Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики в загальній суму 114 189 грн. 97 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 1 листопада 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким останній отримав від нього у борг 4400 доларів США, які повинен був повернути до кінця листопада 2012 ркоу: половину до 15 листопада, а іншу частину до кінця того ж місяця. Посилаючись на те, що станом на день подання позову до суду борг так і не був повернутий, тому просив винести рішення про його стягнення на свою користь у сумі 104 500 грн., в розрахунку за курсом НБУ 23 грн. 75 коп. за 1 долар США на 1 квітня 2015 року, та 3% річних в сумі 9689 грн. грн. 97 коп., тобто всього 114 189 грн. 97 коп., та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити Відповідач в судовому засідання позов визнав та не заперечував проти його задоволення, підтвердив, що отримав кошти у борг, але через життєві труднощі не зміг їх повернути. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема, з дії та вчинків осіб. Так, 1 листопада 2012 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в борг 4400 доларів США, які зобовязався повернути частинами: половину цієї суми до 15 листопада 2012 року, а іншу половину до кінця листопада 2012 року. На підтвердження передачі коштів у борг [PERSON] склав письмову розписку. З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка підтверджує отримання [PERSON] в борг грошових коштів та укладення договору позики. Відповідно до ст.ст. 204 та 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. З такого суд вбачає, що підстав вважати недійсним укладений між сторонами договір позики через недотримання його форми немає. Положення ст. 1051 ЦК України вказують на те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві грошові кошти у такій же сумі у якій вони були отримані, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідачем до цього часу борг не повернуто, тому він підлягає стягненню в повному обємі, в тому числі і 3% річних, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved