Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом. Вимоги якого обґрунтовує тим, що 21 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними з 2011року. На думку позивача подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 2000 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . У судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду подала заяву, у якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву у якій вказав, що всі позовні вимоги визнає та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, 21 липня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №265. Після шлюбу прізвища у подружжя [PERSON]. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21 липня 2012 року серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області. (а.с.6). Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач не бажають жити однією сім'єю та відновлювати відносини. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обгрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин [PERSON] зобов'язаний утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач проживає окремо від дитини, а фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням обставин встановлених під час судового розгляду справи та вимог ст. 182-184 СК України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню та необхідно визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн. сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн. на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України. У відповідності до п.1. ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Outcome: approved