Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 квітня 2013 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 160000,00 грн, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язався повернути у термін до 30 червня 2013 року. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг у сумі 160000,00 грн, відповідач досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 30 квітня 2013 року. Оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов'язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 160000,00 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 3600,00 грн, а також просив суд присудити з [PERSON] судовий збір у сумі 1751,80 грн. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, пояснили, що між сторонами справи виникли зобов'язання з договору підряду щодо будівництва індивідуального житлового будинку, а не боргові зобов'язання. Крім того, [PERSON] зазначив, що розписку від 30 квітня 2014 року він підписав, проте коштів він не отримував. З цих підстав відповідач та його представник просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення позивача і його представників, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 30 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 160000,00 грн. На підтвердження укладнення між [PERSON] і [PERSON] договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 160000,00 грн (а. с. 26). Ст. 60 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не отримував коштів за договором позики від 30 квітня 2013 року. Також [PERSON] не наведено доказів, які б засвідчували, що між сторонами справи існували будь-які інші зобов'язання фінансового характеру, окрім боргових. Крім того, суд звертає увагу на те, що за змістом ч. 1 ст. 218, ст. 1051 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення договору позики або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з такого договору. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У договорі позики від 30 квітня 2013 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики - 30 червня 2013 року. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У термін до 30 червня 2013 року позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув, ухилившись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 30 квітня 2013 року. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Правові наслідки порушення фізичними і юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, нормами ст. ст. 549-552, 611, 625 ЦК України. Так, за положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором позики становить 3590,14 грн (160000,00 грн х 3% х 273 дні (з 01 липня 2013 року (включно) до 30 березня 2014 року) / 365 днів) = 3590,14 грн). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики від 30 квітня 2013 року у сумі 160000,00 грн, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання у сумі 3590,14 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом стягнуто з відповідача грошові кошти у сумі 163590,14 грн (160000,00 грн + 3590,14 грн = 163590,14 грн), відтак судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 1635,90 грн. [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 1751,80 грн (1630,00 грн - за подання позовної заяви + 121,80 грн - за подання заяви про забезпечення доказів = 1751,00 грн) (а. с. 1, 31), а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд присуджує з [PERSON] судовий збір у сумі 5,90 грн в дохід держави (1635,90 грн - судовий збір пропорційно до задоволених вимог - 1630,00 грн - судовий збір, сплачений позивачем = 5,90 грн). З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047-1050 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: partial