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних та фізичних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, тривалому відриві від сім`ї, погіршення відносин з оточуючими, що вплинуло на його психологічний стан та тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи викладене, та посилаючись на статтю 56 Конституції України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статті 1167, 1176 ЦК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», [PERSON] просив суд відшкодувати йому за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури у розмірі 3132000грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 23 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури до розгляду та відкрити провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справу в порядку загального позовного провадження. 26 грудня 2019 року від Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Вважає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та вини у їх заподіянні. 08 січня 2019 року від Прокуратури міста Києва до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивачем розрахована моральна шкода не у відповідності до мінімальної заробітної плати, а виходячи з розрахунку десятикратного розміру його місячної заробітної плати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 10 березня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури. Призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити. Представник Прокуратури міста Києва позов не визнавала та просила відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення позивача, відповідача судом встановлено наступне. 31 травня 2008 року постановою старшого слідчого відділу Прокуратури м. Києва порушено кримінальну справу щодо начальника слідчого відділення податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України (а. с. 22). 12 вересня 2008 року постановою старшого слідчого відділу Прокуратури м. Києва притягнуто [PERSON] як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення у злочині, передбаченого частиною другою статті 368 КК України (а.с. 24-27). Постановою заступника прокурора м. Києва від 02 червня 2008 року відсторонено [PERSON] від посади начальника слідчого відділення податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва (а. с. 28). 02 червня 2008 року заступником прокурора м. Києві винесено постанову про проведення обшуку у службовому кабінеті № 314 начальника слідчого відділення податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва, з метою вилучення речей та цінностей, здобуті злочинним шляхом, а також інших предметів і документів, які мають значення для встановлення істини у справі (а.с.36), а згідно з протоколом від 03 червня 2008 року проведено обшук (а.с.37-38). 03 червня 2008 року Прокуратурою міста Києва винесено постанову про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо обвинуваченого [PERSON] (а.с.39-40). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2008 року продовжено на 10 діб затримання обвинуваченого [PERSON] (а.с.41-42). Наказом заступника начальника управління - начальником відділу проходження служби податковою міліцією управління персоналу Головного Управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17 червня 2008 року [PERSON] було звільнено з податкової міліції у відставку (за віком) (а.с.30). 12 вересня 2008 року старшим слідчим відділу прокуратури м. Києва винесено постанову про закриття в частині обвинувачення, пред`явленого [PERSON] , кваліфікуючу за ознаками частини другої статті 368 КК України (а.с.52). 03 червня 2009 року прокурором слідчого відділу прокуратури м. Києва винесено постанову про скасування постанови старшого слідчого відділу прокуратури м. Києва від 12 вересня 2008 року про закриття в частині обвинувачення, пред`явленого [PERSON] , кваліфікуючу за ознаками частини другої статті 368 КК України (а.с.53). 19 січня 2011 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України (а.с.54-67) Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною дугою статті 368 КК України повернуто на додаткове розслідування (а.с.75-78). 09 грудня 2014 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури м. Києва винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000001027 від 22 серпня 2014 року, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання (а.с.20-21). Згідно з висновком експерта судової психологічної експертизи від 20 грудня 2019 року №9427, складеного експертом Незалежного інституту судових експертиз [PERSON] , [PERSON] незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури (безпідставне перебування під слідством та судом 6 років 6 місяців 10 днів - з 31 травня 2008 року по 14 грудня 2014 року) завдано страждань (заподіяно моральну шкоду). Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані [PERSON] страждання (моральну шкоду) може становити 780 МЗП (а.с.211-243). Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Вказаний висновок №9427 від 20.12.2019р. суд не приймає до уваги, оскільки останнє грунтується на припущеннях, відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю подіїримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] незаконно перебував під слідством і судом 6 років 6 місяців 10 днів, а саме з 31 травня 2008 року по 14 грудня 2014 року, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 (провадження №14-4цс19). Факт перебування позивача під слідством та судом очевидно завдав позивачу моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошук можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову, та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 900000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості. Доводи Прокуратури м. Києва про те, що постановою Прокуратури міста Києва від 08 лютого 2019 року постанову слідчого від 09 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження № 42014100000001027 від 22 серпня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України скасовано судом не беруться до уваги, оскільки такі докази подані із порушенням частини дев`ятої статті 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина четверта статті 83 ЦПК України). Проте Прокуратурою м. Києва вищезазначені вимоги ЦПК України не виконано, що є процесуальним обов`язком сторони у справі. Посилання Державної казначейської служби України на те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не доведено, унаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у [PERSON] не виникло, безпідставні, так як незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Доводи Державної казначейської служби України Державної казначейської служби України про те, що [PERSON] не надано жодних належних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди та в чому вона полягає, суд відхиляє, оскільки позивач дійсно перебував під слідством та судом, що беззаперечно призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та звичного ритму життя, а незаконне перебування позивача під слідством та судом, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд, вочевидь мали негативні наслідки, пов`язані з цим душевні та моральні страждання і переживання.

Outcome: partial