Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 29 вересня 2001 року вина з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 27 січня 2006 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає з позивачем, відповідач вихованням дитини не займається та не опікується, створенням всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини займається позивач. Позивач, як мати дитини піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивачка має родичів за кордоном, а саме в Російській Федерації, та бажає разом з дитиною поїхати до них на відпочинок. Для виїзду дитини за кордон позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх неповнолітньої дитини за кордон. Однак процедура отримати такий дозвіл ускладнюється тим, що відповідач чинить перешкоди у цьому через небажання спілкуватись з позивачем та бачити спільну дитину. Тому позивач просила суд надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої громадянки України [PERSON], [INFO] за межі території України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття; дозволити [PERSON] або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON], [INFO], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №94. Також судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Шлюб між сторонами розірвано 27 січня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Донька [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю, позивачем по справі. В цьому році, позивач звернулася до відповідача з питання щодо надання дочці дозволу для виїзду за кордон, проте відповідач позивачу відмовив безпідставно. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Конституції України, Декларації прав дитини, Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В силу п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оцінюючи дослідженні судом у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved