Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У жовтні 2014 року Херсонська міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати недійним договір купівлі-продажу склопунту [ADDRESS], укладеного 20.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2007 року набув право власності на склопункт [ADDRESS]. У той же день право власності зареєстровано у Херсонському державному БТІ, яким майно інвентаризоване та паспортизоване. Оспорюваний договір купівлі-продажу порушує право власності територіальної громади міста Херсона, оскільки відповідач [PERSON] претендує фактично на комунальне майно, посилаючись на наявність оспорюваного правочину. Оскільки правова підстава виникнення права власності на зазначене маймо у продавця на час звернення до суду є недійсною, позивач вважає, що усі наступні угоди укладені з приводу спірного майна у подальшому є також недійсними. У судове засідання представник позивача не з'явилась, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, та письмові заперечення, згідно яких проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає не задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13.05.2014 року у справі № 3-14гс14, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. При цьому у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними порушене право підлягає захисту. З письмових доказів, долучених до матеріалів справи представником відповідача, вбачається, що про існування договору купівлі-продажу від 20.07.2007 року позивачу було відомо ще в 2008 році, коли вирішувалось питання про передачу відповідачу [PERSON] в оренду земельної ділянки під склопунктом № 19. Крім того, рішенням міської ради від 24.06.2011 року фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки по [ADDRESS] під скло пунктом. При цьому жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску позовної давності позивачем не надано. Враховуючи те, що під час розгляду цієї справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим, суд вважає, що в замовленні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed