Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Електромаш», в якому з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату з 02.03.2011 року по 01.03.2013 року в сумі 20968,8 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 10484,4 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з 02.03.2011 року по 01.03.2013 року працював в ТОВ «Авто-Електромаш» на посаді слюсаря контрольно-вимірювальних приладів і автомашини. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату за весь період роботи на вказаній посаді. Вимоги позивача про необхідність розрахунку відповідачем проігноровано, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача з урахуванням заяви про уточнення позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Раніше позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02.03.2011 року по 01.03.2013 року працював в ТОВ «Авто-Електромаш» на посаді слюсаря контрольно-вимірювальних приладів і автомашин (накази 20 від 02.03.2011 року та № 17-к від 01.03.2013 року). Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що на підтвердження позовних вимог представником позивача не надано суду жодних доказів, суд вважає, що в судовому засіданні не було доведено те, що відповідачем при звільненні [PERSON] не здійснено виплату всіх належних йому платежів. До того ж позовні вимоги не підтвердженні обґрунтованими розрахунками з посиланням на норми чинного законодавства, що врегульовують правовідносини з приводу оплати праці.

Outcome: dismissed