Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу ) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою трьох років, тобто до [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02.02.2018 року. Від спільного життя мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . З відповідачем по справі позивачка не проживає, сторони проживають окремо, донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Добровільно матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча має таку можливість. Позивачка тимчасово не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу ) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою трьох років, тобто до [INFO] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02 грудня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та з проханням розглянути справу у її відсутність та наполягала на задоволенні позову. ( а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав, не подав відзив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 02 лютого 2018 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.05.2018 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 195 (а.с.4). Згідно довідки № 993 виданою Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області від 24.10.2019 року, з позивачем проживає і знаходиться на її утриманні її малолітня донька: [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . (а.с.5). Частиною 1 ст. 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік, повинні матеріально забезпечувати один одного. Згідно з ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно вії її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подачі позовної заяви. Будь-яких відповідних та належних доказів, що підтверджують надання матеріальної допомоги дружині відповідачем суду не надано. При цьому суд також враховує, що позивач з метою визначення розміру доходу відповідача не надала суду належних доказів про розмір його доходу, тому вважає, що стягнення аліментів у зазначеному в позовній заяві розмірі не може бути задоволено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач, будучи молодою особою, маючи задовільний стан здоров`я, оскільки не довів протилежне, цілком може надавати матері своєї дитини матеріальну допомогу. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на утримання позивачки слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення донькою трьох років, тобто [INFO] . У відповідності зі ст.141 ЦПК України також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.75,77,79,80,81 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial