Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У квітні 2013 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просив вселити його в квартиру [ADDRESS], а також зобов'язати Відповідача не чинити йому перешкод у користуванні зазначеною квартирою. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що з Відповідачем вони були одружені з 30 січня 1998 року по 11 квітня 2008 року, від шлюбу мають сина [PERSON]. Позивач зазначає, що 15.12.2000р. він отримав на своє ім'я обмінний ордер на жиле приміщення - однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі він був зареєстрований разом з Відповідачем, їх спільним сином та своєю матір'ю [PERSON]. Позивач зазначає, що з 2007 року вони їх стосунки з Відповідачем погіршились, між ними постійно виникали серйозні сварки, у зв'язку з чим Позивач звернувся до суду з позовом про розлучення. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.04.2008р. шлюб між сторонами було розірвано, а 24.02.2009р. розірвання шлюбу було відповідним чином зареєстроване.. Позивач вказує, що в лютому 2009 року він отримав травму, а саме: перелом правої плечової кістки. Враховуючи, що його тоді ще дружина відмовила у наданні будь-якої допомоги, він був змушений звернутися до своєї матері [PERSON], яка на той час проживала за адресою: [ADDRESS]. У березні 2009 року Позивач, як він зазначає, отримав ще одну травму: перелом ноги, після якого протягом кількох місяців вимушений був пересуватись на милицях. Під час лікування догляд за Позивачем здійснювала мати, у якої він проживав. Після цього Позивач, з його слів, також не зміг повернутись в квартиру за місцем реєстрації, оскільки доглядав свою бабусю [PERSON], а в подальшому був призначений її піклувальником. Позивач вказує, що після свого видужання він намагався потрапити в квартиру [ADDRESS], в якому був зареєстрований, проте відповідач замки на вхідних дверях були змінені Відповідачем, яка стала проживати в квартирі разом зі співмешканцем громадянином Німеччини [PERSON], з яким в 2012 році одружилась. Позивач звертає увагу суду на те, що в 2012 році Відповідач звернулась до суду із заявою про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, проте у своєму рішенні від 06.02.2012р. суд встановив, що [PERSON] був відсутній в квартирі з поважних причин, і це стало підставою для відмови у позові. Таким чином, як вважає Позивач, судом було підтверджене його право користування квартирою [ADDRESS], у зв'язку з чим він звертається до суду з вимогами про його вселення у квартиру, оскільки [PERSON] цьому перешкоджає. У судовому засіданні Позивач та його представники позов підтримали, просили суд його задовольнити. Звертали увагу суду на те, що право користування житлом підтверджене судовим рішенням, і підстав для обмеження у реалізації цього права Позивач не вбачає. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягаючи на тому, що [PERSON] добровільно залишив квартиру, а тому, на її думку, втратив право користування нею. Крім того, Відповідач зазначила, що на сьогодні в однокімнатній квартирі проживає вона з новим чоловіком [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], відносно якого Позивача було позбавлено батьківських прав. Крім того, [PERSON] хворіє на псоріаз, і згідно з довідкою лікаря з огляду на стан свого здоров'я взагалі не може проживати в одній кімнаті з іншими членами своєї сім'ї. За таких обставин проживання у квартирі [PERSON] не тільки є фізично неможливим, а і безперечно зашкодить, на її думку, фізичному та психічному здоров'ю дитини. Представник Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи міститься письмово викладена його позиція про можливість вирішення справи лише в залежності від рішення суду про позбавлення Позивача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON]. Від неповнолітнього [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він категорично заперечував проти вселення в квартиру, в якій він проживає з матір'ю, Позивача, який позбавлений батьківських прав щодо нього, підкреслюючи, що той є сторонньою особою Заслухавши пояснення Позивача та його представників, Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що у відповідності до ордеру №223 від 15.12.2000р. [PERSON] з сім'єю в складі 3 осіб була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 12,4 кв.м. (а.с. 116) У відповідності до довідки ВСП «Відрадненський» від 04.12.2012р. [PERSON] є зареєстрований у вказаній квартирі з 04.01.2001р. (а.с. 118) Крім нього зареєстрованими у квартирі є його колишня дружина [PERSON], його неповнолітній син [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 117) Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.02.2013р., яке набрало чинності, в справі №2609/24728/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням (зазначеною квартирою) у задоволені позову було відмовлено. При цьому було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживали у квартирі [ADDRESS] з поважних причин, а то му не втратили право користування даним житлом. (а.с. 119 - 123) Наполягаючи на своєму праві проживання у квартирі та наявність перешкод у здійсненні такого права з боку [PERSON], Позивач просить суд захистити таке його право від протиправних посягань з боку Відповідача. У відповідності до положень ст.9 Житлового кодексу Української РСР до прав наймача та членів його сім'ї належить право безстроково користуватись жилим приміщенням відповідно до його призначення та умов договору. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Таким чином, житлові права наймачів квартир (членів їх сімей) не абсолютними, і вони можуть бути обмеженими, якщо їх здійснення призводить до порушення прав інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], хворіє на поширений псоріаз бляшкової форми у стаціонарній стадії, зимовий тип. Згідно з п.3 Розділу VII Наказу МОЗ УРСР №52 від 08.02.1985р. «Про затвердження переліку хронічних захворювань, при яких особи, що на них страждають, не можуть проживати у комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї» до таких захворювань належить псоріаз. Як вбачається з довідки Лікарської консультативної комісії Дитячої клінічної лікарні №4 [PERSON] за станом здоров'я не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. (а.с. 147) Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини. Статтею 18 зазначеного Закону визначено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. За таких обставин вселення [PERSON] в квартиру з лише однією житловою кімнатою площею 12,4 кв.м, в якій вже фактично проживають [PERSON], її чоловік [PERSON] та неповнолітній [PERSON], стан здоров'я якого не дозволяє проживати в одній кімнаті з іншими особами, матиме наслідком порушення гарантованих державою прав дитини на здоров'я та належні санітарно-побутові побутові умови проживання. Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року, яке набрало чинності, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] у зв'язку з ухиленням ним від виконання своїх батьківських обов'язків. Положення статті 114 Житлового кодексу Української РСР встановлюють обмеження у праві користування житлом для громадян, яких позбавлено батьківських прав відносно дітей, з якими вони проживають. Зокрема, презюмуючи неможливість спільного проживання таких осіб і дітей, законодавець в інтересах захисту прав дітей допускає виселення громадян, позбавлених батьківських прав, з житла з наданням іншого житлового приміщення. У відповідності до ст.25 Загальної декларації прав людини (1948) діти мають право на особливе піклування і допомогу. Принципом 8 Декларації прав дитини (1959) визначено, що дитина повинна за будь-яких обставин бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Таким чином, оцінюючи обставини справи у їх сукупності, віддаючи пріоритет захисту прав дитини на здоров'я, як фізичного, так і психологічного, на належні санітарно-гігієнічні та побутові умови її проживання, суд приходить до висновку про доцільність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про захист свого права на користування майном (житлом). В даному випадку суд звертає увагу на той факт, що Позивач протягом останнього тривалого періоду (більше п'яти років) має постійне місце проживання з адресою своєї матері: [ADDRESS]; відомості про те, що остання заперечує проти його проживання в тій квартирі відсутні, Позивач про це не зазначав, а тому обмеження у праві користування квартирою, в якій він зареєстрований, не призведе до настання невідворотних негативних наслідків для нього, оскільки альтернативним місцем поживання він забезпечений.

Outcome: dismissed