Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка звернулась до суду даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору дарування вона є власником ? частини домоволодіння по [ADDRESS], в тому числі сарай під літ. В площею 30,5 кв.м, гараж площею 30,5 кв.м, які є цілісною спорудою. Власником іншої ? частини домоволодіння є [PERSON] Земельні ділянка біля будинку належать сторонам на праві власності. Будівля сараю-гаражу знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON] Вказала, що близько чотирьох років вона не має доступу до нього через перешкоди, які постійно чинить їй відповідач по справі. Також вказала, що після поділу житлового будинку в натурі, виникла потреба в проведенні газопостачання до її частини будинку від існуючого газового вводу, який знаходиться на земельній ділянці відповідача. Досягти згоди в добровільному порядку щодо користування майном та прокладенням газопостачання вони не можуть. Тому для захисту свого порушеного права вважає за необхідне встановлення сервітуту на право користування сараєм-гаражем та прокладення та експлуатації підземного газопостачання від існуючого газового вводу по земельній ділянці [PERSON] Просила суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут на право користування земельною ділянкою відповідача [PERSON] в [ADDRESS] для надання можливості [PERSON] користуватись господарськими спорудами і сараєм-гаражем пл. 7,64х12,41, а також на право прокладання та експлуатації підземного газопостачання від існуючого газового вводу по земельній ділянці [PERSON] пл.4,0 м в [ADDRESS]. При розгляді справи [PERSON] позовні вимоги уточнила з врахуванням висновку експерта. Вказала, що варіант 1/1 висновку є найбільш доцільним для користування та обслуговування сараю-гаражу та прибудови літ.Д, яка є невід'ємною частиною сараю літ. В. Даний варіант надає можливість встановлення сходів до сараю, які незаконно зніс відповідач по справі. Даний варіант також передбачає можливість підключення газопостачання від газопроводу - вводу, розташованого на земельній ділянці [PERSON], тобто поєднуються два сервітути. Інші варіанти не дають таких можливостей, тому є неприйнятними. Остаточно просила суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут на право користування земельною ділянкою [PERSON] в [ADDRESS] для надання можливості користування та обслуговування господарськими будівлями та спорудами: сараєм літ. В та прибудовою літ.Д; встановити безоплатний земельний сервітут на право прокладення та експлуатації підземного газопостачання від існуючого газового вводу, розташованого на земельній ділянці [PERSON] в [ADDRESS] до належної їй частини будинку [ADDRESS]; судові витрат покласти на відповідача по сплаті судового збору та витрати на проведення експертизи. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задоволити в повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] та його представник проти позову заперечували. Просили суду відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник ПАТ «Київоблгаз» не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Апеляційного судуКиївської області від 28 грудня 2011 року визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. Проведено поділ вказаного житлового будинку між його співвласниками за варіантом №2 висновку КНДІСЕ №5898/5899/10/252/11-15 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 14 лютого 2011 року. Виділено [PERSON] в будинку: житлову кімнату (1-5) пл.8,3кв.м. вартістю 8 047 грн.; житлову кімнату (1-6) пл.23,8кв.м. вартістю 23 076 грн.; з надвірних будівель і споруд: сарай «В»пл.30,5кв.м. вартістю 15 874 грн; гараж «В»пл.30,5кв.м. вартістю 223 88 грн.; сарай - прибудова «Д»(«в») пл.9,6кв.м. вартістю 7 454 грн.; огорожа №2 вартістю 1 491 грн.; 1\\2 огорожі №4 вартістю 932 грн.; 1\\2 горожі №6 вартістю 1431 грн. Виділено [PERSON] в будинку коридор (1-1) пл.10,2кв.м., вартістю 7 446 грн.; коридор (1-2) пл.. 4,8кв.м., вартістю 3 505 грн.; кладова (1-3) пл.4,6кв.м., вартістю 3 358 грн.; кухня (1-4) пл.8,4кв.м., вартістю 6 132 грн.; житлова кімната (1-7) пл.14,8кв.м., вартістю 14 350 грн.; з надвірних будівель і споруд: погріб під «а»пл.5,5кв.м., вартістю 1 946 грн.; ганок пл.3,3кв.м., вартістю 876 грн.; сарай «Б»пл.69,8кв.м., вартістю 10 056 грн.; вбиральня «Г»пл.1,1кв.м., вартістю 1 635 грн.; ворота №1, вартістю 440 грн.; огорожа №3, вартістю 1 627 грн.; 1\\2 огорожі №4, вартістю 932 грн.; замощення №5, вартістю 2 710 грн.; 1\\2 огорожі №6, вартістю 1 431 грн.; свердловина «І», вартістю 4 453 грн. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 9 898 гривень різницю в ідеальних частках. 28 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування ? частини житлового будинку та надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [NUMBER] від 04 квітня 2017 року за [PERSON] зареєстрованого право власності на ? частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0832 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0802 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Ст. 99 ЗК України передбачено види земельних сервітутів, які власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути. При цьому перелік не є вичерпним. За правилом ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Вирішуючи питання про відшкодування збитків, завданих власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, суд має виходити з того, що таке відшкодування здійснюється на загальних підставах (частина сьома статті 403 ЦК); щодо земельних сервітутів такі підстави регламентуються Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. У висновку експерта №10085/16-41 від 20 січня 2017 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надані варіанти можливого встановлення сервітуту щодо користування сараєм, так і прокладення газопроводу. З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що між власниками сусідніх земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], склались неприязні та напружені стосунки, тривали численні судові спори, невиконання судового рішення щодо стягнення компенсації за частку в майні. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки. а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. У судовому засіданні позивачка просила суд встановити сервітут за варіантом 1/1 висновку експерта, оскільки лише цей варіант надасть змогу їй користуватись належним майном так як їй необхідно, інші варіанти і експертиза вцілому є неправильною, неповною. Дана вимога не може бути задоволена. Оскільки сервітут встановлюється з найменшим обтяженням саме для власника земельної ділянки [PERSON], а не якнайкращого користування [PERSON] своїм майном. У висновку експерт вказав, що варіант 1/1 є лише технічно можливий та це не враховує норми передбачені нормативно-правовими актами в галузі містобудування та ст.. 98 ЗК України, яка передбачає, що сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Щодо інших наданих експертом варіантів слід зазначити, що позивачка просила суд встановити безоплатний земельний сервітут, але належних та допустимих доказів встановлення саме безоплатного сервітуту суду не надала, хоча відповідачем у своїх поясненнях вказувалось, що [PERSON] не виконане рішення суду щодо виплати компенсації, а в даний час позивачка хоче й безоплатний сервітут. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо встановлення оплати за сервітут, суд розглядає справу лише в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в цій частині. Також судовим експертом надано варіанти для встановлення сервітуту на прокладення газопостачання до будинку [PERSON] З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [NUMBER] від 06 березня 2017 року за [PERSON] зареєстрованого право власності на ? частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. У висновку експерт вказав, що можливо передбачити прокладення окремого підземного газопроводу для обслуговування домоволодіння [PERSON] з південної сторони сараю-гаражу літ. В. Але відповідно до ДБН 360-92** для підземних газопроводів низького тиску мінімальна відстань (у просвіті) газопроводів від підземних інженерних мереж до фундаментів будівель та споруд складає 2м. Ширина проходу на земельну ділянку [PERSON] складає 1,02м, а найменша відстань від фундаментів сарая-гараж до меж суміжного домоволодіння по [ADDRESS] - 1,5м, тобто для дотримання вимог нормативно-правових актів потрібно встановити сервітут на сусідню земельну ділянку по [ADDRESS]. Враховуючи, що домоволодіння по [ADDRESS] не є об'єктом дослідження даний варіант сервітуту не розглядався. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Оскільки власником суміжної земельної ділянки під [ADDRESS] є [PERSON], питання щодо можливості прокладення газопостачання з [ADDRESS] позивачка не розглядала, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] не надала суду доказів неможливості прокладення газопроводу іншим способом, як через ділянку [PERSON], тобто те, що позивачка захистити своє порушене право та задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, не має можливості. Відсутні докази встановлення саме безоплатного сервітуту. Крім того, у разі встановлення сервітуту на користування сараєм-гаражем та прокладення газопостачання через земельну ділянку відповідача, в останнього власність буде обтяжена двома сервітутами, що суперечить принципам ст. 98 ЗК України щодо найменшого обтяження. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed