Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року, в якій просив роз'яснити рішення суду в частині визначення порядку перенесення із Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON], зазначити механізм та послідовність виконання рішення суду, визначити порядок перенесення Державною реєстраційною службою України відомостей щодо прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] на гаражі [ADDRESS] У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги заяви про роз'яснення рішення, просила таку задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, зазначив, що у своїй заяві позивач фактично порушив питання про зміну рішення суду та просить вирішити позовні вимоги, які не були предметом розгляду під час вирішення справи по суті. Інші особи, які брали участь у розгляді справи, у судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) державного виконавця не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, судом встановлено наступне. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року позов [PERSON] задоволено, визнано недійсними договір купівлі-продажу (гаражу) гаражного боксу [ADDRESS] укладений 21 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу (гаражу) гаражного боксу [NUMBER] блок И, площею 20,10 кв.м., розташованого за наведеною адресою, укладений 21 травня 2012 року між відповідачами. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 квітня 2013 року рішення суду першої інстанції було скасовано, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 квітня 2013 року скасовано, залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року. Відповідно до ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги у заяві про роз'яснення судового рішення, заявник посилається на труднощі, які виникли під час примусового виконання рішень судів про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики. Оскільки у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, адміністратором якого було Київське МБТІ, залишився не скасованим запис про державну реєстрацію прав власності на спірні об'єкти рухомого майна на ім'я [PERSON], запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім'я [PERSON] не внесений, позивач позбавлений можливості звернути стягнення на спірні гаражні бокси в рахунок погашення заборгованості по договорам позики. Позивач вказує, що рішенням суду першої інстанції встановлено факт належності зазначених гаражних боксів відповідачу [PERSON], такий факт доказуванню не підлягає. Однак виконати таке рішення у примусовому порядку неможливо, оскільки рішення є незрозумілим в частині порядку його виконання, тобто не визначено порядок перенесення із Реєстру право власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] Під час розгляду справи суд дійшов висновку про недійсність оспорюваних правочинів (договорів купівлі-продажу гаражів, укладених між відповідачами) як таких, що в момент свого вчинення не відповідали положенням ст. 228 ЦК України. Позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочинів позивачем не заявлялися, за власною ініціативою судом застосовані такі наслідки не були. Відтак, заявником порушено питання про внесення в рішення суду нових даних, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду. Висновки місцевого суду, викладені в рішенні Оболонського районного суду м.Києва від 13 лютого 2013 року, є чіткими, зрозумілими, додаткового роз'яснення не потребують. Ускладнень при реалізації вказаного судового рішення судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про роз'яснення рішення суду.

Outcome: dismissed