Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, до Державного науково дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України ( далі - НДЕКС МВС) та Миколаївського науково дослідного експертно криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - Миколаївський НДЕКЦ) визнати нечинним наказ начальника Миколаївського НДЕКЦ №52 о/с від 28.10.2016 року про звільнення позивача, поновити на посаді судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документиів що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського НДЕКЦ. В обґрунтування зазначив, що відповідно до наказу начальника від 27.07.2016 року №38 о/с про призначення на посаду та строкового трудового договору від 01.08.2016 р. у трудові відносини з Миколаївським НДЕКЦ він вступив з випробувальним строком на 3 місяці. Зазначає, що 24 та 27 жовтня 2016 року щодо нього відбулася комісійна перевірка знань, за результатами якої ні в кого з членів комісії до нього зауважень не було., а 27.10. 2016 року працівник відділу кадрів намагалася йому вручити повідомлення про звільнення, яке він відмовився отримати З 28.10.2016 по 23.11.2016 року він перебував на лікарняному і йому в цей період було відомо, що його звільнили. Вказує, що підставою звільнення відповідно до тексту наказу про звільнення, зокрема, слугував висновок стажування експерта [PERSON] від 26.102.106 року про результати стажування. Але стажування за юридичною природою відрізняється від випробування. Вважає, що належним чином виконував свої обовязки та має достатній рівень знань, що продемонстрував на засіданнях комісій 24.10.2016 року та 27.10.2017 року., тому працедавець не мав підстав для його звільнення. Погодження НДЕКС МВС на його звільнення має формальний характер та не свідчить про наявність дійсних підстав вважати, що він не пройшов випробування. До того ж, його не позбавляли премії за сумлінне відношення до посадових обовязків, професійну майстерність та за підсумками роботи. Крім того, його звільнили під час перебування на лікарняному. Крім того просить поновити строк звернення до суду, оскільки про наявність наказу про звільнення дізнався лише 10.12.2016 року у формі відповіді на запит свого адвоката. Крім того, до подання позову в порядку цивільного судочинства у грудні 2016 року звернувся з аналогічними вимогами до адміністративного суду, який в підсумку, закрив у квітні 2017 року провадження через непідвідомчість йому спору. Позивач з представником позовні вимоги підтримали. Представники відповідачів просили позов залишити без задоволення. Заявили про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Статтею 26 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Статтею 27 КЗпП України передбачене, що строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини. Згідно статті 28 КЗпП України коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Наведене свідчить про те, що при незадовільному результаті випробування працівник може бути звільнений як такий, що не витримав випробування. При цьому, працівник при прийнятті на роботу даючи згоду на випробування фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено його невідповідність роботі, на яку його прийнято. Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий. При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування. У відповідності до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадках встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Так, наказом директора Миколаївського НДЕКЦ від 27.07.2016 року №38 о/с [PERSON] призначено на посаду судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського НДЕКЦ, уклавши трудовий договір №6д від 27.07.2016 року строком з 1.08.2016 року і до 31.07.2017 року з умовою встановленням випробування строком три місяці. 01.08.2016 року між Миколаївським НДЕКЦ та [PERSON] укладений строковий трудовий договір, де у п. 9.3. відтворені положення наказу про випробування строком 3 місяці, перераховані підстави для звільнення, у т.ч. з ініціативи працедавця. 01.08.2016 року [PERSON] був ознайомлений з посадовою інструкцією та планом підготовки судового експерта, за яким відповідальним за підготовку був визначений головний судовий експерт сектору [PERSON] 24.10.2016 року на імя директора Миколаївського НДЕКЦ заступником директора завідувачем відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності внесене подання про повторне комісійне оцінювання [PERSON] на його прохання після незадовільного його оцінювання комісією 24.10.2016 року 26.10.2016 року на імя директора Миколаївського НДЕКЦ судовим експертом [PERSON] поданий висновок про не виконання в повному обсязі [PERSON] практичного та теоретичного навчання (підготовки за трьома модулями), а також доповідна записка погоджена заступником директора Миколаївського НДЕКЦ завідувачем відділу забезпечення діяльності Миколаївського НДЕКЦ про те, що 24.10.2016 року комісією Миколаївського НДЕКЦ [PERSON] дана незадовільна оцінка підготовки, у т.ч. останнім не набуто практичних навичок з спеціальності, той не відповідає кваліфікаційним вимогам та діловим якості, які потрібні для виконання функцій, передбачених посадовою інструкцією і проханням утворити. Відповідно до відміток судового експерта [PERSON] в плані підготовки судового експерта [PERSON] затвердженого 01.08.2016 року директором Миколаївського НДКЕЦ кожна позиція має оцінку «незадовільно» Відповідно до протоколу засідання комісії Миколаївського НДЕКЦ з перевірки судового експерта [PERSON] на предмет придатності до виконання його роботи для вирішення питання про визнання його таким, що пройшов (не пройшов) випробувальний термін утвореної відповідно наказу начальника Миколаївського НДЕКЦ №107 о/д від 26.10.2016 року, висновок комісії стосовно [PERSON], який був присутній на засіданні, через незадовільну оцінку його знань та навичок, був негативний рівень знань позивача визнаний таким що не є достатнім для придатності до виконання його роботи у звязку із сумнівами у його компетентності, його професійних діях під час випробувального терміну, а також іншими аспектами його робочої діяльності та визнано його таким, що не пройшов випробувальний термін. 27.10.2016 року на імя директора Миколаївського НДЕКЦ заступником директора завідувачем відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності внесене подання про звільнення [PERSON] за п. 11 ст. 40 КЗпП України, як такого що не пройшов випробування. Згідно комісійного акту від 27.10.2017 року [PERSON] відмовився знайомитися з протоколом засідання комісії від 27.10.2016 року. Іншим актом від того дня підтверджена відмова [PERSON] від письмового ознайомлення з повідомлення про звільнення з 1.11.2016 року як такого, що не пройшов випробування. В судовому засіданні позивач визнав, що 27 жовтня йому надавали якісь папери про значеб-то наступне звільнення на підпис, але він відмовлявся , оскільки перебував вже в неприязнених стосунках з керівництвом . 27.10.2016 року директор Миколаївського НДЕКЦ звернувся до НДЕКЦ МВС за погодженням звільнення [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 28, п. 11 ст. 40 КЗпП України і позитивне погодження надійшло до Миколаївського НДЕКЦ того ж дня. 28.10.2016 року [PERSON] наказом директора Миколаївського НДЕКЦ звільнено з 1.11.2016 року з посади, що він обіймав, на підставі ч. 2 ст. 28 та п. 11 ст. 40 КЗпП України у звязку з встановленням невідповідності виконуваній роботі протягом строку випробування з проведенням остаточного розрахунку, виплатою компенсацій та премій. З 28.10.2016 року по 26.11.2016 року [PERSON] знаходився в стані тимчасової непрацездатності, що видно з копій відповідних листків. Миколаївський НДЕКЦ про перебування на лікарняному [PERSON] вирішив повідомити, про що він пояснив у судовому засіданні, лише 29.11.2016 року шляхом направлення цінним листом листків непрацездатності. Як пояснив позивач в судовому засіданні, на роботу після виходу з лікарняного він не вийшов, оскільки вже знав про своє звільнення. Суд виходить з того, що [PERSON] належними доказами не довів обрані ним підстави позову те що його за результатами комісійної перевірки не було визнано таким, що не приданий до роботи. Письмові докази наведені вище (висновок комісії Миколаївського НДЕКЦ на предмет придатності до виконання його роботи від 27.10. 2066 рок, висновки відповідального за його підготовку експерта [PERSON], план підготовки з виключно незадовільними оцінками тощо) свідчать про протилежне - рівень знань позивача не є достатнім для придатності до виконання його роботи, а також він не задовольняв вимогам, що ставляться, й іншими аспектами його робочої діяльності. Вказані обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні в якості свідків члени комісії [PERSON] та [PERSON] Преміювання позивача серед працівників Миколаївського НДЕКЦ за весь період його роботи само по собі не свідчить про належне проходження ним випробування. Судом не приймається як такий, що заслуговує на увагу, довід позивача, що його невідповідність роботі, на яку він приймався, документально не доказана відповідачем. Чинним законодавством не передбачений обовязок роботодавця документально фіксувати таку невідповідність. При розірванні трудового договору з позивачем під час випробувального строку відповідач скористався своїм правом, передбаченим\~ст. 28 КЗпП України, а тому трудові права позивача порушено не було. Позивача було попереджено за 3 дні про майбутнє звільнення 1.11.2016 року, що ним зазначено як в позові, так і підтверджено в судовому засіданні. Відтак позивача було звільнено законно. Відповідно до ч. 3\~ст.\~40\~КЗпП України\~не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених\~ст.\~41\~КЗпП України\~(ч. 3 цієї норми). Перебування на лікарняному позивача на момент звільнення суд не вважає порушенням його прав, оскільки форма строкового трудового договору та встановлення умови про випробовування, покладає виключно на працедавця розсуд щодо продовження чи розірвання трудового договору. Такий розсуд працедавець висловив, про що позивачу було відомо достеменно до його захворювання. Крім того, позивач був звільнений чітко у день закінчення строку випробування, що також за аналогією відповідає поняттю звільнення працівника у звязку з закінченням строку дії трудового договору укладеного на визначений строк. Положення статті 233 КЗпП України визначають часові межі, упродовж яких працівник може звернутися до суду за вирішенням трудового спору. Відповідно до ч. 1 наведеної норми, у справах про звільнення встановлюється строк позовної давності у один місяць із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки; щодо вирішення інших трудових спорів - три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відтак, окрім недоведеності по суті, суд звертає увагу, що позивач, як він сам визнає в позові та в суді про його звільнення 1.11.2016 року звернувся до суду лише 19.04.2017 року, а до адміністративного суду з аналогічними вимогами лише після 10.12.2016 року, тобто після спливу передбаченого законом місячного терміну. Причини наведені позивачем в позові суд не вважає поважними для пропуску строку. Крім того, про те, що позивачеві було достовірно відомо про його звільненя, свідчить і те, що він особисто звертався з листом до Директора ДНДЕКЦ МВС України в перших числах листопада 2016 року в якому просив відмінити наказ від 01 листопада 2016 року про його звільнення та поновити його на посаді експерта сектору КДТЗ Миколаївського НДЕКЦ. Не заперечує він і отримання 23 листопада 2016 року від відповідача повідомлення про своє звільнення та необхідність отримання трудової книжки. Пояснення [PERSON] стосовно того, що через неприязнені стосунки з керівництвом він не мав бажання особисто приходити до відділу кадрів та отримувати копію наказу про звільнення та трудову книжку, а за порадоюб адвоката вирішив отримати його через адвокатський запит суд не може вважати за поважною причиною . Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про поновлення на роботі, підстави для такого задоволення відсутні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed