Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та штрафних санкцій. Позов мотивує тим, що відповідач є батьком їх сина [PERSON], [INFO]. За рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку і до досягнення сином повноліття. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-2800, який вона пред'явила до виконавчої служби. Між тим, позивач зазначила, що рішення суду відповідачем не виконано у зв'язку з чим він має заборгованість по аліментах, яка станом на 02 січня 2010 року становить 35456,15 грн.. Зазначає, що на сьогоднішній день заборгованість відповідачем не погашена, з 2010 року він не сплатив ні копійки в рахунок погашення заборгованості. У зв'язку із викладеним вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35456,15 грн. та пеню у розмірі 35456,15 грн.. Між тим, 11 травня 2018 року через канцелярію суду позивачем було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просила суд стягнути з відповідача 35456,15 грн. заборгованості по аліментах та 17438,6 грн. пені. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що незважаючи на закінчення виконавчого провадження та повноліття дитини, відповідач має перед нею заборгованість зі сплати аліментів, а саме 35456,15грн., які останній в добровільному порядку досі не сплатив. Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2001 року Мінським районним судом міста Києва було видано дублікат виконавчого листи № 2-2800, з примусового стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, щомісячно з 01 липня 1999 року і до досягнення повноліття. З наявної в матеріалах справи копії Постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 червня 2014 року, вбачається, що державним виконавцем ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було закінчено виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа № 2-2800, на підставі п. 6 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно Довідки-розрахунку заборгованості виданої ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, станом на 02 січня 2010 року, залишок заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 35456 грн. 15 коп.. Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивачем проведено розрахунок розміру пені, за період з серпня 1999 року по січень 2010 рік - загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з боку відповідача становить 17438,6 грн.. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи той факт, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього за рішенням суду на користь позивача аліментів на утримання сина та їх розмір, він повинен був сплачувати аліменти від дня набрання зазначеним рішенням законної сили. Однак, своїх обов'язків [PERSON] належним чином не виконував, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 02 січня 2010 року становить 35456,15 грн., про що свідчить Довідка-рахунок від 01 вересня 2014 року видана Відділом державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Таким чином, враховуючи те, що виконання по виконавчому листу № 2-2800 від 12 липня 1999 року закінчено, але борг залишився не погашеним, суд приходить до висновку про примусове стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по несплаченим аліментам в сумі 35456,15 гривень. Окрім того, з огляду на те, що внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку по сплаті аліментів, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів і позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, перевіривши наданий позивачем розрахунок, прийшов до висновку, що він проведений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а тому вважає за можливе позов в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача неустойку ( пеню) за несвоєчасну виплату аліментів у розмірі 17438,60 грн.. Разом з тим, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved