Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] з вимогою про стягнення боргу у сумі 15 000 грн. 00 коп.. Послалась на те, що вона на виконання договору позики від 21 серпня 2014 року передала у позику відповідачам грошові кошти у зазначеній сумі. Останні зобовязалися у строк до 21 грудня 2014 року повернути суму позики, однак до теперішнього часу свої зобовязання не виконали, у звязку з чим [PERSON] вимушена була звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Крім того, позивач прохає вирішити питання про розподіл понесених нею судових витрат. Позивач [PERSON] у письмовій заяві повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.22). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву з проханням слухати справу без її участі. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача [PERSON]. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.10,12-14,24,25), причини своєї неявки судові не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їхньої участі не заявили. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача, викладену у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 2014 року [PERSON] передала у позику [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в сумі 15\~000 грн. 00 коп., а останні зобов'язалися повернути вказані грошові кошти у строк до 21 грудня 2014 року (а.с.6,23). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, позичальники [PERSON] і [PERSON] своїми підписами у договорі підтвердили, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем і одержані позичальниками повністю. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). За умовами договору позики [PERSON] і [PERSON] зобовязалися повернути [PERSON] запозичені грошові кошти у строк до 21 грудня 2014 року, однак свого обовязку не виконали. Відповідно до положень ст.543 ЦК України у кредитора є право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі й від усіх боржників разом, і від будь-кого з них окремо; у разі, коли кредитор звернув вимогу лише до одного з боржників, але не одержав від такого боржника виконання обов'язку в повному обсязі, зобов'язання не припинилося й він має право вимагати від інших солідарних боржників недоодержане. З матеріалів справи випливає, що [PERSON] скористалася правом вимагати виконання обов'язку в повному обсязі від усіх боржників разом. Таким чином, між сторонами по даній справі на підставі договору позики виникли відповідні зобовязання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржників, що відповідає вимогам статей 1049 і 1050 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 15\~000 грн. 00 коп. у солідарному порядку. Оскільки позов задоволено, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених нею судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1). Зазначена сума судових витрат підлягає до стягнення з відповідачів у рівних частках з кожного, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: approved