Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У жовтня 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про повернення примусово відібраних дітей. В обґрунтування позову посилаються на те, що відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року у [PERSON] та [PERSON] в примусовому порядку були відібрані малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Від 11 квітня 2021 року малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] влаштовані на повне державне утримання до комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини». Малолітні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебували на первинному обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, як діти, які залишились без батьківського піклування. 13 вересня 2021 року малолітні поставлені на первинний облік служби у справах дітей, як діти, які позбавленні батьківського піклування. Позивачі вказують, що проживають в [ADDRESS] . За місцем проживання житлово-побутові умови для проживання та виховання малолітніх дітей створені. Для дітей облаштована окрема кімната, в якій наявні спальні місця, стіл для виконання домашніх завдань, місце для ігор, тощо. За інформацією Нетішинського територіального центру соціального обслуговування від 22 вересня 2021 року №05/29-397 сім`я [PERSON] отримує соціальні послуги з метою подолання складних життєвих обставин, внаслідок яких відібрано дітей з сім`ї. фахівцями із соціальної роботи систематично відвідується сім`я за місцем проживання, налагоджена співпраця та взаємодія для подолання складних життєвих обставин, надається психологічне консультування та підтримка. З метою подолання алкогольної залежності позивачка [PERSON] зверталась до Острозької обласної психіатричної лікарні та здійснила медикаментозне кодування. Відповідно до довідки №2222210473 від 06 серпня 2021 року, виданою філією Хмельницького ОЦЗ, [PERSON] від 04 серпня 2021 року перебуває на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ як безробітний. Відповідно до довідки №2222210478 від 10 серпня 2021 року, виданою філією Хмельницького ОЦЗ, [PERSON] від 09 серпня 2021 року перебуває на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ як безробітна. Разом з тим, позивач [PERSON] уклав з [PERSON] цивільний договір про виконання робіт за який він отримує грошову винагороду у розмірі від 10 до 15 тисяч гривень. Позивач [PERSON] займається дистрибуцією декоративної косметики Avon та має дохід від продажу близько 1 тисячі гривень в тиждень. Позивачі зазначають, що вони всіляко намагаються знайти офіційну роботу, однак на даний момент в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ відсутні вакансії. Крім того, за інформацією комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» від 23 вересня 2021 року № 579 за весь час виховання дітей у закладі батьки [PERSON] та [PERSON] відвідували дітей 5 разів, періодично телефонують, цікавляться їхнім розвитком та станом здоров`я дітей. Під час відвідування приносили солодощі та іграшки. Позивачі зазначають що підтримують родинні стосунки з дітьми, мають намір та велике бажання постійно піклуватися про життя та здоров`я дітей. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини наведені у висновку органу опіки та піклування про доцільність повернення малолітніх та з огляду на вищевикладене позивачі вважають, що існують всі підстави для повернення дітей їм, як біологічним батькам. На підставі наведеного, посилаючись на положення ст. 170 Сімейного кодексу України, позивачі просят повернути на виховання в біологічну сім`ю батькам [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Будь-яких інших заяв від учасників справи до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 жовтня 2021 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених у ньому. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 29.10.2021 року останній подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в ній же зазначив, що позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Карназей А.І. в судовому засіданні позов визнала не заперечувала щодо задоволення такого. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачі посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час оцінки доводів суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормами права. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей. Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 серпня 2021 року відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, передавши малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , під опіку ограну опіки та піклування Нетішинської міської ради. За інформацією Нетішинського територіального центру соціального обслуговування від 22 вересня 2021 року №05/29-397 сім`я [PERSON] отримує соціальні послуги з метою подолання складних життєвих обставин, внаслідок яких відібрано дітей з сім`ї. Фахівцями із соціальної роботи систематично відвідується сім`я за місцем проживання, налагоджена співпраця та взаємодія для подолання складних життєвих обставин, надається психологічне консультування та підтримка. Згідно з акту обстеження умов проживання від 26 серпня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , батьки для виховання, розвитку та проживання дітей створили умови, у малолітніх власна кімната, облаштована необхідними меблями та інвентарем, наявний необхідний одяг та взуття. Згідно акту обстеження умов проживання від 23 вересня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , батьки для виховання, розвитку та проживання дітей створили умови, малолітні мають власну кімнату, облаштовану спальними місцями, столом для виконання домашнього завдання, наявний сезонний одяг та взуття, іграшки. Відповідно до характеристики наданою Головою ОСББ [PERSON] від 10 серпня 2021 року за серпень місяць 2021 року [PERSON] не порушував правил проживання в будинку. В квартирі не влаштовував пиятику, не заважав сусідам, з мешканцями будинку не конфліктує, привітний. Займається тимчасовими будівельними роботами. Має ділянку городу, вирощує овочі. Завжди охайний, слідкує за зовнішнім виглядом. Відповідно до довідки №2222210473 від 06 серпня 2021 року, виданою філією Хмельницького ОЦЗ, [PERSON] від 04 серпня 2021 року перебуває на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ як безробітний. Згідно довідки виданої [PERSON] від 17.10.2021 року [PERSON] працює різноробочим в період з 01.10.2021 року по 29.10.2021 року на основі цивільного договору від 01.10.2021 року. Відповідно до довідки №2222210478 від 10 серпня 2021 року, виданою філією Хмельницького ОЦЗ, [PERSON] від 09 серпня 2021 року перебуває на обліку в Нетішинській міській філії Хмельницького ОЦЗ як безробітна. З метою подолання алкогольної залежності позивачка [PERSON] зверталась до Острозької обласної психіатричної лікарні та здійснила медикаментозне кодування, що підтверджується пам`яткою про введення препарату «Торпедо-Дісульфірам». Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 29 вересня 2021 року про доцільність повернення малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на виховання батькам [PERSON] та [PERSON] враховуючи те, що позивачі змінили своє ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, орган опіки та піклування орган опіки та піклування вважає за доцільне повернути на виховання в біологічну сім1ю батькам [PERSON] та [PERSON] , малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно з інформацією комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» від 23 вересня 2021 року № 579 за весь час виховання дітей у закладі батьки [PERSON] та [PERSON] відвідували дітей 5 разів, проте періодично телефонують, цікавляться їхнім розвитком та станом дітей. Під час відвідування приносили солодощі та іграшки. Як вбачається з наявних у справі доказів, позивачами вжито заходів до виправлення способу життя після відібрання малолітніх дітей. При цьому вони вживали активні дії, що свідчить про їхнє щире бажання створити нормальні умови для дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків. На підставі викладеного судом встановлено, що відпали причини, які стали підставою для відібрання малолітніх дітей. Тому наявні підстави до повернення малолітніх дітей в родину до біологічних батьків. Відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дітей і повернення їх тому, з ким вони проживали. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність допустити рішення до негайного виконання.

Outcome: approved