Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив: -- встановити, що померлий [INFO] [PERSON] являвся батьком [PERSON] , [INFO] ; -- визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказував, що [INFO] помер його батько [PERSON] , однак у свідоцтві про народження позивача батько записаний як « [PERSON] ». Факт того, що [PERSON] та [PERSON] являються однією і тією ж особою, яка доводилась [PERSON] батьком підтверджується ,співпадінням інших його даних у свідоцтві про смерть та свідоцтві про народження - прізвища та імені. [PERSON] на праві власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на дане майно. Заповіту померлий не складав. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном, а саме займався упорядкуванням особистих речей померлого, проводив ремонтні роботи у житловому будинку. Тому у серпні 2016 року маючи намір оформити своє право власності на спадкове майно позивач звернувся до нотаріуса. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що не зберігся оригінал правовстановлюючого документа на домоволодіння. У зв`язку із зазначеними обставинами [PERSON] змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Віньковецького районного суду від 07.04.2017 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду 14.04.2019 року справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 14.08.2017 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 670/250/17 за позовом [PERSON] до Адамівської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 04.10.2019 року провадження в справі поновлено, призначено судове засідання. У судове засідання 23.10.2019 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, у якій справу просив розглянути за його відсутності. Представник відповідача -- Кам`янець Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. За неявки сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який був зареєстрований та проживав до дня смерті в [ADDRESS] , та був власником цього домоволодіння. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла дочка померлого [PERSON] , тобто сестра позивача, оскільки вона постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , однак спадкове майно на своє ім`я вона не переоформила. [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті позивач бажає отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння. Наведене підтверджується: паспортом позивача, свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] ; посвідкою про народження на ім`я [PERSON] , де батьком записаний [PERSON] ; свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння в [ADDRESS] , власником якого зазначений [PERSON] ;довідкою Адамівської сільської ради № 229 від 29.06.2017 року, згідно якої [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Із постанови приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу Кухарської Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.08.2016 року слідує, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із надвірними будівлями в [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на це майно. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року (на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року встановлено), що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як випливає із вищезазначеної постанови нотаріуса від 09.08.2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. Із змісту листа Адамівської сільської ради № 226 від 29.06.2017 року вбачається,що сільська рада не володіє інформацією про те, хто і яким чином прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Водночас свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що після смерті [PERSON] у будинку залишилась проживати його дочка [PERSON] , яка вже померла, а чи вступив в управління спадковим майном його син [PERSON] , свідку не відомо. За поясненнями свідка [PERSON] вона доводиться двоюрідною сестрою позивача [PERSON] , і знає, що він допомагав своїй сестрі по господарству. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Віньковецького районного суду від 20.06.2017 року у цивільній справі № 670/250/17 за позовом [PERSON] до Адамівської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому [PERSON] просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] , в частині позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21.09.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Віньковецького районного суду від 20.06.2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21.09.2017 року залишено без змін. Суди встановили, що [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , і померла [INFO] , була рідною сестрою позивача. 09.08. 2016 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно, проте приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Кухарська Л.А. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю даних про факт родинних відносин із спадкодавицею. Вирішуючи даний спір, суди дійшли висновку, що обставини, на які посилався [PERSON] як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини (похилий вік, хвороба позивача та наявність у нього другої групи інвалідності), не є поважними причинами пропуску вказаного строку, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. У матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] . Разом з тим, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24.06.1983 № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування». Отже, враховуючи, що спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняла сестра позивача [PERSON] , позивачем встановлений строк для прийняття спадщини пропущений, позовні вимоги суд вважає недоведеними і підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання права власності на спадкове домоволодіння в [ADDRESS] , суд не вбачає. Позивач також просив встановити факт родинних відносин, а саме встановити, що померлий [INFO] [PERSON] доводився йому батьком. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Статтею 294 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що померлий [INFO] [PERSON] був батьком [PERSON] , [INFO] , а у свідоцтві про народження [PERSON] його батьком записаний [PERSON] . Проте аналізуючи усі досліджені докази в їх сукупності суд вважає, що в написанні у вказаному свідоцтві по батькові як « [PERSON] » є орфографічною помилкою, і вважає доведеним, що рідним батьком позивача був [PERSON] .

Outcome: partial