Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування предявлених вимог зазначає, що 14 лютого 2015 року між нею та відповідачем, було укладено угоду про купівлі-продаж автотранспортного засобу марки Nissan Juk вартістю 10 804,60 доларів США. [PERSON] умови угоди виконала частково та перерахувала на рахунок відповідача суму в розмірі 164 000,00 грн. Разом з тим, відповідач свої зобовязання не виконав. 25 лютого 2015 року позивачка дізналася, що в ТОВ «Євролізинг Україна» вказаний автотранспортний засіб відсутній. Також відповідач відмовляється повернути позивачці сплачені нею за договором кошти. У звязку з чим, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 164 000,00 грн. матеріальних збитків та 100 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У судове засідання позивачка не зявилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 лютого 2015 року між позивачкою та ТОВ «Євролізинг Україна», було укладено договір фінансового лізингу № Д 00594, згідно з умовами якого відповідач зобовязався передати позивачці у фінансовий лізинг транспортний засіб загальною вартістю 10 384,62 доларів США, а позивачка зобовязана щомісячно сплачувати лізинговий платіж. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка здійснила платіж у розмірі 164 000 грн. з урахуванням комісійного збору банку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Обґрунтовуючи предявлені вимоги, позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує умови договору щодо передачі їй автомобіля, у звязку з чим їй було завдано збитки на суму 164 000 грн. та як наслідок і моральну шкоду. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Як вбачається з п. 12.1 Договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Враховуючи особливості щодо порядку припинення договору фінансового лізингу, встановленого ЗУ «Про фінансовий лізинг» позивачка повинна була звернутися до відповідача з заявою про розірвання договору № Д 00594 фінансового лізингу. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до відповідача з відповідною заявою та суду не надано доказів того, що даний договір розірвано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення матеріальних збитків задоволенню не підлягають як такі, що заявлені передчасно. Позов частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає з вищевикладених підстав.

Outcome: dismissed