Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Бердичівського районного сектору Управління ДМС у Житомирській області ДМС України про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстраційного обліку, а саме просить суд визнати [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням частиною будинку, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Урожайна, буд. № 2/42. Зобовязати Бердичівський районний сектор Управління ДМС у Житомирській області ДМС України зняти [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку за адресою: м. Бердичів, вул. Урожайна, буд. № 2/42. \~ \~\~\~ Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником частини будинку за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Урожайна, буд. № 2/42. У даний будинок він зареєстрував свою колишню дружину [PERSON] разом із сином [PERSON]. З 2013р. по даний час [PERSON] разом із їхнім сином не проживають за місцем реєстрації. Оскільки [PERSON] разом із дитиною не проживають більше року без поважних причин у вищевказаному будинку, вона порушує його право користування та розпорядження належною йому власністю. Вважає, що за таких обставин, [PERSON] разом із їхнім сином [PERSON] втратили право користування зазначеним вище житлом. \~\~\~\~\~\~\~\~ До початку розгляду справи по суті\~ [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] через свого представника [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] та просить суд вселити її та сина в у житловий будинок № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві Житомирської області, зобов'язати відповідача надати їй ключі від вхідних дверей у будинок та не чинити їй та сину перешкод в користуванні житлом. Свої вимоги мотивує тим, \~що з моменту укладання шлюбу з відповідачем, вони за домовленістю поміж собою проживали до 2007р. в м. Харкові, а наприкінці 2007р. переїхали на проживання у м. Севастополь (АР Крим). У звязку з різними поглядами на сімейне життя, вона пішла від чоловіка та намагалася переїхати на проживання в [INFO] по вул. Урожайній, де зареєстрована із дитиною. Неодноразово приїздила із сином до житла, однак двері їй ніхто не відчиняв. Відповідач ключі від дверей їй не надавав та заборонив користуватися житлом. Внаслідок цього, вона вимушена була звертатися за захистом своїх прав до правоохоронних органів. Після розірвання шлюбу Відповідач продовжував чинити перешкоди в користуванні житлом. У звязку із цим, вона разом із малолітнім сином мусила залишитись в м. Севастополь, оскільки там дитина відвідувала школу, а для переведення її у навчальний заклад м. Бердичева, необхідно було вирішити питання про вселення у будинок. Внаслідок окупації Криму та проведенням антитерористичної операції на сході України, де відбувались активні бойові дії, вирішила залишитись у м. Севастополь, вважаючи, що при переїзді наявна реальна загроза життю та здоровю дитини. Після укладання Мінських угод щодо припинення вогню на сході України, приїздила до м. Бердичева та намагалась потрапити до житла. Однак, двері їй ніхто не відчинив. Вказані обставини спонукали її звернутися з даним позовом до суду. Зазначає, що громадянство України не змінила та бажає проживати із дитиною в України. Іншого житла позивачі не мають. Вважають, що право користування житловим будинком не втратили, так як не проживали у будинку із поважних причин. \~ \~\~\~ Ухвалою суду від 08.09.2015 року вказані вище позовні заяви обєднанні в одне провадження. \~\~\~\~\~\~\~ \~У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову просить відмовити за безпідставністю, оскільки останніх 5 років [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у [INFO] та [PERSON] прийняла громадянство Російської Федерації. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Додатково надала пояснення, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, з громадянства України не виходили, на даний час вони переїхали із м. Севастополь та тимчасово мешкають без реєстрації у будинку матері [PERSON] в с. Половецькому Бердичівського району Житомирської області, сам [PERSON] навчається в Половецькій [PERSON] ступенів. 01.09.2015р. [PERSON] народила сина [PERSON], є матірю одиначкою. Представник Бердичівського районного сектора УДМС у Житомирській області при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Пояснила, що [PERSON] та її син [PERSON], дитина [PERSON] являються громадянами України, відомостей про те, що вони вийшли з громадянства України, втратили громадянство України, а також про те, що вони набули громадянство іншої держави не має. Зазначила, що документи, які видані на території окупованого АР Криму, не є чинними на території України. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні заявив, що він проти визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зустрічний позов підтримує в частині вимог малолітнього [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~ \~Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає\~ст.10 ЦПК України, та у відповідності з ч.1\~ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування ВРЕ № 728910 від 01.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON], належить 89/100 ідеальних частин житлового будинку по вул. Урожайній № 2/42 в м .Бердичеві Житомирської області. Загальна площа будинку становить 92,1 кв.м., житлова площа 55,2 кв.м. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.02.2011р. \~\~\~\~\~\~ 20.08.2005р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований міським відділом РАЦС Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 445. Від шлюбу у них є син [PERSON], 19.06.2006року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.06.2006р. серії І-ВЛ № 053185. Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2014р. по справі № 274/3877/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, визначено місце проживання дитини з матірю. [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] в м. Бердичеві з 03.06.2008р. що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВН № 310471, виданий Бердичівським МВ УМВС України в Житомирській області 21.09.2005р. Також, у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] та дитина [PERSON] ( довідка МК ВЖРЕП № 7 від 03.12.2014р. № 70). [PERSON], [PERSON], не проживали за адресою [INFO] з моменту укладання шлюбу. Їхній син [PERSON] також з народження не проживав у вказаному будинку. Дані обставини визнані представником відповідачів [PERSON], а також підтверджуються показами свідків [PERSON] , яка пояснила, що після укладання шлюбу подружжя [PERSON] проживало в м. Харків, так як там навчалися. Потім переїхали на проживання до м. Севастополь, так як дядько [PERSON] пообіцяв останньому працевлаштування. В м. Севастополь мешкали у квартирі разом із братом позивача за первісним позовом та його сімєю. У звязку із цим у них виникали конфлікти та [PERSON] разом з дитиною винайняла квартиру у м. Севастополі та переїхала, сподіваючись, що чоловік переїде до них . Однак, невдовзі [PERSON] довідалась, що її чоловік співмешкає з іншою жінкою. Після цього [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. [PERSON] подав зустрічний позов про визначення місця проживання дитини та розірвання шлюбу. Зрозумівши, що сімю не зберегти, [PERSON] намагалася переїхати до м. Бердичева, по місцю реєстрації (вул. Урожайна, буд. 2/42), оскільки іншого житла вона не має. Проте, потрапити до будинку не могла, оскільки двері ніхто не відчиняв, а [PERSON] заборонив користуватися житлом, ключі не надав . З цього приводу [PERSON] зверталася до правоохоронних органів. Свідок також неодноразово приходила разом із [PERSON] до будинку наприкінці 2013р. , в 2014р. , двері ніхто не відчиняв. Свідок також повідомила, що до розлучення з [PERSON], [PERSON] приїздила з дитиною до будинку по вул. Урожайній 2/42 в м. Бердичеві, де мешкали батьки [PERSON] Свідок двічі була там у гостях. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , батьків [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] після придбання частини будинку фактично не мешкали там, оскільки в основному проживали в с. Половецьке. [PERSON] та [PERSON] у будинку ніколи не бачила. В лютому 2014 року [PERSON] та [PERSON] переїхали в АР Крим. Аналогічні свідчення надала свідок [PERSON], яка також зазначила, що на даний час у будинку мешкають квартиранти. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.03.2014р. по справі № 274/3877/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (набрало чинності 18.03.2014р.)встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, наймає житло в м. Севастополь (договір найму від 03.07.2013р). Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 07.10.2013р. служби у справах дітей Нахімовської РДА [PERSON] з сином проживає в [INFO]. Згідно з актом обстеження умов проживання від 04.12.2013р. служби у справах дітей за адресою: м.Бердичів, вул. Урожайна, буд.2/42 зі слів матері [PERSON] ніхто не проживає, син наймає житло в м. Севастополь, його дружина та дитина ніколи в цьому будинку не проживали. [PERSON] працює в ТОВ «РЕП 48» з травня 2012р. , [PERSON] працює з 06.12.2013р. у ПП [PERSON] завскладом. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, [PERSON] характеризується сусідами як конфліктна людина, яка не приймає участі у вихованні дитини. Син [PERSON] навчається в 2 класі школи № 318 в м. Севастополі. Дитина перебуває на диспансерному обліку в окуліста, постійно проходить курси лікування в інституті ім.. Філатова в м. Одеса. Відповідно до висновку від 24.12.2013р. за результатами перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] від 17.12.2013р. [PERSON] разом із сином [PERSON] приїхала до м. Бердичева та намагалася потрапити до буд. 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві, в якому вона зареєстрована. Проте, [PERSON] ключі останній не надає та забороняє їй користуватися житлом. Опитаний з даного приводу [PERSON] в ході телефонної бесіди пояснив, що він перебуває за межами м. Бердичева та планує повернутися 31.12.2013р., інші пояснення надати відмовився. Сусідка [PERSON] підтвердила, що [PERSON] протягом тривалого часу, близько 2-х місяців, відсутній за місцем реєстрації. Відповідно до висновку від 16.04.2015р. за результатами перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] від 06.04.2015р., остання пояснила, що її колишній чоловік не надає їй ключі від належного останньому будинку по вул. Урожайній №2/42 в м. Бердичеві, де вона разом із сином зареєстрована. [PERSON] опитати не представилось можливим, оскільки точна адреса його проживання невідома, на телефонні дзвінки ніхто не відповідає. Сусіди [PERSON], [PERSON] пояснили, що протягом 6-ти місяців у даному будинку ніхто не проживає, вказавши, що раніше у будинку проживала родина [PERSON] та [PERSON], які на даний час можливо проживають в [INFO], точна адреса їм невідома. [PERSON] вони не помічали біля будинку вже декілька років, [PERSON] вони не знають, у вищевказаному будинку вона не проживала. \~\~\~ Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] довела той факт, що [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні будинком № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві. Згідно довідки Половецької сільської ради № 5 від 05.01.2016р. [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: вул. Леніна, буд. 124, у селі Половецьке Бердичівського району Житомирської області. Склад сімї: син [PERSON], син [PERSON], мати [PERSON], вітчим [PERSON]. Згідно довідки Половецької [PERSON] ступенів від 05.01.2016р. № 2, [PERSON] навчається в 4 класі Половецької [PERSON] ступенів. 01 вересня 2015р. [PERSON] народила сина [PERSON], запис про батька зроблено\~в установленому\~законом порядку\~за вказівкою\~матері. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Жодна особа не може бути примусово позбавлена житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право на користування його житлом лише в разі, якщо він не проживав у житлі понад один рік без поважних причин. У відповідності з ч.1 ст.405 ЦК України та ч.4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.18 Закону України ««Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу. Згідно ст.391 ЦК України ( глава 29) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її дитина [PERSON] не проживали у будинку [PERSON] з поважних причин, оскільки у період подружнього життя вони проживали в [INFO], та це було спільним рішенням подружжя, а після припинення сімейних стосунків Позивач за первісним позовом не дає можливості своїй колишній дружині та синові користуватися житлом в м. Бердичеві, при цьому сам у ньому також не мешкає. В свою чергу, [PERSON] намагалася потрапити до будинку по вул. Урожайній №2/42 в м. Бердичеві, зокрема, зверталася до відділу міліції за захистом своїх житлових прав. Суд також враховує обставини, які відбулися 20 лютого 2014р. в АР Крим (початок окупації АР Крим відповідно до ст.1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий рижим на тимчасово окупованій території України»), події на сході України (АТО), а також те, що у цей час [PERSON] була вагітною, що в свій сукупності перешкоджало останній в переїзді до м. Бердичева разом із малолітнім сином [PERSON]. Доводи представника позивача за первісним позовом про те, що [PERSON] прийняла громадянство Російської Федерації, тому вона не має права перебувати в Україні та її потрібно примусово повернути за межі України як іноземця, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Пояснити, де та за яких обставин позивач за первісним позовом отримав копію паспорту Російської Федерації, виданого на імя [PERSON] 26.05.2015р. та постанову про призначення адміністративного покарання від 11.11.2015р. № 97/01-17, його представник не зміг. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Представник Бердичівського районного сектора УДМС у Житомирській області у судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] та її дитина [PERSON] є громадянами України, з громадянства України вони не виходили, громадянство ними не втрачено. Відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідно до ч.4 ст.5, п.п 2, 3 ст.9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. \~ Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог про вселення [PERSON], [PERSON], 19.06.2006 р.н, в житловий будинок № 2/42 по вул. Урожайній в м. Бердичеві Житомирської області та зобовязання [PERSON] надати [PERSON] ключі від вхідних дверей у житловий будинок та не чинити їй та синові перешкод в користуванні зазначеним будинком, а також про відмову в задоволенні первісного позову. \~\~\~\~\~\~ У відповідності до\~ст.88 ЦПК\~\~України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 487,20 грн. \~\~\~\~\~

Outcome: approved