Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У жовтні 2017р. позивач ПрАТ «СК «УСГ» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 133000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 червня 2010р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2809-3653. Предметом є страхування транспортного засобу автомобіля «MITSUBISHI OUTLENDER» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] 13 грудня 2010р. [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, а саме незаконного заволодіння (угону) зазаченого вище транспортного засобу в [ADDRESS] . За вказаним фактом у Оболонському РУ ГУМВС України в м. Києві було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України. 19 квітня 2011р. на виконання умов договору страхування наземних транспортних засобів № 28-2809-3653 позивачем було складено страховий акт № ДККА - 3841, та сплачено на користь [PERSON] суму страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № 3793 від 21 квітня 2011р. на суму 86030,0 грн. та № 3794 від 21 квітня 2011р. на суму 44931,6 грн., 2038,4 грн. зараховано в рахунок несплаченої частини страхового платежу, загальна сума страхового відшкодування становить 133000,0 грн. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015р. у кримінальній справі № 2602/1787/12 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 289 ст. 290 КК України та призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів ч. 3 ст. 289, ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290 КК України та призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Як вбачається з тексту вироку у справі № 2602/1787/12, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , в грудні 2010р. на автомобілі «HYNDAI COUPE» д.н.з [NUMBER] , яким керував [PERSON] , на підставі запису свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, прибули до Оболонського району м. Києва. Перебуваючи біля краю проїжджої частини по вул. Г. Дніпра 47 в м. Києві, де на той момент на автомобільній площадці, яка не охоронялася знаходився автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLENDER» сірого кольору, д.н.з [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , що належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , почали спостерігати за навколишньою обстановкою, для того, щоб у разі небезпеки повідомити про це [PERSON] . Сам [PERSON] , підійшов до цього автомобіля, д.н.з [NUMBER] , за допомогою спеціального пристрою відімкнув автомобільну сигналізацію, відкрив двері, проник у салон автомобіля, іншим спеціальним пристроєм перепрограмував ключ, зчитавши імобілайзер, заздалегідь заготовленою відмичкою зламав замок запалення, запустив двигун та в період часу з 22:00 год., 12 грудня 2010р. по 09:00 год. 13 грудня 2010р., виїхав на вказаному автомобілі з двору будинку [ADDRESS] , тим самим протиправно вилучив транспортний засіб «MITSUBISHI OUTLENDER», д.н.з [NUMBER] , шасі № [NUMBER] у власника [PERSON] , у супереч його волі, завдавши останньому матеріальної шкоди. Незаконно заволодівши транспортним засобом, що належав [PERSON] , [PERSON] , в супроводі [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , які рухались на автомобілі «HYNDAI COUPE» д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , направились в м. Біла Церква Київської області, де [PERSON] , продав вищевказаний транспортний засіб [PERSON] , який разом із [PERSON] реалізував його. Оскільки в досудовому порядку відповідачі відмовляються сплатити суму страхового відшкодування, яка була сплачена позивачем потерпілому [PERSON] , позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2018р. відкрито провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019р. провадження по справі закрито на підставі п. 4) ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в частині вимог до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розпорядженням від 16 січня 2020р. за № 01-08-423 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2020р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2020р. прийнято справу до розгляду. До судового засідання стороною позивача було подано заяву про розяглдс прави у відсутність представника сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися, поважності причин неявки не повідомили, своїх представників до суду не направили, відзиви на позов не подавалися. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один зі способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Так, частиною 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку з наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (правова позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 08 травня 2018р. № 922/2026/17, від 21 вересня 2018р. у справі № 910/19960/15). Стаття 1190 ЦК України передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. З огляду\~на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015р. у кримінальній справі № 2602/1787/12, який набрав законної сили, суд прийшов до висновку, що вина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пов`язана із незаконним заволодінням (викраденням) транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLENDER» сірого кольору, д.н.з [NUMBER] та завданням матеріальної шкоди його власнику [PERSON] , повністю доведена належними та допустимими доказами. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься і у ст.27 Закону України «Про страхування». Судом вставнолено, що на виконання договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2809-3653 від 30 червня 2010р., позивачем було сплачено потерпілому [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 133000,0 грн. Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Зокрема положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п .27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач, як правові підстави заявленого позову, одночасно посилався на положення норм матеріального права, які регулюють, як регресні, так і суброгаційні правовідносини. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування, до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача. При цьому, що зобов`язання не було припинено зміною кредитора. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 133000,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 332,5 грн.

Outcome: approved