Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просить стягнути солідарно з Держави Україна, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області 3446380 грн. 92 коп., шкоди завданої бездіяльністю держави та органу державної влади; стягнути солідарно з Держави Україна, з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві 100000 грн. 00 коп. моральної шкоди завданої бездіяльністю держави та державного органу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з вини посадових осіб Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції протягом п'яти років не здійснено стягнення за виконавчими листами виданими Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього суду від 02 листопада 2007 року та на підставі виконавчого напису нотаріуса 4563. 26 травня 2014 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла уточнена позовна заява, в якій [PERSON] просив, стягнути солідарно з Держави Україна, Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області 3446380 грн. 92 коп., шкоди завданої бездіяльністю держави та органу державної влади; стягнути солідарно з Держави Україна, Державної виконавчої служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві 100000 грн. 00 коп. моральної шкоди завданої бездіяльністю держави та державного органу У судовому засіданні представник [PERSON] позов з викладених у ньому підстав, з урахуванням уточнень до нього, підтримав, просив задовольнити. Представник Міністерства юстиції України, в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Представник Державної виконавчої служби України в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Представник Головного управління Державної казначейської служби України, в судовому засіданні проти позову заперечив просив відмовити у його задоволенні. Головне управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання свого представника не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином, проте подало до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності його представника. Представник прокуратури м. Києва проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За викладених підстав, враховуючи згоду осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності представника Головного управління Державної казначейської служби України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. У своєму позові [PERSON] вказує на те, що з вини посадових осіб Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції протягом п'яти років не здійснено стягнення за виконавчими листами, виданими Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього суду від 02 листопада 2007 року та на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4563. Крім того, зазначає, що протиправність дій посадових осіб Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції встановлено і постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Красногвардейського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання бездіяльності та постанов відповідачів протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Однак, суд не може погодитись з доводами [PERSON], викладеними у позовній заяві та поясненнями його представника, наданими в судовому засіданні, виходячи з нижчевикладеного. Дійсно, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Частинами 1 та 4 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином, вищенаведені норми Конституції України та положення Законів України визначають, що матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Разом з цим, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів виконавчої служби, за рахунок видатків на їх утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Сам факт тривалого невиконання судового рішення та припису нотаріуса не може бути підставою для безспірного списання збитків у вигляді стягнення збитків нестягнутої за рішенням суду та приписом нотаріуса суми. Сума нестягнутого ВДВС у порядку виконавчого провадження боргу, не може вважатися збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. За наведених обставин суд вважає безпідставними і необґрунтованими вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди. Окремо слід зазначити, що згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, в обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 100000 грн. 00 коп. позивачем не надано. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення шкоди завданої бездіяльністю у розмірі 3446380 грн. 92 коп. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп. - слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed