Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON], про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки, посилаючись на те, що 26 листопада 2007 року між ним та ПАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 51/П/72/2007-840, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 146342 доларів США для придбання у власність нерухомого майна квартири. Згідно умов кредитного договору він є споживчим. Для забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 26 листопада 2007 року був укладений договір поруки, згідно умов якого [PERSON] взяла на себе зобовязання відповідати перед банком за належне виконання зобовязань за кредитним договором. Також 26 листопада 2007 року для забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором з ПАТ КБ «Надра» був укладений договір іпотеки № 51/П/72/2007-840, відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором він передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Спірний кредитний договір був укладений з грубим порушенням вимог законодавства з питань захисту прав споживачів, тому, як наслідок, мають бути визнані недійсними і похідні від нього укладені договори поруки та іпотеки. В порушення вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», положень Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, при укладанні спірного кредитного договору банк не повідомив його як споживача про кредитні умови, а саме щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, про валютні ризики під час виконання зобовязання. У листі № 40-117/2093-6134 від 16 червня 2007 року Національний банк України надав розяснення комерційним банкам щодо необхідності враховувати банкам в своїй кредитній політиці вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, в даному листі наголошувалось на необхідність перегляду діючих форм кредитних договорів. В листі № 40-110/2429-7199 від 16 липня 2007 року Національного банку України зазначено, що відповідно до п. 2.5 Правил № 168 банки розробляють форму споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною формою. В листі № 47-312/2211729 від 29 серпня 2008 року Національний банк України звертає увагу керівників банків щодо захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. Однак, при укладанні між ним та ПАТ КБ «Надра» кредитного договору № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року банк жодної з перерахованих умов не виконав. Укладений кредитний договір був складений на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. При зверненні до ПАТ КБ «Надра» йому, як позичальнику, потрібні були грошові кошти в національній валюті України гривні, для придбання квартири, однак при зверненні до банку з проханням надати кредит, представники банку йому пояснили, що оформлювати гривневий кредит для купівлі квартири невигідно, оскільки на відміну від гривневих, кредити в іноземній валюті видаються за процентною ставкою меншою, ніж процентна ставка в гривні, а тому за стабільності курсу національної валюти України валютний кредит більш вигідний позичальнику, ніж гривневий. На підтвердження даного аргументу йому була надана інформація про те, що за останні 7 років курс долара по відношенню до гривні коливається в межах від 5,43 гривні за 1 долар США до 5,05 гривні за 1 долар США, при цьому починаючи з 2005 року спостерігається тенденція до падіння курсу долара. Повністю довіряючи банку, в момент укладання спірного кредитного договору він не розумів, що бере на себе всі валютні ризики. Починаючи з 26 листопада 2007 року по 20 квітня 2015 року курс долара США по відношенню до гривні зріс з 5,05 гривень за 1 долар США до 21,05 гривень за 1 долар США. Внаслідок зростання курсу долара США по відношенню до гривні більше, ніж в чотири рази, його заборгованість по кредитному договору також зросла в гривневому еквіваленті більше, ніж в чотири рази. Всупереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил банком не було включено до кредитного договору графік платежів із розміром сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг за кожним платіжним періодом із докладним розписом сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, що призвело до того, що лише отримавши позовну вимогу банку він дізнався про реальну вартість отриманого кредиту. Оспорюваний кредитний договір спрямований виключно на захист інтересів банку, а саме погашення кредиту визначено таким чином, щоб в останню чергу здійснювалось погашення тіла кредиту, тим самим збільшуючи прибуток банку. Внаслідок протиправного невиконання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» його було позбавлено інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору кредиту, зокрема, щодо інформації про ціну отримуваного споживчого кредиту та інформації про покладення на нього валютних ризиків. Під час укладання кредитного договору № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року в порушення вимог Законів України «Про захист прав споживачів», «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банк допустив нечесну підприємницьку діяльність, яка виявилась в ненаданні йому як споживачу інформації про: детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інші фінансові зобовязання споживача; графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щоквартально) у разі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також всіх фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом; інформацію про покладення на позичальника валютних ризиків. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено законом. Оскільки кредитний договір був укладений з грубим порушенням вимог чинного законодавства та має бути визнаний недійсним, тому укладені договори поруки та іпотеки також маю бути визнані недійсними, як похідні від основного договору. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «Надра»; визнати недійсним договір поруки від 26 листопада 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра»; визнати недійсним договір іпотеки № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «Надра». У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «Надра» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. При наданні пояснень у судовому засіданні від 17 червня 2015 року представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»), і [PERSON] був укладений кредитний договір № 51/П/72/2007-840, згідно умов п. 1.1. якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 146 342 доларів США 70 центів, в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Житлові рішення «Перше житло». Відповідно до умов п. п. 1.2 1.5. кредитного договору цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 5873з від 26 листопада 2007 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбав у власність нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; витрати позичальника повязані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором. За користування кредитом встановлено плату відсотки, які розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,39 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Банк надає позичальнику кредит строком до 25 листопада 2037 року. Комісія за розрахунки за цим договором складає 1,5 % від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.2., за винятком суми, виданої на оплату цієї комісії. Відповідно до п. 2.1 Договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник зобовязався укласти з банком договір іпотеки квартири загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов п. 2.2. кредитного договору умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою, викладені у договорі іпотеки, що укладається між банком і позичальником. Відповідно до умов п. 2.4. кредитного договору, в якості виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладення кредитного договору з поручителем договір поруки. Відповідно до умов п. п. 3.1., 3.2. кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом: зарахування на поточний рахунок обраного тарифного пакету при наявності належним чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США, або видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у іноземній валюті доларах США. Моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника. Згідно умов п. п. 3.3.1 3.3.4. кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 678 доларів США 07 центи. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1. цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 29243108001666/78681224 тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3., шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п. п. 3.3.1. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Кінцевий термін повернення кредиту 25 листопада 2037 року. Згідно умов п. 3.4. кредитного договору якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобовязань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; прострочена сума кредиту; сума кредиту. Згідно умов п. п. 4.3.2 4.3.4 кредитного договору позичальник зобовязаний суворо дотримуватись положень цього договору, а також договору іпотеки, визначеного п. 2.1 цього договору, сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначеному п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 цього Договору. У випадку порушення виконання зобовязань, передбачених цим договором, сплатити банку штрафні санкції, визначені у п.п. 5.1 5.3 цього договору. Відповідно до умов п. 6.1.1. кредитного договору сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязань, якщо обставини, визначені п. 6.1. цього договору, настали у період прострочення виконання зобовязання. Згідно умов. п. п. 8.4. 8.5 договору передбачено, що цей кредитний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань. Недійсність окремих положень цього договору не тягне за собою недійсність договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до вимог п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За правилами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Згідно з положенням п.п. 17, 19, 21 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Роботою є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. В порядку забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» і [PERSON] (змінила прізвище на Саража згідно свідоцтва про шлюб серії 1-БК № 074641, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м. Києва 27 липня 2007 року, актовий запис № 925) був укладений договір поруки, відповідно до умов п. 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, в тому числі: повернути до 25 листопада 2037 року кредиту у сумі 146 342 доларів США 70 центів; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,39 % річних (із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/36_); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлено для позичальника кредитним договором. Згідно умов п. п. 1.2. 1.5. поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору. Відповідно до умов п. 5.1. договору поруки сторони визначили, що цей договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань. Згідно вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 51/П/72/2007-840, відповідно до умов п. 1.1. якого за цим договором іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Згідно умов іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно квартира [ADDRESS], загальною площею 63,60 кв.м., житловою 28,10 кв.м., що є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія СА № 279868, видане виконкомом Вишневої міської ради 24 червня 2007 року на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради № 52/22 від 30 травня 2007 року, зареєстроване в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради» 26 червня 2007 року. Відповідно до умов п. 5.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобовязань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотеко держателю за цим договором. Згідно умов п. 6.3 договору іпотеки, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим Кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За вимогами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів поширюється на відносини, які виникають, зокрема, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків тощо). Відповідно до правил ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що при укладанні спірного кредитного договору в іноземній валюті він не був проінформований банком щодо валютних ризиків. Через значні валютні коливання з 2007 року по 2015 рік курс долара США по відношенню до гривні зріс більше ніж в чотири рази, тому його заборгованість перед банком в гривневому еквіваленті теж зросла більше ніж в чотири рази. На даний час він змушений повернути банку суму, що значно перевищує розмір отриманого ним кредиту. Однак, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Посилання позивача [PERSON] на те, що при укладенні кредитного договору він не був в достатньому обсязі ознайомлений з умовами надання кредиту, суд вважає необгрунтованими, оскільки вказане спростовується змістом даного кредитного договору, який був підписаний позичальником [PERSON] без зауважень і заперечень. Так, відповідно до умов п. 3.3. вказаного кредитного договору, який регулює умови повернення кредиту, і зокрема, в п. п. 3.3.1.-3.3.4. вказано, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1678, 07 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. п. 1.3.1. цього договору платежі безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок № 29243108001666/78681224 тарифного пакету у порядку, передбаченому п. 3.3.3., шляхом сплати мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Позичальник вносить мінімальний необхідний платіж по кредиту, визначений у п. п. 3.3.1. цього Договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів , внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Кінцевий термін повернення кредиту-25 листопада 2037 року. Відповідно ж до умов п. 3.4. кредитного договору якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов»язань по цьому договору в наступному порядку: прострочені відсотки за користування кредитом, відсотки за користування кредитними коштами, пені та штрафи, прострочена сума кредиту, сума кредиту. Згідно умов п. 3.5. кредитного договору з метою виконання умови, передбаченої п. 3.4. цього договору, якщо позичальник несвоєчасно та/чи не в повному об»ємі сплачує свої обов»язкові платежі, банк самостійно розподіляє грошові кошти згідно черговості, передбаченої п. 3.4. цього договору або іншої черговості, встановленої на розсуд банку. Позичальник [PERSON] був ознайомлений з існуючими умовами кредитування банку і на власний розсуд обрав більш прийнятні для нього умови-ануїтетний графік погашення кредитної заборгованості, що передбачає повернення кредитних коштів рівними частинами щомісячно та нарахування відсотків за користування кредитом за відсотковою ставкою 13,39% річних на суму заборгованості по кредиту. Як пояснив суду представник позивача, у травні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до [PERSON] із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 22 травня 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] задоволено. Стягнуто із [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 172 805,36 доларів США та 188 705,08 грн. заборгованості солідарно. На даний час згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року зупинено провадження по справі за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», третя особа [PERSON], про визнання поруки припиненою, що перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва. До матеріалів справи представником позивача було долучено копію розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, яка станом на 21 березня 2014 року становить 136 719,78 доларів США, що еквівалентно 1 382 127,60 грн., та складається із заборгованості по сплаті відсотків 36 085,58 доларів США, що еквівалентно 364 796,38 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 4 032,40 доларів США, що еквівалентно 40 764,32 грн., штраф за порушення умов кредитного договору 14 634,27 доларів США, що еквівалентно 147 940,76 доларів США. Згідно наданого розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, вбачається, що заборгованість по сплаті платежів по кредиту та відсотків за користування кредиту виникла у позивача, починаючи ще з жовтня 2009 року. Як пояснила у судовому засіданні третя особа [PERSON], до 2009 року оплата по кредиту здійснювалась позивачем у більшому розмірі, ніж сума встановленого мінімального платежу, що передбачена умовами кредитного договору. Однак, при стрімкому зростанні курсу долара США по відношенню до гривні, позивач не в змозі був вчасно сплачувати мінімально необхідні платежі по кредиту. Як вказувала третя особа, позивач [PERSON], не будучи повідомлений банком про умови кредитування, не знав, що тіло кредиту погашається в останню чергу, а в першу чергу погашається заборгованість по відсоткам та пені. На запитання суду чому лише тільки після звернення банку з позовом до суду про стягнення із [PERSON] заборгованості по кредиту позивач звернувся до суду із вимогою про визнання укладеного кредитного договору недійсним, а до того часу сплачував платежі по кредиту, представник позивача пояснив, що позивач даним питанням не цікавився і виконував умови кредитного договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач погодився на умови укладеного ним з банком кредитного договору, добровільно сплачував грошові кошти і повертав наданий банком кредит протягом тривалого часу. З вказаним же позовом позивач [PERSON] звернувся до суду лише після того, як відбулась значна зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України, та після того, як ПАТ «КБ «Надра» звернувся до нього, позичальника [PERSON], і до поручителя [PERSON], до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв»язку з неналежним невиконанням позичальником і поручителем взятих зообов»язань по поверненню кредиту, в результаті чого заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено і стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» 172 805,36 доларів США та 188 705,08 грн. заборгованості солідарно. Згідно положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини свідчать про те, що він був вчинений і без включення недійсної частини. Відповідно до положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Слід зазначити, що зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях. Виходячи з викладеного слід зазначити, що зростання курсу валюти по відношенню до гривні не може бути підставою для визнання його недійсним. Також у позовній заяві позивач зазначає, що спірний кредитний договір був укладений внаслідок обману, а саме через недобросовісну підприємницьку діяльність банку. Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду. Згідно вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яка введено в оману. Як зазначав позивач [PERSON] у позові, однією з підстав, що стало причиною введення позивача в оману при укладанні кредитного договору, стало порушення банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач був позбавлений можливості ознайомитись з умовами кредитування та не міг передбачити можливі ризики при укладанні даного правочину. Однак, як вбачається з матеріалів та підтверджено в судовому засіданні представником позивача та третьою особою, позивач [PERSON] добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. Доводи представника позивача, що кредитний договір, як правочин, вчинено на вкрай невигідних і несправедливих умовах, не підтверджено належними доказами. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом. Щодо вимог позивача про визнання договорів іпотеки та поруки недійсними, які були укладені на виконання позивачем зобовязань за кредитним договором № 51/П/72/2007-840 від 26 листопада 2007 року, то суд відмовляє у задоволенні даних вимог, як похідних від основного договору-кредитного договору, який судом не визнано недійсним.

Outcome: dismissed