Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок удаваними. В подальшому позивач позов уточнила та залучила до справи у якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , та третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Позивач в своїй остаточній позовній заяві просила суд: - Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1236 - удаваним правочином; - Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1239 - удаваним правочином; - Застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним, а саме визнати, що дійсно [PERSON] , в особі представника, [PERSON] , (як дарувальник) та [PERSON] , (як обдарований) 14 липня 2012 року уклали договір дарування земельної ділянки площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] ; - Застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним, а саме визнати, що дійсно [PERSON] , в особі представника, [PERSON] , (як дарувальник) та [PERSON] , (як обдарований) 14 липня 2012 року уклали договір дарування земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] ; - Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] ; - Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] ; - Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ автомобіля «HONDA CR-V», держаний № [NUMBER] , колір «червоний» 2012 року випуску; - Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ побутової техніки та меблі, що знаходяться в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість якої становить 501 800 гривень, Ѕ якої становить : 250 900 гривень; - Виділити [PERSON] , автомобіль «HONDA CR-V», держаний № [NUMBER] , колір «червоний» 2012 року випуску, ринкова вартість якого становить 364 629 гривень; - Виділити [PERSON] побутову техніку та меблі, що знаходяться в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість якої становить 501 800 гривень; - Визнати договір купівлі-продажу від 25.08.2016 року нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - удаваним в частині покупця [PERSON] ; - Застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним в частині покупця, а саме визнати покупцем за договором купівлі-продажу від 25.08.2016 року нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] ; - Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя нежитлові приміщення 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - Стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 16 червня 2010 року по 07.07.2017 року вона з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . З весни 2011 року по грудень 2016 року позивач, відповідач [PERSON] та їх дитина проживали разом у квартирі за адресою [ADDRESS] . Позивач вказувала, що 01 грудня 2016 року відповідач [PERSON] вигнав її з дитиною з квартири. Позивач зазначала, що в шлюбі 14.07.2012 році разом з відповідачем [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] . Позивач посилалась, що вказані правочини є удавані, та вона не передавала гроші за ці земельні ділянки продавцю, та що насправді вказані земельні ділянки були подаровані їй її бабусею [PERSON] , а договори дарування не були укладені, бо відповідач [PERSON] наполіг на формальному оформленні саме договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Також позивач зазначала, що у період шлюбу за спільні сумісні кошти позивачем та відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль марки HONDA CR-V, державний номер [NUMBER] , колір червоний, 2012 року випуску. Титульним володільцем автомобіля є позивач, проте з моменту припинення шлюбних відносин вказаний автомобіль залишився у відповідача [PERSON] та у користування позивачу не надається. Позивачем зазначено перелік побутової техніки та меблів, що зі слів позивачки були придбані позивачем та відповідачем [PERSON] у період шлюбу, та загальна вартість яких складає 501 800,00 грн. Також посилалась, що 25.08.2016 року вона та відповідач [PERSON] придбали нежитлові приміщення 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте на прохання відповідача договір купівлі-продажу зазначених приміщень було оформлено на мати відповідача [PERSON] . Позивач вказувала, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень є удаваним в частині покупця [PERSON] , а дійсними покупцями за вказаним договором є позивач та відповідач [PERSON] , а отже ці приміщення є спільною сумісною власністю колишнього подружжя та підлягають ролзподілу. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що дійсно 14.07.2012 року подружжям (позивачкою та відповідачем) на ім`я позивачки [PERSON] було придбано за договорами купівлі-продажу 2 земельні ділянки. Відповідач посилався, що наявність родинних зв`язків між продавцем та покупцем за договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 14.07.2012 року не є підставою для визнання їх удаваними та в жодному випадку не підтверджує факту укладання договорів дарування, та не підтверджує обставини зазначені позивачкою з приводу удаваності правочинів. Відповідач [PERSON] зазначав, що відповідно до довіреності від 08.02.2012 року на підставі якої в інтересах продавця [PERSON] діяв відповідач [PERSON] , в останнього не було повноважень на передання в дар будь якого майна від імені довірителя [PERSON] , а було право продавати майно від її імені. Вказував на необґрунтованість посилань позивачки, що він примусив або наполіг її укласти саме договір купівлі-продажу вказаних ділянок, бо продавець та покупець за договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 14.07.2012 року мали можливість укласти саме договори дарування, та будь-яка згода чоловіка позивачки на укладання такого договору не була б потрібна та не вимагалась відповідно до чинного на той час законодавства. З метою укладання договорів купівлі-продажу та отримання майна в спільну сумісну власність відповідач [PERSON] надав свою згоду на придбання майна його дружиною. Відповідач вказував, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок удаваними та відповідно застосування правових наслідків визнання правочинів удаваними - також заявлено з пропуском позовної давності. Відповідач [PERSON] визнав позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину автомобіля набутого в шлюбі за спільні грошові кошти. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначає, що у 2009 році батько відповідача [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.08.2009 року, наданим до суду. Всі меблі, вся техніка що знаходяться в вищевказаній квартирі купувались також власниками цієї квартири батьками відповідача [PERSON] та [PERSON] , вони повністю провели всі ремонтні роботи та купили всі необхідні меблі та техніку. Позивач та відповідач [PERSON] переїхали проживати в квартиру батька відповідача в якій було вже повністю проведені всі ремонті роботи, придбана вся техніка та меблі, тобто на момент переїду в квартиру в середині-кінці 2011 року квартира повністю була облаштована за кошти батька відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставину придбання меблів та техніки будь-ким із сторін та ще й період шлюбу, не надано ні чеків ні квитанцій про придбання зазначеного переліку рухомого майна, тобто доказів знаходження зазначеного нею майна у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначає, що 25.08.2016 року саме мати відповідача [PERSON] придбала за свої власні кошти за договором купівлі-продажу нежитлові приміщення 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та відповідно позивач та відповідач [PERSON] не мають жодного відношення до цих приміщень. Відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання автомобіля марки «HONDA CR-V» державний номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, 2012 року випуску, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу виданий на ім`я [PERSON] 21.08.2013 року Центом №1 надання послуг пов`язаних з використанням авто засобів м. Харкова - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву , в якому він визнав позовні вимоги в частині: - Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1236 - удаваним правочином. - Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1239 - удаваним правочином. - Застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним, а саме визнати, що дійсно [PERSON] , в особі представника, [PERSON] , (як дарувальник) та [PERSON] , (як обдарований) 14 липня 2012 року уклали договір дарування земельної ділянки площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] - Застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним, а саме визнати, що дійсно [PERSON] , в особі представника, [PERSON] , (як дарувальник) та [PERSON] , (як обдарований) 14 липня 2012 року уклали договір дарування земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] . - Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] - Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що її чоловік [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Та відповідно вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя : [PERSON] та [PERSON] . Для того, щоб здавати квартиру в оренду, з кінця 2009 року до середини 2011 року відповідачем [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] за спільні кошти проводився ремонт та куплялась уся необхідна техніка та меблі. Для того, щоб позивач та відповідач [PERSON] могли назбирати власні кошти на придбання власної квартири, відповідач [PERSON] з її чоловіком [PERSON] дозволили пожити їм у їх квартирі. Також відповідач [PERSON] зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що б підтверджували придбання зазначених меблів та побутової техніки будь-ким з сторін у період шлюбу. Також відповідачем [PERSON] вказано, що саме вона є власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно має статус спільної сумісної власності відповідача [PERSON] , бо [PERSON] , під час купівлі вказаних приміщень [PERSON] надав нотаріально завірену згоду на купівлю вказаних приміщень. Знову ж відповідач [PERSON] вказує, що позивачем не надано жодних доказів, що нею та відповідачем купувались вказані нежитлові приміщення. Третьою особою [PERSON] була надана суду заява про розгляд справи без її участі та письмові пояснення, зокрема у яких вона зазначає, що між нею та саме відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До укладення цього договору відповідач [PERSON] неодноразово приїжджала на огляд приміщень разом зі своїм чоловіком, вони діяли спільно, обговорювали майбутню покупку, будували плани щодо неї на майбутнє, казали, що у спільній сумісній власності в них вже є нерухомість, що таким чином вони отримують додатковий заробіток від здавання в оренду нерухомості. Крім третьої особи (продавця), покупця, [PERSON] та її чоловіка, [PERSON] при укладанні даного договору купівлі-продажу нерухомості не були присутні ані позивач, ані відповідач [PERSON] . [PERSON] в свою чергу надав письмову згоду на придбання нерухомості його дружиною. Третя особа зазначає, що з позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] вона не знайома та обставини викладені позивачкою [PERSON] у позовній заяві стосовно укладання договору купівлі-продажу від 25.08.2016 року нежитлових не відповідають дійсності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/15236/17 від 01 листопада 2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі, призначено судове засідання на 13.12.2017 року о 14 год. 00 хв. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/15236/17 від 13 лютого 2018 року відмовлено в об`єднанні в одне провадження позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна подружжя та позову [PERSON] до [PERSON] про визначення права спільної сумісної власності, розподіл майна подружжя Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/15236/17 від 26 червня 2018 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи за первинним позовом [PERSON] ; задоволено клопотання відповідача [PERSON] та об`єднано в одне провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ майна подружжя та позову [PERSON] до [PERSON] про визначення права спільної сумісної власності, розподіл майна подружжя; задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Прядко Олесі Сергіївни ( [ADDRESS] ) інформацію чи звертались після укладання двох договорів купівлі - продажу земельних ділянок від 14 липня 2012 року до нотаріуса покупець [PERSON] , продавець [PERSON] , представник продавця за довіреністю [PERSON] з письмовими або усними заявами про розірвання вказаних договорів купівлі - продажу або з заявами про внесення змін у вказані договори купівлі- продажу земельних ділянок закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справу на 18 вересня 2018 року о 10 год. 00 хв. В судовому засіданні представники [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги в частині тих, що вони підтримали, в частині представник позивача [PERSON] просила залишити позовні вимоги без розгляду. Представник відповідачів [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та наполягала на задоволенні позовних вимог її довірителя [PERSON] , визнала в частині позовних вимог щодо поділу автомобілю. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. З 16 червня 2010 року по 07 липня 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року по справі №638/4923/17, яке набрало законної сили 07.07.2017 року, шлюбі між ними розірвано. В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилась дитина [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28 березня 2017 року. Під час судового засідання 03.10.2019 року, після початку розгляду справи по суті, представник позивача заявила клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнати за [PERSON] права власності на Ѕ побутової техніки та меблі, що знаходяться в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість якої становить 501 800 гривень, Ѕ якої становить : 250 900 гривень, позовну вимогу про видення [PERSON] , автомобілю «HONDA CR-V», держаний № [NUMBER] , колір «червоний» 2012 року випуску, ринкова вартість якого становить 364 629 гривень, та позовну вимогу про виділення [PERSON] побутову техніку та меблі, що знаходяться в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість якої становить 501 800 гривень, судом не може бути задоволено це клопотання так як вказане клопотання заявлене представником позивача після початку розгляду справи по суті. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Так як представники позивача не підтримали вказані позовні вимоги, суд вважає за необхідне в задоволенні вказаних позовних вимог - відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1236 ; та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1239. Судом встановлено, що автомобіль «HONDA CR-V» державний номер [NUMBER] , червоного кольору, 2012 року випуску було придбано сторонами на ім`я [PERSON] 21.08.2013 року, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу виданого центром № 1 надання послуг пов`язаних з використанням автозасобів м. Харків, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Обставина того, що спірний автомобіль перебуває у спільній сумісній власності подружжя визнано сторонами цієї справи. У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Позивачем та відповідачем [PERSON] визнано ту обставину, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, та що у порядку поділу майна подружжя за позивачем залишається право власності на Ѕ частину цього автомобіля, а за відповідачем [PERSON] визнається право власності на Ѕ частину автомобіля. На підставі вказаних сторонами доводів та наданих доказів, обставин справи суд приходить до висновку про відсутність у суду підстав для визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 14.07.2012 року, що укладені між позивачем [PERSON] та [PERSON] від 14.07.2012 року - удаваними, на підставі наступного: Продавцем за вказаними договорами купівлі-продажу земельних ділянок вказана [PERSON] від імені якої за дорученням діяв [PERSON] , покупцем за вказаними договорами - [PERSON] . Відповідно до змісту довіреності від 08.02.2012 року на підставі якої та в інтересах [PERSON] діяв [PERSON] , в п.1, якої серед повноважень наданих представнику визначено: «що цією довіреністю уповноважую [PERSON] , який проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] представляти мої інтереси та вести від мого імені справи: управляти і розпоряджатись усім належним мені на праві власності рухомим і нерухомим майном на території України, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, в тому числі житловими будинками, квартирами, нежитловими будівлями та приміщеннями, земельними ділянками, гаражами, транспортними засобами, цінними паперами, укладати усі не заборонені законом угоди, договори щодо управління та розпорядження майном, у тому числі: купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, передавати в заставу (іпотеку) за моїми зобов`язаннями, і приймати у заставу (іпотеку) будь-яке майно, здійснювати розрахунки по укладених угодах, договорах, укладати угоди про розірвання, припинення та зміну умов договорів та угод» Отже, всупереч наведеним доводам позивача про її та її бабусі [PERSON] намір укласти саме договори дарування, у представника за довіреністю [PERSON] навіть не було повноважень на передання в дар будь якого майна від імені довірителя [PERSON] , лише право на прийняття в дар майна. Відповідно до Глави 4 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції яка діяла на час посвідчення договору купівлі-продажу, що мало місце 14.07.2012 року) в п.2 зазначено, вимоги до змісту довіреності, а саме : п.п.2.1. Порядку зазначено, що у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. п.п.2.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 ( в редакції на час посвідчення договорів) зазначено, що у довіреності на укладання договору дарування обов`язково зазначаються прізвище, ім`я, по батькові або повне найменування обдаровуваного. У разі невиконання такої умови довіреність є нікчемною. В змісті довіреності від 08.02.2012 року не вказано ні права передавати в дар нерухоме майно, також не встановлено обов`язкових відомостей, що мають бути зазначені у довіреності на укладання договору дарування, та відповідно наявність яких впливає на її чинність, та підтверджує дійсне волевиявлення учасника правочину. Обставина оплати за договорами купівлі-продажу земельних ділянок підтверджується розділом 2 кожного з договорів купівлі-продажу від 14.07.2012 року, також факт передачі та отримання оплати за договором підтверджується підписами сторін на цьому договорі. Так, за земельну ділянку площею 0,0689 га , садівниче товариство «Колос» ділянка № [NUMBER] було сплачено 12402 гривні, які покупець передав продавцю в особі представника при укладанні договору купівлі-продажу 14.07.2012 року та підписанням продавця (в особі представника) цього договору свідчить про проведення з ним розрахунку в повному обсязі та про відсутність з його боку будь-яких претензій фінансового характеру відносно покупця. Аналогічно було здійснено розрахунок і за ділянку № [NUMBER] площею 0,0501 га вартість якої склала 9018 гривень. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 4.2. Договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 14.07.2012 року продавець та покупець після ознайомлення з проектом цього договору заявляють та гарантують один одному та іншим особам, що: за своїм змістом він повністю відповідає їх волевиявленню, вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Відповідно до п. 4.2 Договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 14.07.2012 року покупець доводить до відома продавця (в особі представника), що згода на купівлю нерухомого майна надана її чоловіком, [PERSON] , підпис на якій засвідчено в нотаріальному порядку 14.07.2012 року ПН ХМНО Прядко О.С., зареєстровано в реєстрі №1235. Представником позивача в судовому засіданні 03.10.2019 року визнано, що за весь період з моменту укладання договорів купівлі-продажу та до дня смерті продавця за вказаними договорами, будь хто із сторін вказаних правочинів, так і представник продавця за довіреністю - не звертались до нотаріуса, що посвідчував вказані договори ПН ХМНО Прядко О.С. ні з заявами про внесення змін в договори купівлі-продажу, ні з заявами про розірвання вищевказаних договорів. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Удаваним є правочин, що вчиняється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладанні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу квартири, що насправді є договором застави в забезпечення повернення позики або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставлене майно в судовому порядку). Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників (обох сторін) які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Удаваному правочину притаманні наступні ознаки: 1) розбіжність між волею та її зовнішнім виявом, яка є результатом навмисних дій учасників правочину; 2) мета - одержання певної користі учасниками правочину або одним із них; 3) настання інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені договором (Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ВСУ від 24.11.2008 року). Суд зазначає, що позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів про те, що вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок від 14.07.2012 року є удаваними. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1236 - удаваним правочином, та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка [NUMBER] від 14.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., 14.07.2012 року, за реєстровим № 1239 - удаваним правочином - не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] в частині застосування правових наслідків визнання правочинів купівлі-продажу земельних ділянок удаваними, а саме визнати, що дійсно [PERSON] , в особі представника, [PERSON] , (як дарувальник) та [PERSON] , (як обдарований) 14 липня 2012 року уклали договори дарування земельних ділянок: площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] ; та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0689 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1418, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0501 га, кадастровий номер якої 6321655800:05:001:1417, яка розташована на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, садівнице товариство «Колос», ділянка № [NUMBER] - є похідними позовними вимогами, так як їх задоволення залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної), що передбачено абз.2 ч.1 ст. 188 ЦПК України, де надається визначення похідної позовної вимоги. Таким чином, у зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу від 14.07.2012 року земельних ділянок - удаваними є основними позовними вимогами, то відповідно позовні вимоги про застосування наслідків визнання правочинів удаваними та визнання на цій підставі за позивачем права особистої приватної власності вказаного майна є - похідними позовними вимогами, та їх задоволення залежить саме від задоволення основної позовної вимоги. Таким чином суд відмовляючи в задоволенні основних позовних вимог відмовляє і в задоволенні похідних позовних вимог позивачки [PERSON] . Судом встановлено, що 25.08.2016 року мати відповідача [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено нотаріально ПН ХМНО Шаульською Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 1051, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Право власності за [PERSON] зареєстровано належним чином 25.08.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , інформаційна довідка станом на 27.09.2017 рік знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до п. 4 вказаного договору майно відчужується за 120 000,00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу нежитлових приміщень на укладення договору є згода чоловіка покупця - [PERSON] , про що є його заява відповідно до змісту, справжність підпису на якій засвідчено ПН ХМНО Шаульскою Н.І. 25 серпня 2016 року за реєстровим №1046, що зберігається в справах приватного нотаріуса, який посвідчив цей договір. Відповідно до п. 13 договору купівлі-продажу нежитлових приміщень продавець та покупець підтверджують, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину , не є зловмисним та відповідає нашим дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. Згідно ст. 235 ЦК України, зазначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до роз`яснень наданих в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON] вказує, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в частині покупця є удаваною угодою. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так позивач вказувала, що відповідач [PERSON] не мала коштів для придбання спірних нежитлових приміщень. Проте відповідачем [PERSON] було надано докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] та її чоловік [PERSON] мали власні кошти на придбання спірних нежитлових приміщень у спільну сумісну власність , а саме копію звіту ФОП [PERSON] за 2006 рік до ДПІ (сума доходу за 2006 рік 347 491 грн.), копію звіту ФОП [PERSON] за 2007 рік до ДПІ (сума доходу за 2007 рік 325 310 грн.) , копію довідки про доходи ФОП [PERSON] з ДПІ виданої 16.02.2018 року (дохід за 2008 рік - 298 071 грн., дохід за 2009 рік - 342 415 грн., дохід за 2010 рік - 419 029 грн.), копію звіту ФОП [PERSON] за 2010 рік до ДПІ (сума доходу 419 029 грн.), копію звіту ФОП [PERSON] за 2011 рік до ДПІ (сума доходу 149 968 грн), копію податкової декларації ФОП [PERSON] за 2012 рік (сума доходу 181 035 грн.), копію податкової декларації ФОП [PERSON] за 1 квартал 2013 року (сума доходу 48 000 грн.), копію податкової декларації ФОП [PERSON] за 2013 рік (сума доходу 332 000 грн.), копію податкової декларації ФОП [PERSON] за 2014 рік (сума доходу 432 000 грн.), копію податкової декларації ФОП [PERSON] за 2015 рік (сума доходу 216 000 грн), Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відносно [PERSON] . Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 61-1, 61-2, 61-5, 61-5, 61-6, 61-8 в літ. «А-5» загальною площею 55,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є удаваним в частині покупця та що саме позивачем разом з відповідачем [PERSON] було придбано ці приміщення. Оскільки позовна вимога [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 25.08.2016 року нежитлових приміщень - удаваним в частині покупця є основною позовною вимогою то відповідно позовні вимоги про застосування наслідків визнання правочину удаваним та визнання на цій підставі за позивачкою права власності на Ѕ частину вказаного майна є - похідними позовними вимогами, та їх задоволення залежить саме від задоволення основної позовної вимоги. Окрім цього, важливо зазначити, що не можна вважати наслідком удаваного правочину визнання його недійсним у частині суб`єкта (покупця), оскільки статтею 235 ЦК України визначено можливість визнання удаваним саме правочину. Визнання правочину удаваним в частині суб`єкта правочину вказаною нормою права на яку посилається позивачка, як на підставу цієї вимоги - не передбачено, як і не передбачено можливості застосувати інших правових наслідків, окрім поширення на правовідносини сторін норм, що регулюють прихований правочин. Таким чином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Позивач, заявляючи вимогу про визнання договору удаваним, має довести: -факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; -спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; -настання між сторонами правочину інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто, позивач повинен довести, що за удаваним договором сторони свідомо, з певною метою, документально оформили договір купівлі-продажу, але насправді між ними існують інші правовідносини притаманні іншому договору. Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). За правилами статей 133, 141 ЦПК України судові витрати вважати сплаченими сторонами. На підставі викладеного і

Outcome: partial