Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У заяві [PERSON] та [PERSON] просять ухвалити рішення про розірвання укладеного 20 травня 2017 року між ними шлюбу, у період якого у них народилося два сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтували тим, що разом і остаточно вирішили розірвати шлюб, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх та дітей інтересам. У нотаріально посвідченому договорі досягли згоди стосовно усіх необхідних умов щодо визначення місця проживання дітей, участі у їх вихованні та утриманні. В судове засідання учасники справи не з`явились. Заявники, кожен зокрема, в канцелярію суду подали заяви про підтримання заявлених вимог і розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 травня 2017 року в Ковельському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 176. У період шлюбу у заявників народилося дві дитини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв серії [NUMBER] , № [NUMBER] . 29 березня 2021 року між заявниками укладений договір про визначення місця проживання дітей, умови їх утримання та участі батьків у їх вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Семенюк Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 275. У цьому договорі заявники дійшли взаємної згоди щодо визначення місця проживання дітей, здійснення ними батьківських прав і обов`язків стосовно виховання та утримання дітей. У частині 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.4 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. З урахуванням засад добровільності шлюбу, а також невідликаної упродовж місячного строку від дня звернення до суду заяви про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Викладена у заяві вимога про залишення дружині шлюбного прізвища узгоджується з положеннями ст.113 СК України, тому підлягає задоволенню. Отже, судом встановлено достатні та обґрунтовані підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved