overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

У жовтні 2017 року заявник звернувся із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації « Розвитку ринку фінансових послуг» від 18.09.2017 року по справі №2017/0821-002 задоволено позов ТОВ ФК « Фангарант Груп» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 27 903 грн 70 коп та третейський збір в сумі 1000 грн 00 коп. Враховуючи, що рішення суду відповідачем в добровільному порядку не виконане, просить видати виконавчі листи на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 27 903 грн 70 коп та третейський збір в сумі 1000 грн 00 коп. В судове засідання представники заявника та заінтересованої особи не з`явились, про день розгляду заяви повідомлялись належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.56 ч.2 Закону України «Про третейські суди» при розгляді заяви про видачу виконавчого документа було витребувано матеріали третейської справи №2017/0821-002 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ ФК « Фангарант Груп». Матеріалами справи встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації « Розвитку ринку фінансових послуг» від 18.09.2017 року по справі №2017/0821-002 задоволено позов ТОВ ФК « Фангарант Груп» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 27 903 грн 70 коп та третейський збір в сумі 1000 грн.00 коп. Відповідно до ст.55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню. Згідно ст.56 Закону України «Про третейські суди» заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом. Ст.57 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду, яке не виконане добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що рішенням третейського суду з [PERSON] на користь ТОВ ФК « Фангарант Груп» заборгованості в розмірі 27 903 грн 70 коп та третейський збір в сумі 1000 грн.00 коп., суд вважає за необхідне видати виконавчий лист про стягнення цих витрат. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У жовтні 2017 року заявник звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заявник посилався на те, що при складанні заповіту її тіткою [PERSON], померлою [INFO] року, вказане її прізвище - «[PERSON]», але вірно - «[PERSON]». Даний факт не дозволяє оформити документи для прийняття спадщини. Тому заявник змушена звертатися до суду та прохає встановити факт належності правовстановлюючого документу. Заявник в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі. Проти задоволення вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У заповіті від 24 червня 2010 року, посвідченому секретарем Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстрованому в реєстрі за № 28, вказано, що [PERSON] заповідала належну їй земельну ділянку у розмірі 4,860 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, (Державний акт на право власності на землю серія [NUMBER]) [PERSON]. (а. с. 5). У паспорті серії [NUMBER] виданому 20 травня 1999 року Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, вказано дані заявника - «[PERSON]». (а. с. 3). Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що земельна ділянка, яку заповіла померла [PERSON] «[PERSON]», фактично заповідалася «[PERSON]».Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У жовтні 2017 року заявник звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Заявник посилається на те, що вона та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, тривалий час проживали однією сім'єю у період із 1979 року по день смерті [PERSON] - [INFO] У заявника виникла потреба у встановленні факту проживання однією сім'єю для прийняття спадщини, яка належала [PERSON] Вказані обставини позбавляють заявника можливості прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, тому для встановлення факту проживання однією сім'єю виникла необхідність звернення до суду. Заявник в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, підтримує заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про можливість слухання справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви підлягають задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявник зареєстрована із 28 серпня 1979 року за адресою: [ADDRESS], згідно паспортних даних (а. с. 3). За час проживання однією сім'єю, заявник разом зі своїм чоловіком облаштували житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] вели спільне господарство та отримали земельну ділянку загальною площею 4,63 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 30 липня 2002 року. Від даних фактичних відносин в них народився син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер [INFO], згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], актовий запис № 5. (а. с. 13). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], актовий запис № 51 (а. с. 14). Згідно довідки № 432 від 14 липня 2014 року виданої Новопетрівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживає та зареєстрована: [ADDRESS] (а. с. 4). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Із матеріалів справи вбачається, що заявник проживала однією сім'єю з [PERSON], також судом встановлено, що заявникові встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У жовтні 2017 року заявник звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, після розірвання шлюбу, а саме: з 01.02.2002 року по [INFO], день смерті [PERSON].Вимоги обґрунтовані тим, що у 1994 році між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу вони проживали в квартирі, в якій були зареєстровані, за адресою: [ADDRESS], де також проживала та була зареєстрована її мама [PERSON].01.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Червоноградського управління юстиції проведено реєстрацію розірвання шлюбу нею та [PERSON].Після розірвання шлюбу вони надалі проживали, як одна сім'я, за місцем своєї реєстрації, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, допомагали один одному до дня смерті чоловіка, повторно не укладаючи шлюб. Квартира у якій вони проживали належить на праві спільної часткової власності в рівних частках їй та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON]. Вона, як дружина здійснювала поховання [PERSON]. Встановити даного факту необхідно для прийняття спадщини, оскільки інших спадкоємців у [PERSON] немає. Заявник та її представник у судовому засіданні заяву підтримали з підстав, зазначених у заяві. Просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи, у судовому засіданні при вирішенні даної заяви поклалась на думку суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що заявник та [PERSON] жили по сусідству, проживали як сім'я, заявник займалася похованням [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 1990 року разом з заявником до моменту смерті. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 19.01.2009 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності у рівних частках кожному квартира, що за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії будинкової книги, зокрема, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до копії листа Управління праці та соціального захисту населення від 23.10.2017 року №6449/1-8, у 2015 році допомога на поховання [PERSON] у розмірі 807, 30 грн. виплачувалась [PERSON] Оцінка наявних у справі доказів свідчить, що заявник та [PERSON], [INFO], проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, після розірвання шлюбу, а саме: з 01.02.2002 року по [INFO] - день смерті [PERSON]. Необхідність встановлення даного факту заявником мотивовано неможливістю реалізації спадкових прав. Отже, заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У жовтні 2017 року Київський міський центру зайнятості (далі - центр зайнятості) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 16637 грн. 67 коп. В обґрунтування позовних вимог центр зайнятості зазначає, що з 10.08.2016 року по 24.03.2017 року відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості. З 17.08.2016 року йому було призначено допомогу по безробіттю, як особі яку було звільнено з останнього місця роботи за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, тому виплату допомоги було розпочато з 8 календарного дня після реєстрації в центрі зайнятості. Однак, перевіркою встановлено, що [PERSON] звільнений з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, тому така допомога, згідно вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», повинна була виплачуватись відповідачу лише з 91-го календарного дня, відтак з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню безпідставно отримані кошти в розмірі 16 637 грн. 67 коп. Ухвалою Деснянського районного суду від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 17.05.2018 ухвалою цього ж суду справу передано до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача: [ADDRESS]. Ухвалою судді від 30.07.2018 року справу прийнято до провадження. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його присутності. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У жовтні 2017 року Комунальна Установа «Ізмаїльська міська центральна лікарня» (далі КУ, КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня») звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, і відповідно до норм цивільного законодавства повинен відшкодувати витрати закладу охорони здоровя, що витрачені на лікування потерпілого в сумі 42\~958, 57 грн. (а.с.1-4, 16-17). Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ч.7 ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Так, вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2017 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.09.2017 р. в частині визнання вини [PERSON], визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, внаслідок дій якого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у звязку з чим перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня (а.с. 5-8, 31-34). Згідно довідці, виданій КП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 01/06/-564/1 від 05.12.2016 р. вартість лікування [PERSON] склала (а.с. 18-21): за період з 15.05.2016 р. по 31.05.2016 р. (17 койко-днів) 30\~352,31 грн. за період з 01.06.2016 р. по 03.06.2016 р. (2 койко-дня) 4\~169,80 грн. за період з 03.06.2016 р. по 21.06.2016 р. (18 койко-днів) 3\~982,68 грн. за період з 05.09.2016 р. по 26.09.2016 р. (21 койко-день) 2\~539,53 грн. за період з 25.10.2016 р. по 31.10.2016 р. (6 койко-днів) 883,50 грн. за період з 01.11.2016 р. по 04.11.2016 р. (4 койко-дня) 589,00 грн. за період з 30.11.2016 р. по 02.12.2016 р. (3 койко-дня) 441,75 грн. Загальні витрати на лікування [PERSON] склали 42\~958,57 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Отже, на підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У жовтні 2017 року МТСБУ звернулося до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 19 листопада 2015 року о 20.35 год. [PERSON] рухаючись в м. Буча керуючи транспортним засобом Мерседес д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті здійснив зіткнення з автомобілем Рено д.н.з. [NUMBER] , що призвело до їх пошкодження, чим порушив ст. 124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також зазначають, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Рено д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Крім того, зазначають, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до висновку № 9477 про оцінку автомобіля Рено д.н.з. [NUMBER] та складає 41410,79 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6355962 з терміном дії - з 09.11.2015 до 08.11.2016 р. Крім того, звертають увагу на те, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 23 березня 2016 р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 38313,42 грн. Також,зазначають, що додатково понесені витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 599,66 грн. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону, після проведення виплати [PERSON] у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] 21.03.2016 р. № 3/1-05/7714 МТСБУ звернулось до [PERSON] з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення. У зв`язку з наведеним МТСБУ просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в розмірі 38313,42 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повісток за місцем реєстрації, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

У жовтні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У жовтні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав. Відповідач надав заяву про визнання позову. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У жовтні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій визнав позов в повному обсязі. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

У жовтні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позивач просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved