Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «СК «Універсальна» (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2014 року близько 19 години 30 хвилин біля будинку [ADDRESS], сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номерний знак [NUMBER], який рухався під керуванням [PERSON] та нерухомих транспортних засобів Opel Combo, державні номерні знаки: [NUMBER] та [NUMBER], власником яких є позивач. 13 жовтня 2014 року в місті Свалява, Закарпатської області, співробітниками страхової компанії «Універсальна» було оглянуто пошкоджені транспортні засоби і зроблено фотознімки пошкоджень. 16 жовтня 2014 року позивачем було подано дві заяви щодо кожного автомобіля окремо, про відшкодування матеріальної шкоди, отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з вимогою про відшкодування шкоди. 10.04.2015 року позивачем було отримано відповідь від відповідача, в якій йшлося про неможливість відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з тим, що власник транспортного засобу, який допустив зіткнення, зробив це внаслідок непереборної сили, що призвело до смерті останнього. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, як суму страхового відшкодування у розмірі 12454,73 грн.; грошові кошти, витрачені на правову допомогу у сумі 5000,00 грн.; грошові кошти за проведення експертної оцінки матеріальної шкоди в розмірі 500,00 грн. та суму сплаченого судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Заперечення долучено до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 10.10.2014 року близько 19 години 30 хвилин, громадянин [PERSON], [INFO], керуючи автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER], і рухаючись по автодорозі «Перечин-Свалява-Липча» з м. Свалява на с. Дусино Свалявського району, на ділянці 57 км. + 200 м. виїхав за межі проїжджої частини і зіткнувся з огорожею дворогосподарства [ADDRESS], після чого [PERSON], автомобілем швидкої медичної допомоги доставлений в Свалявську ЦРЛ, де за відсутності в нього тілесних ушкоджень було констатовано його смерть. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.10.2014 року отримали пошкодження нерухомі транспортні засоби Opel Combo, державні номерні знаки: [NUMBER] та [NUMBER], власником яких є позивач. Постановою від 12.10.2014 року слідчого СВ Свалявського РВ (по обслуговуванню Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області капітана міліції Пилип М.Д. було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014070150000921 від 11.10.2014 року, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки смерть [PERSON] настала не в результаті участі в дорожньо-транспортній пригоді чи впливу сторонніх осіб, а в результаті природних причин (а.с.11-12). Крім того, у вищезазначеній постанові про закриття кримінального провадження від 13.10.2014 року зазначено, що під час судово-медичного дослідження трупа [PERSON] ознак його насильницької смерті не виявлено. Згідно даних «Лікарського свідоцтва про смерть» № 140 від 11.10.2014 року, причиною смерті [PERSON] стали набряк легень, гостра серцево-судинна недостатність, гострий інфаркт міокарда (а.с.11-12). Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна». Позивач звернувся до відповідача з заявами від 16 жовтня 2014 року, у яких просив відшкодувати матеріальний збиток, отриманий в результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.6-7, 8-9). Листом ПАТ «СК «Універсальна» від 26.03.2015 року № 0084/1 позивачу було відмовлено у відшкодуванні шкоди, оскільки ДТП відбулася з причин та умов, що не залежали від діяння водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] (а.с.40). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно п. 32.1 ст. 32 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили (п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Поняття непереборної сили розкривається у ч. 1 ст. 263 ЦК України, відповідно до якої непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, наданих пояснень та матеріалів справи, враховуючи те, що постановою від 12.10.2014 року було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014070150000921 від 11.10.2014 року, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд прийшов до висновку, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок непереборної сили, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування, а тому, враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed