overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з 08 вересня 2012 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 197, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини припинені, не має порозуміння у стосунках, тому сімя розпалася. У звязку з наведеним позивачка просить позов задовольнити (а.с. 3). Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактичної нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2012 року, мають неповнолітнього сина. Суд виходить із того, що шлюбні відносини між подружжям [PERSON] і [PERSON] припинені у зв'язку з тим, що вони як подружжя не мають порозуміння у стосунках, через що між ними постійно виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуттів, взаєморозуміння та взаємоповаги у стосунках, тому сімя розпалася, їхнє спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї неможливим, оскільки суд не має право зобовязати одного з подружжя (позивачку) зберегти сім'ю, якщо вона (позивачка) категорично проти. Таким чином, при вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд повно і всебічно зясував фактичні взаємини подружжя [PERSON] і [PERSON], мотиви та причини розлучення і ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при наявності категоричного заперечення сторін на збереження сім'ї, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 487 грн 20 коп, залишити за позивачкою (а.с. 2).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 04 червня 2004 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що призвело до припинення подружніх стосунків та окремого проживання з початку 2014 року, позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати та визначити місце проживання дитини з нею. У судове засідання позивачка не зявилася, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, подав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 200 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та народження. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З огляду на наведене та враховуючи, що після фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами дитина проживає з позивачем, будь-яких заперечень з приводу місця проживання дитини відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матірю підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 17 листопада 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що призвело до фактично припинення шлюбних стосунків та окремого проживання з липня 2014 року, позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснивши, що неодноразово припиняли шлюбні стосунки та потім відновлювали їх, а з липня 2014 року вони проживають окремо, примирення за цей не наступило і вона не бажає примирюватись. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що бажає зберегти сім'ю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2007 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та народження. З липня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, що підтвердили в судовому засіданні обидві сторони. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що сторони з липня 2014 року фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, примирення за цей час не наступило, позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивачка просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомивши письмово про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 року. Від спільного проживання сторони мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на наведене та враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 1991 року вона є пнсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі 1171,83 грн, яка не забезпечує їй неохідного мінімуму проживання, інших джерел доходів немає. Посилаючись на те, що відповідач, який є її сином, добровільно не надає матеріальної допомоги, якої вона потребує, позивачка просить стягнути з нього аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісяця. У судове засідання позивачка не зявилася, подала письмову заяву, в якій просить розглянути позов в її відсутності та задовольнити його. Відповідач у судове засіданн не зявився, подав письмову заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю відповідача, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області та отримує пенсію, розмір якої складає 1171,83 грн на місяць, що підтверджується довідкою управління ПФУ від 06.10.2015 року. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на наведене та враховуючи визнання відповідачаем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на те, що не має можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі, оскільки на даний час не працює. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2015 року. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та не заперечуються сторонами. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на наведене та враховуючи відсутність доказів, що відповідач має постійний заробіток, суд вважає за можливе стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років з 01 версеня 2015 року - 1167 грн. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що стаття 180 СК України покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, та приймаючи до уваги, що відповідач не працює, інших утриманців не має, суд визначає розмір аліментів із урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в твердій грошовій сумі 700 гривень щомісяця. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що проживала з відповідачем у цивільному шлюбі з вересня 1999 року по листопад 2005 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання та матеріального утримання дітей: не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, станом здоровя, позивач просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. У судове засідання позивачка не зявилася, подала письмову заяву, в якій просить позов задовольнити та розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій до суду письмовій заяві відповідач позов визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Представник органу опіки та піклування письмово повідомив про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дітей: не спілкується з ними, не піклується про їх здоровя, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Орган опіки та піклування надав висновок про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не займається вихованням та утриманням дітей. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо його ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дітей. З огляду на наведене та враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню неповнолітніх дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 01.11.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу зазначила те, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на життя та сімейні цінності. Через місяць після народження дитини відповідач зібрав свої речі і перейшов жити у інший будинок, з тих пір вони не спілкуються, ведуть окремо домашнє господарство, подружні стосунки не підтримують. Між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги. Просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та пояснила, що примирення, подальше сімейне життя та збереження сімї неможливі. Просила шлюб розірвати, залишити їй прізвище «Шаріпо» та стягнути з відповідача на її користь 487,20 грн. сплаченого удового збору, 12,00 грн. комісії банку та 150,00 грн. витрат на юридичну допомогу. В судове засідання відповідач зявився, позов визнав в частині розірвання шлюбу та стягнення судового збору, не визнав в частині стягнення витрат на правову допомогу. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.11.2013 року, що вбачається з актового запису про шлюб Виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 06 від 01.11.2013 року. Після реєстрації шлюбу «Сервуля» змінила прізвище на «Шаріпо». З актового запису про народження Виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 6 від 10.06.2014 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними фактично відсутні, сімя існує лише формально. Вважають що подальше спільне проживання та збереження сімї неможливі. За таких обставин суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, що були понесені позивачкою у справі і документально підтверджені, 487,20 грн. судового збору та 150,00 грн. витрат на правову допомогу з урахуванням часу необхідного адвокату на написання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 13.11.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу зазначила те, що сторони мають різні погляди на життя та сімейні цінності, що призводить до постійних сварок та непорозумінь. Між ними втрачено почуття любові та поваги, шлюбні стосунки припинені з вересня 2015 року. Вважає подальше спільне життя та збереження сімї неможливими. Просила суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав у ньому викладених, просила його задовольнити. В останнє судове засідання не зявилася, заявою просила справу розглянути у її відсутність, зазначила що примирення не відбулося. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважав що можливо зберегти сімю. Просив надати сторонам строк для примирення. В останнє судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.11.2012 року, що вбачається з актового запису про шлюб Широківської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 14 від 13.11.2012 року. Після реєстрації шлюбу «Гришко» змінила прізвище на «Мєндєлєва». З актового запису про народження Широківської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 2 від 05.03.2013 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка зазначила, що шлюбні стосунки між сторонами фактично відсутні, сімя існує лише формально. Наполягала на розірванні шлюбу, вважає що подальше збереження сімї неможливе. Сторонам надавався строк для примирення, але примирення не відбулося. За таких обставин суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved