Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON].(далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору частково недійсним. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва справа була передана на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідачів. Позивач просить суд визнати умову кредитного договору №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», щодо обов'язку Позичальника сплачувати комісію в розмірі 1% (одного відсотка) від розміру кредиту недійсною з моменту укладення кредитного договору №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007. У мотивування своїх позовних вимог позивачка вказує, що 25 жовтня 2007 між нею та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», що було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено Договір поруки №SR-SME 010/021/2007/1. Договір поруки № SR-SME 010/021/2007/1 від 25.10.2007 укладено в забезпечення зобов'язань [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» за кредитним договором №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 р. 22.10.2010 Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області по справі №2-556/10 задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» як правонаступника ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 р. . Посилаючись на положення статті 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вважає окремі положення кредитного договору №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007несправедливими і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представником позивача подано до суду заяву про заочний розгляд справи. Відповідачі явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Поважності причин неявки представників відповідачів судом не вбачається. Відзив або заперечення відповідачами на позовну заяву не подані. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутньості сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріалисправи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з наступних підстав. Судом встановлено що 25 жовтня 2007 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», що було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», було укладено Договір поруки №SR-SME 010/021/2007/1. Договір поруки №SR-SME 010/021/2007/1 від 25.10.2007 укладено в забезпечення зобов'язань [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» за кредитним договором №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007. 22.10.2010 Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області по справі №№2-556/10 задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» як правонаступника ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007, до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007. Відповідно до п.4.1. Договору поруки №SR-SME 010/021/2007/1 від 25.10.2007, договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами (дата Договору) та діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Положеннями п.4.2. Договору поруки №SR-SME 010/021/2007/1 від 25.10.2007 передбачено,що відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі. Відповідно до п.7.3. кредитного договору №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007, цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (дата Договору), включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього договору), і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі. Судом встановлено, що Кредитний договір № CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 та договір поруки №SR-SME 010/021/2007/1 від 25.10.2007 не є припиненими, розірваними, визнаними недійсними та є підставою виникнення прав і обов'язків для [PERSON]. Судом встановлено, що кредитний договір №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 р. містить п.2 Частини №1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів» наступного змісту: «Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах:Комісія за дострокове виконання Боргових зобов'язань - а) 2% (два відсотки) від суми часткового або повного дострокового виконання Боргових зобов'язань, протягом 1 (першого) року з моменту отримання Кредиту/першого Траншу; б)1% (один відсоток) від суми часткового або повного дострокового виконання Боргових зобов'язань, починаючи з 2 (другого) року з моменту отримання Кредиту/перного Траншу до повного виконання Боргових зобов'язань.» Пунктом 5 Частини №1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів» кредитного договору №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 визначено, що Комісія Банку за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку становить 1% (один відсоток) від Розміру Кредиту. Пунктом 1.35. Частини №2 Кредитного договору №CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 визначено, що право позичальника на отримання кредиту виникає з моменту сплати Банку комісії в розмірі визначеному Частиною №1 кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору№ CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 банк наддав позичальнику кредит на споживчі цілі. Таким чином, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннямич.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положенняцього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться накористь споживача. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, що діяла в момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, оформлення справи з відкриття Кредитного рахунку є супутньою послугою банку та не підлягає оплаті позичальником. Положення кредитного договору№ CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 про сплату Позичальником комісії в розмірі 1% (одного відсотка) від розміру кредиту, що відповідно до п.5 Частини №1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів» кредитного договору № CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 є комісією за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку є несправедливою. Суд приходить до висновку, що положення кредитного договору № CM-SME 010/030/2007 від 25.10.2007 про сплату Позичальником комісії в розмірі 1% (одного відсотка) від розміру кредиту є недійсним. Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в Постанові від 16.11.2016 року по справі № 6-1746цс16 в частині, що сплата комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника є незаконною. Відповідно до ч. ч. 1. 2 п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або іншихстандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, яка була викладена у рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, кредитний договір який має вид формуляру та іншу стандартну форму є договором приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, змінуабоприпиненняцивільних прав та обов'язків. Змістправочину не можесуперечитицьому Кодексу, іншим актам цивільногозаконодавства, а такожінтересамдержави і суспільства, йогоморальним засадам. Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, щопідставоюнедійсностіправочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін абоі нша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем пропорційно задоволеним вимогам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved