Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

у жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 20.05.2016 року в розмірі 8 474 896 грн. 69 коп., з яких: 378 894 грн. - сума основного боргу, 8 062 864,32 грн. - пеня, 33 138,37 грн. - три проценти річних. В обґрунтування позову зазначено про те, що 20.05.2016 року між сторонами у справі укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 378 894 грн., що на день укладення договору позики становило 15 000 доларів США, з терміном повернення до 12.00 год. 20.08.2016 року. 22.08.2016 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики, відповідно до умов якої продовжено термін повернення позики до 20.11.2016 року. Позивач зазначає, що ані 21.11.2016 року, ані в подальшому, відповідач грошові кошти, отримані у позику, позивачу не повернув, відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом. 03.12.2019 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позовних вимог. 22.06.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з метою вирішення питання чи виконано підпис на договорі позики від 20.05.2016 року та додатковій угоді до нього від 22.08.2016 року [PERSON] чи іншою особою. 22.06.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності щодо стягнення пені у розмірі 8 062 864,32 грн. 22.06.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що до позовних вимог про стягнення пені у розмірі 8 062 864,32 грн. підлягає застосуванню наслідок спливу строку спеціальної позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України. Крім того, відповідач вказує на те, що додаткова угода від 22.08.2016 року до договору позики від 20.05.2016 року укладено з порушенням вимог ст. 631 ЦК України, оскільки остання укладена сторонами після закінчення строку дії договору позики. За вказаних обставин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 30 липня 2020 року [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому заперечив порушення вимог ст. 631 ЦК України при укладенні додаткової угоди до договору позики від 20.05.2016 року. Також, заперечуючи щодо застосування наслідків спливу строку спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, позивач зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожен день (місяць) нарахування пені. Право на позов про нарахування пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатись про порушення права. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року зупинено провадження у справі, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. 17.02.2021 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 21535/21536/20-32 від 12.02.2021 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року поновлено провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач та його представник в судовому засіанні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши про їх безпідставність. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судовим розглядом встановлено, що 20 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позичальник [PERSON] позичив (взяв у борг) у позикодавця 378 894 грн., що на день укладення договору за курсом Національного банку України становило еквівалент 15 000 доларів США (а.с.6). Згідно п. 3 договору позики, позичальник зобов?язується повернути позикодавцю борг до дванадцятої години ранку 20 серпня 2016, місце виконання зобов?язання - м. Київ. За змістом п. 4 договору позики, у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов?язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2% (двох відсотків) від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня. Відповідно до п. 8 договору позики, зобов?язання за цим договором припиняється виконанням, проведеним належним чином. Факт отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 378 894 грн., що на день укладення договору за курсом Національного банку України становило еквівалент 15 000 доларів США стверджується розпискою, складеною останнім 20.05.2016 року (а.с. 7). 22.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору позики від 20.05.2016 року, якою продовжено термін виконання зобов?язання позичальником до 20 листопада 2016 року (а.с. 8). Відповідно до п. 4 додаткової угоди, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного строку, він сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також пень у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення платежу починаючи з першого дня та несе відповідальність за порушення грошового зобов?язання згідно ст. 625 Цивільного кодексу України. Висновком експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 21535/21536/20-32 від 12.02.2021 року (а.с. 14 зворот) підтверджено, що підписи від імені [PERSON] у графі «позичальник» у договорі позики від 20.05.2016 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , у графі «підписи сторін» перед записом « [PERSON] » у додатковій угоді від 22.08.2016 року до договору позики від 20.05.2016 року, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних записів. Підпис від імені [PERSON] у графі «позичальник» у договорі позики від 20.05.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , виконаний [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] у графі«підписи сторін» перед записом « [PERSON] » у додатковій угоді від 22.08.2016 року до договору позики від 20.05.2016 року, виконаний [PERSON] . Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК). Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК). При укладенні договору позики 20.05.2016 року обидві сторони були вільними у виборі їх умов. Відповідно, уклавши зазначений правочин, обидві сторони, і в тому числі відповідач, погодились з тим, що його умови є вигідними для кожної із них, що підтверджується подальшими їх діями. Договір позики за своєю правовою природою є строковим договором, а відтак умова щодо строку повернення позики, внаслідок порушення якої настає відповідальність, передбачена договором, не може бути погоджена на інших умовах, ніж сама відповідальність, яка за своєю суттю є лише забезпеченням виконання основного зобов`язання. Відповідальність, передбачена договором позики, є обов`язковою умовою для договорів позики та визначена на законодавчому рівні. Відтак, суд надходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами спору несуть виключно характер договору позики, відповідно до положень ст.ст. 1047, 1048 ЦК України, і є встановленим фактом укладення між сторонами саме договору позики, що пов`язано з певними правовими наслідками, а саме отримання грошових коштів та обов`язок їх повернення у чітко обумовлений сторонами правочину строк. Суд вважає, що факт написання особисто відповідачем розписки, в якій останній зазначив про отримання у борг (позику) від позивача грошових коштів у розмірі 378 894 грн., є доказом отримання ним від позивача грошових коштів у вказаному розмірі, що не було спростовано відповідачем. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. За змістом положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за договором позики у повному обсязі позивачу не повернув. Таким чином, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача основної суми за договором позики від 20.05.2016 року у розмірі 378 894 грн. Нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 4 договору позики, у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов?язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2% (двох відсотків) від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня. Відповідно до п. 4 додаткової угоди до договору позики, якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного строку, він сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також пень у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення платежу починаючи з першого дня та несе відповідальність за порушення грошового зобов?язання згідно ст. 625 Цивільного кодексу України. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути відповідача пеню та три відсотки річних за період з 20 листопада 2016 року по 20 жовтня 2019 року. Разом з тим, за змістом положень ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік. Таким чином, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, з урахуванням вказаних норм закону, суд надходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня згідно умов укладеного сторонами договору позики за період з 21 листопада 2016 року по 21 листопада 2017 року за наступним розрахунком. 378 894 грн. : 100% * 2 = 7 577,88 грн. (розмір пені, що дорівнює 2% від суми позики за 1 день прострочення). Прострочення виконання грошового зобов?язання тривало 366 днів (21 листопада 2016 року по 21 листопада 2017 року). 7 577,88 грн. * 366 = 2 773 504,08 грн. Так само, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума трьох процентів річних за період з 21 листопада 2016 року по 21 листопада 2017 року у розмірі 11 399,10 грн. (378 894 грн. * 0 ,00822 * 366 : 100). Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за договором позики у розмірі 378 894 грн., 2 773 504, 08 грн. пені та 11 399,10 грн. трьох процентів річних. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial