Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 19152,27 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що працював в Командитному товаристві «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», але на підприємстві виплата заробітної плати відбувалась з затримкою, і відповідно до довідки №854 від 06.09.2017 року, заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] за період з травня 2017 року по серпень 2017 року складає 19152,27 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за його відсутності і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляді справи відповідно до положень статті 224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач у період з 19.02.2014р. по 28.08.2017р. працював в Командитному товаристві «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», на момент звільнення на посаді виконуючого обовязки заступника головного енергетика. Виплата заробітної плати позивачу здійснювалася із затримкою, що підтверджується довідкою про заборгованість №854 від 06.09.2017 року, згідно якої заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року становила 49129,86 грн. Заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року у сумі 29977,59 грн. стягнута на підставі судового наказу, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 22.06.2017р., за період з травня 2017 року по 28.08.2017р. заборгованість складає 19152,27 грн., яка на теперішній час не погашена. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved