Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У жовтні 2014 року Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною звернулось в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, посилаючись на те, що 20 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем у справі було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 524885. Відповідно до п. 1 Договору позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у власність позичальникові гроші в сумі 200000 грн. На виконання умов договору , позивачем на картковий рахунок відповідача 27.09.2012 року перераховані грошві кошти у розмірі 200000 грн. У вказаному договорі на думку позивача міститься прогалина, а саме пунктом 5 Договору передбачено, що у разі розірвання трудового договору з ініціативи позикодавця або за угодою сторін, позика позикодавцю не повертається та вважається такою, що погашена. Позивач знаходить, що пункт 5 вказаного договору повинен бути визнаний недійсним, оскільки ним зумовлюється відсутність реального настання правових наслідків, що обумовлені самим договором позики, окрім того в момент укладання згаданого правочину із включенням до нього положення пункту 5 Договору, було недодержано обов'язкової вимоги, для чинності правочину в частині вказаного пункту Договору, а саме вимоги передбаченої ч. 1 ст. 203 ЦК України відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону, позивач просив суд визнати договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 20 вересня 2012 року в частині пункту 5 цього договору недійсним. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на його недоведеність та необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 5 цієї статті визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом установлено, що 20 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем у справі було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 524885. Відповідно до п. 1 Договору позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у власність позичальникові гроші в сумі 200000 грн. Пунктом 5 вказаного Договору передбачено, що у разі розірвання трудового договору з ініціативи позикодавця або за угодою сторін, позика позикодавцю не повертається та вважається такою, що погашена. Оцінюючи вище перелічені правові норми у розрізі наданих доказів, суд приходить до висновку, що спірний договір, зокрема його п. 5 відповідають вимогам закону, позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надано безспірних доказів щодо наявності підстав його недійсності. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed