Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 50 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових. В обгрунтування позову послався на те, що в період з 1980 року по 2009 роки працював на Публічному акціонерному товаристві «Констар» на різних робітничих посадах. Висновком МСЕК від 12.06.2009 року йому була встановлена ІІІ група інвалідності та стіка втрата профпрацездатності в розмірі 30 % - первинно в зв'язку з профзахворюванням на строк до 01.06. 2010 року. При повторному огляді висновком МСЕК від 18.05.2010 року підтверджена ІІІ група інвалідності. За наступним оглядам висновком МСЕК від 07.05.2012 року ІІІ група інвалідності з відсотками працездатності була знову підтверджена до 01.06.2014 року. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначив, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначив, що позивачем не долучено жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник, у судовому засіданні, кожен окрмо, позов підтримали та пояснили, що позивач знав про шкідливі та небезпечні умови праці. Унаслідок трудового каліцтва погано себе почуває, постійно лікується, що спричиняє йому моральні страждання. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній в період з 1980 року по 2009 роки працював на Публічному акціонерному товаристві «Констар» на різних робітничих посадах. Висновком МСЕК від 12.06.2009 року йому була встановлена ІІІ група інвалідності та стіка втрата профпрацездатності в розмірі 30 % - первинно в зв'язку з профзахворюванням на строк до 01.06. 2010 року. При повторному огляді висновком МСЕК від 18.05.2010 року підтверджена ІІІ група інвалідності. За наступним оглядам висновком МСЕК від 07.05.2012 року ІІІ група інвалідності з відсотками працездатності була знову підтверджена до 01.06.2014 року. Як вбачається із постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому розі від 14.07.2009 року № 0407/15353/15353.1/2 позивачу було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 40 140,00 грн., та призначено щомісячні страхові виплати у розмірі 1 172,82 грн з 01.06.2009 по 31.05.2010 рік. Відповідно до виписки з акту огляду медіко-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби надання медичної та соціальної допомоги АБ № 0005651 від 20.05.2014 року, група інвалідності позивачу не встановлена, втрата професійної працездатності встановлена 25 %. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва, що становило 30 %. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 50 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial