Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування вимог вказав на те, що 10 грудня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», яке було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та Акціонерним товариство закритого типу «Луч АО», яке було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Луч АО», було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-01/02/138, згідно з умовами якої банк зобов'язався надати позичальнику гарантії, кредити, кредитні лінії, кредити в режимі овердрафт в порядку і на умовах, визначених в угоді, договорах про надання гарантій, кредитних договорах та договорах овердрафту, укладених в її рамках, а позичальник, в свою чергу, зобов'язався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплатити нараховані відсотки. В межах зазначеної Генеральної кредитної угоди, 13 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поновлення обігових коштів для корпоративних клієнтів», за умовами якого позичальнику надано кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 6 592 000 грн. 00 коп. під 22% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 30 липня 2010 року. Згідно п. 2.2. Кредитного договору відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту. В подальшому до кредитного договору було підписано Додаткові угоди. Зокрема, 14 вересня 2012 року до кредитного договору було підписано Додаткову угоду № 010/14/535/10, якою продовжено кінцевий термін погашення кредиту до 28 лютого 2013 року, а також встановлено, що кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 200 000 грн. 00 коп. Також сторони дійшли згоди, що з дати укладання цієї Додаткової угоди подальша видача кредитних коштів за Договором не здійснюється. З метою забезпечення зобов'язань з Генеральної кредитної угоди між позивачем та [PERSON] 22 листопада 2007 року укладено договір іпотеки №010/14/03/289, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №7010. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, іпотекодавець на умовах, передбачених договором, передає в заставу (іпотеку) належне йому нерухоме майно, яким є: - квартира, загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, посилаючись на невиконання ПрАТ «Луч АО» зобов'язань з повернення кредиту, просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором./а.с.2-5,т.І/ У грудні 2014 року [PERSON] в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, ПрАТ «Луч АО», про визнання недійсним вищевказаного Договору іпотеки від 22 листопада 2007 року №010/14/03/289./а.с.2-3, т.ІІ/ В обґрунтування пред'явлених вимог, [PERSON] який діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], вказав, що у квартирі яка є предметом договору іпотеки на час його укладення проживав і проживає на час вирішення спору його неповнолітній син [PERSON] 2003 року народження, права якого в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки, можуть бути суттєво порушені. Посилаючись на порушення майнових прав та інтересів свого неповнолітнього сина, який на момент укладення оспорюваного договору іпотеки від мав право користування та проживав у спірній квартирі на підставі ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.29 ЦК України, просить суд визнати оспорюваний договір недійсним на підставі ч.1, ч.6 ст.203 ч.1 ст.215 ЦПК України, оскільки при його укладенні не дотримано вимог Закону України ч.3 ст.15 «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч.2 ст.177 СК України про необхідність попередньої згоди органу опіки та піклування. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року об'єднано в одне провадження цивільну справу №757/10651/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки з цивільною справою №757/36310/14-ц за позовом [PERSON], який діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, ПрАТ «Луч АО», про визнання недійсним договору іпотеки від 22 листопада 2007 року №010/14/03/289. Обєднаній справі присвоєно номер №757/10651/14-ц./а.с.205-206, т.І/ Крім того, в ході розгляду справи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» збільшило розмір позовних вимог, остаточно просив суд в рахунок погашення заборгованості ПрАТ «Луч АО» за кредитним договором №010/14/535 «Невідновлювальна Кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 13 серпня 2009 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10 грудня 2004 року в розмірі 4 417 354 грн. 85 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 2 200 000 грн. 00 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 1 282 094 грн. 77 коп., пені за порушення графіку оплати тіла кредиту - 609 249 грн. 33 коп., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 326 010 грн. 75 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №010/14/03/289 від 22 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №7010, на нерухоме майно а саме: квартиру, загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації предмета іпотеки встановленою висновком ТОВ «Міжрегіональна експерта група» про вартість майна від 05 листопада 2015 року, що становить 7 330 300 грн. 00 коп./83-87, т.ІІ/ Представник ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням їх збільшення підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти вимог позову пред'явлених [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, звернувся до суду із письмовою заявою про застосування строків позовної давності до вимог про визнання договору іпотеки недійсним. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заперечував, вимоги пред'явлені [PERSON] в інтересах його неповнолітнього сина підтримав у повному обсязі. Представник третьої особи Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування /а.с.153, т.ІІ/ в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив письмову заяву, у якій при вирішенні спору покладається на розсуд суду. При цьому, зазначивши, що дозволу на укладення оспорюваного Договору іпотеки, якого вимагає закон, орган опіки та піклування не надавав. Представник третьої особи ПрАТ «Луч АО», /а.с.153, т.ІІ/, в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд заслухавши думку осіб у справі, вирішив можливим розгляд у відсутність позивача [PERSON] за участі його представника, а також представників третій осіб. Суд, заслухавши пояснення представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі пояснень сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 10 грудня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», яке було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариство закритого типу «Луч АО», яке було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Луч АО», було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-01/02/138, згідно з умовами якої банк зобов'язався надати позичальнику гарантії, кредити, кредитні лінії, кредити в режимі овердрафт в порядку і на умовах, визначених в угоді, договорах про надання гарантій, кредитних договорах та договорах овердрафту, укладених в її рамках, а позичальник в свою чергу зобов'язався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплатити нараховані відсотки. В межах зазначеної Генеральної кредитної угоди, 13 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поновлення обігових коштів для корпоративних клієнтів», за умовами якого позичальнику надано кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 6 592 000 грн. під 22% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 30 липня 2010 року. В подальшому до Кредитного договору було підписано Додаткові угоди. Зокрема, 14 вересня 2012 року до кредитного договору було підписано Додаткову угоду № 010/14/535/10, якою продовжено кінцевий термін погашення кредиту до 28 лютого 2013 року, а також встановлено, що кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 200 000,00 гривень. Також сторони дійшли згоди, що з дати укладання цієї Додаткової угоди подальша видача кредитних коштів за Договором не здійснюється. З метою забезпечення зобов'язань за Генеральною кредитною угодою між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 22 листопада 2007 року укладено договір іпотеки №010/14/03/289, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за №7010, далі Договір іпотеки. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, іпотекодавець, на умовах передбачених договором, передає в заставу (іпотеку) належне йому нерухоме майно, яким є: - квартира, загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зокрема, 12 листопада 2007 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Реєстраційного посвідчення [NUMBER] КМБТІ від 12 листопада 2007 року. З моменту укладення договору міни та реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], [PERSON], його дружина [PERSON]./а.с.13/ та неповнолітній син [PERSON] - [PERSON], [INFO] /а.с.12/, та син дружини - [PERSON] проживають у квартирі, яка виступає предметом іпотеки. Вказана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: копією акту обстеження житлово-побутових умов від 12 січня 2008 року /а.с.46/, копією довідки Дитячої клінічної лікарні Печерського району м. Києва від 25 жовтня 2010 року про проведення медичних оглядів неповнолітнього [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS]./а.с.47/. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, після реєстрації права власності на зазначену квартиру, 22 листопада 2007 року між [PERSON] та банком в забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ «Луч АО» було укладено договір іпотеки №010/14/289, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру, в якій проживав, в тому числі неповнолітній [PERSON] Згідно копії свідоцтва про народження на момент укладення іпотечного договору [PERSON] виповнилось 4 роки. Відповідно до ч. 1, ч.3 ст.215 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦПК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», якою регламентовано захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007), 1.Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до змісту положень Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007) предметом іпотеки, є, зокрема, нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.176 СК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007) права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання, зокрема, її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007) діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-2918цс-15 від 16.03.2016 у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Виходячи з вищевикладеного, положень законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, а також встановлених судом обставин справи, оспорюваний договір іпотеки від 22.11.2007 укладено без дотримання вимог ч.1, ч.6 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним згідно ч.1 ст.215 ЦК України. Зокрема, зміст оспорюваного Договору іпотеки від 22.11.2007 суперечить положенням ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», якою регламентовано захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 22.11.2007), оскільки оспорюваний Договір іпотеки був укладений без попередньої згоди органу опіки та піклування, а також оскільки іпотека без відповідного дозволу суперечить правам та інтересам неповнолітньої дитини іпотекодавця [PERSON] - [PERSON], який на підставі закону має право користуватись спірною квартирою та проживати у ній і може втратити ці права внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки та припинення права власності його батька [PERSON] Враховуючи вказані обставини, суд не приймає доводів представника відповідача за цим позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо недобросовісності та неправдивого повідомлення іпотекодавцем [PERSON] про відсутність права користування та проживання неповнолітнього [PERSON] предметом іпотеки при укладенні оспорюваного Договору, оскільки належних доказів таких обставин суду не надано. При цьому, посилання відповідача на дані з довідки про реєстрацію осіб у спірній квартирі станом на 22.11.2007 /а.с.31, т.ІІ/ не є достатніми для доказу недобросовісності поведінки іпотекодавця, оскільки право користування та проживання дітей власника квартири у квартирі гарантовано законом і реалізується не залежно від реєстрації місця проживання дитини. При цьому, суд приймає до уваги, що згідно умов оспорюваний Договір іпотеки відповідних застережень не містить, як і даних про повідомлення [PERSON] іпотекодержателю про відсутність прав неповнолітніх дітей на спірну квартиру. Не надано суду належних та достатніх даних про те, що малолітній [PERSON] мав інше місце проживання на момент укладення оспарюваного Договору іпотеки, як і на даний час. З цих же міркувань є необґрунтованими доводи відповідача про недоведеність факту проживання неповнолітнього у спірній квартирі, про що викладено вище. За вказаних обставин, суд вважає відсутніми підстави для застосування правового висновку Верховного Суду України у справі №6-6-384цс15 від 30.09.15 /а.с.108/ Також, суд вважає безпідставними доводи представника банку щодо спливу строку позовної давності щодо заявлених вимог за позовом про визнання договору іпотеки недійсним в силу положень ч.1 ст.261 ЦК України з дня укладення оспорюваного договору 22.11.2007, оскільки в силу положень ч.5 ст.261, ст.266 ЦК України строк позовної давності для позивача починається зі спливом строку виконання основного кредитного зобов'язання, який згідно умов Додаткової угоди № 010/14/535/10 до кредитного договору визначений 28 лютого 2013 року. Таким чином, позов [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], про визнання договору іпотеки недійсним підлягає задоволенню, що в силу положень ч.1 ст.216 ЦК України виключає задоволення вимоги ПАТ «Райффаййзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки недійсний правочин не створює жодних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому, ввідсутні підстави для арешту спірної квартири як предмету іпотеки за заявою представника відповідача ПАТ «Райффаййзен Банк Аваль» в порядку ч.2 ст.1057-1 ЦПК України, оскільки застосування таких заходів можливо у разі визнання недійсним кредитного договору, застосування таких заходів у разі визнання недійсним договору іпотеки не передбачено. У зв'язку з задоволенням вимог за позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], підлягає стягненню сплачена та документально підтверджена сума судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп./а.с.1, т.ІІ/

Outcome: approved