Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

У жовтні 2014 року ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що відповідач працював у ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» водієм-експедитором. 03 грудня 2013 року як матеріально-відповідальній особі на підставі накладної видачі відправлень зі складу були надані для адресної доставки відправлення №323597, №323608. При доставці яких на адресу одержувача було виявлено нестачу, внаслідок чого підприємству завдано збитки у розмірі вартості недоставленого вантажу всього в розмірі 41163 грн. 31 коп. Посилаючись на те, що втрата переданого вантажу сталася саме з вини відповідача, який не забезпечив збереження довірених йому матеріальних цінностей, в результаті чого позивач зазнав збитків, просив суд стягнути з відповідача 43163 грн. 31 коп. майнової шкоди. В судовому засіданні при розгляді справи, представник позивача підтримала позов. Просила про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Своїх пояснень або заперечень на позов до суду не подав. У відповідності до ст.ст.224,225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що наказом від 14.11.2013 року № 2599/ОС генерального директора ТзОВ «Торговий дім «Міст Експрес» [PERSON] був прийнятий на роботу в товариство водієм автотранспортних засобів відділу адресного обслуговування Миколаївського операційного відділення за основним місцем роботи з виконанням обов'язків експедитора поряд з основною роботою у порядку суміщення посад без звільнення від основної роботи. 14.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач прийняв на себе матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей. Як слідує зі справи 03.12.2013 року відповідач на підставі накладної видачі відправлень зі складу позивача отримав вантаж для його доставки одержувачу, про що розписався у накладній, частину з якого не доставив одержувачу. В своїй письмових поясненнях позивачу від 05.12.2013 року відповідач вказував на те, що частина вантажу була викрадена з його автомобіля невідомими особами під час занесення вантажу до магазину. З наданих позивачем до суду документів вбачається, що загальна вартість недоставленого вантажу складає всього на суму 43163грн. 31 коп. Підстави, умови, порядок, межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі організації, встановлені главою ІХ КЗпП України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно з п. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно з укладеним між сторонами договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 14.11.2013 відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання цінностей ввірених йому . Розділом V Посадової інструкції експедитора товариства визначено, що експедитор несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, передбачених даною Посадовою інструкцією, в тому числі за збереження та вчасність доставки, за збереження виданих йому відправлень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved