Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 27.1431. Відповідно до Кредитного Договору Позивачем Відповідачу-1 були надані кредитні кошти: 21340 (двадцять одна тисяча триста сорок) доларів США,строк користування 72 місяці від дати видачі кредиту включно, процентна ставка-13% річних, спосіб видачі кредиту - зарахування коштів на рахунок Позичальника. Факт одержання кредитних коштів Відповідачем-1 підтверджується випискою по рахунку. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено договори поруки: 1) між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-2) було укладено Договір поруки від 10.04.2008 р № 27.1431-ДП1.; 2) між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-3) було укладено Договір поруки від 10.04.2008 р № 27.1431-ДП2.; 3) між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-4) було укладено Договір поруки від 16.09.2009 р № 106981-ДП1.; В порушення умов договору Відповідач-1 зобов'язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 23.04.2014 за укладеним кредитним договором № 27.1431 від 10.04.2008 року у сумі 175\~157 грн., 31 коп., з яких заборгованість по капіталу - 129132,68 грн., заборгованість по процентам по графіку - 9453,93 грн., заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом - 2508,07 грн., пеня - 34062,62 грн. У судове засідання представник Позивача не з'явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його присутності. Відповідач-2 [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, щодо розгляду справи без її присутності у зв'язку із хворобою. Відповідач-3 [PERSON] у судове засідання не з; явився, та надав заяву, щодо розгляду справи без його присутності. Представник Відповідача-1 [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору № 27.1431 від 10.04.2008 року [PERSON] повинна була отримати кредит у розмірі 21\~340 (двадцять одна тисяча триста сорок) долл. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строк користування кредитними коштами 72 місяці. Кредит повинен був надаватися згідно цільового призначення - а саме, на купівлю Авто. Посилання Позивача на факт отримання Відповідачем-1 кредитних коштів на поточний рахунок Відповідача-1 не відповідає дійсності, надав для огляду у судовому засіданні платіжне доручення №1 від 11 квітня 2008 року, щодо перерахування на поточний рахунок одержувачу ТОВ «СвободаАвто» від платника ЗАТ «ПроКредит Банк» Грошових коштів у сумі - 107767 (сто сім тисяч сімсот шістдесят сім) гривень. Грошові кошти у валюті Відповідач-1 [PERSON] не отримувала. Представник відповідачки наполягав на тому, що розрахунок заборгованості, який надав Позивач не відповідає дійсності, тому що даний кредитний договір було пролонговано - нова редакція від 06.07.2011 року, з збільшенням суми кредиту до 34275, 51 долл. США (раніше цей кредитний договір був на з кінцевим поверненням у сумі 30\~940, 98 долл. США). В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що спосіб отримання кредиту (в доларах США) для розрахунку з Відповідачем було рекомендовано працівниками Позивача, через те, що за їх словами, кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше, аніж кредитні ресурси в українській гривні. При цьому працівники відповідача, усвідомлювали той факт, що розрахунки по договору купівлі-продажу будуть проводитись в українській гривні. Вважає, що зазначені вище кредитні договори передбачають, що кредит наданий позивачу в доларах США та розрахунки між позивачем та відповідачем мають здійснюватись в тій самій валюті. Але насправді, кредитний договір є удаваним правочином, так як його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме було здійснено надання кредиту в національній валюті України гривні. Вислухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредитБанк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 27.1431. Відповідно до Кредитного Договору Позивачем Відповідачу-1 були надані кредитні кошти: 21340 (двадцять одна тисяча триста сорок) доларів США, строк користування 72 місяці від дати видачі кредиту включно, процентна ставка-13% річних, спосіб видачі кредиту - зарахування коштів на рахунок Позичальника. Факт одержання кредитних коштів Відповідачем-1 підтверджується випискою по рахунку. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено договори поруки: 1) між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-2) було укладено Договір поруки від 10.04.2008 р « 27.1431-ДП1.; 2) між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-3) було укладено Договір поруки від 10.04.2008 р « 27.1431-ДП2.; 3) між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] (надалі Відповідач-4) було укладено Договір поруки від 16.09.2009 р № 106981-ДП1.; В порушення умов договору Відповідач-1 зобов'язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 23.04.2014 за укладеним кредитним договором № 27.1431 від 10.04.2008 року у сумі 175\~157 грн., 31 коп., з яких заборгованість по капіталу - 129132,68 грн., заборгованість по процентам по графіку - 9453,93 грн., заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом - 2508,07 грн., пеня - 34062,62 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зі змісту ст. ст. 214 -215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом. Всупереч вищезазначеним вимогам ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог. Вищенаведені обставини підтверджується наступним. Наданий Позивачем Відповідачу-1 кредит носить цільовий характер та був виданий для придбання основних фондів тобто повної оплати вартості автомобіля, згідно договору купівлі-продажу, який Відповідачка [PERSON] придбала у одержувача кредитних коштів - а саме Товариство з обмеженою відповідальністю « Свобода-авто» і який Відповідачка купувала лише за національну валюту України. Тобто Позивач не надав зовсім ніяких доказів щодо одержання [PERSON] грошових коштів, а саме доларів США на придбання авто. Також Позивач не надав доказів щодо взагалі факту отримання грошових коштів Відповідачкою. Відповідно до абзацу 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Стаття 3 Декрету встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, а відповідно до статті 533 Цивільного Кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, про що заздалегідь було відому як позивачу, так і відповідачу. Саме тому, договір купівлі-продажу було укладено і виконано в українській гривні, про що позивачу було відомо. Відповідно до пункту 2 статті 13 Декрету, уповноважені банки, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Проведення розрахунків між позивачем та продавцем автотранспортного як резидентами України по договору купівлі - продажу в доларах США без індивідуальної ліцензії НБУ, якої не мали а ні позивач, а ні продавець - було би порушенням підпункту «г» пункту 4 статті 5 Декрету, який в свою чергу встановлює, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують (в тому числі) операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, Позивач «ПроКредит Банк», як агент валютного контролю, просто не мав права, за законом, надавати Відповідачу-1 [PERSON] кредит в іноземній валюті для його використання з метою проведення розрахунків іноземною валютою між резидентами України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ. Відповідно до частини 2 статті 235 Цивільного Кодексу України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Крім цього, згідно пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Оскільки між позивачем та відповідачем повинно було укладено договір про надання позивачу кредиту в національній валюті України гривні, в розмірі виходячи з курсу долару США до української гривні із розрахунку 5,05 грн. за 1 долар США тобто відносини між позивачем та відповідачем мають бути врегульовані саме таким договором. Крім цього, з моменту укладення кредитного договору, відповідачка сумлінно виконувала всі взяті на себе обовязки по кредитним договорам, в тому числі, справно гасила свої боргові зобовязання та плату за користування кредитом, встановлені кредитним договором та графіком платежів. Зазначений факт підтверджується довідками з банку виданими позивачем відповідачу. Однак, при застосуванні наслідків удаваного правочину, графік платежів має бути змінений (з моменту укладення кредитного договору), виходячи із того, що кредитний договір фактично укладений в гривні, виходячи з курсу долару США до української гривні із розрахунку 5,05 грн. за 1 долар США Також мають бути перераховані в українську гривню, всі платежі сплачені позивачкою в доларах США за комерційним курсом відповідача, який діяв в день погашення позивачкою заборгованості по кредиту. Тобто, згідно розрахунку Позивача кредит отримано у сумі на момент отримання у грн. 23340 долл. США * 5,05 (курс на момент отримання) = 107767 грн. Також згідно розрахунку Позивача [PERSON] повинна була повернути 30\~940, 98 долл. США, що на даний момент складає по курсу 5.05 грн./долл. = 30940,98* 5,05=156\~251 грн. Згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] сплатила 22\~318,85 долл. США, що за курсом на момент позовної заяви складав 11,2475 грн. за 1 долл. США=251\~031 грн. 26 коп. Тобто на момент позовної заяви [PERSON] було переплачено 97\~780 грн. 26 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 4 ст. 216 ЦК правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домов\-леністю сторін. Відповідно до п. 6 ч. 1. ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Таким чином, умови, які б дали право банку вчинити дії, передбачені переліченими положеннями кредитного договору, суперечать нормам п. 6 ч. 1 ст. 3 і ч. 2 ст. 1056-1 ЦК та п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1. ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1. ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно договорів поруки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поручалися за виконання [PERSON] взяті на неї кредитні зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості, але згідно розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, вбачається, що даний кредитний договір було пролонговано - нова редакція від 06.07.2011 року, з збільшенням суми кредиту до 34275, 51 долл. США (раніше цей кредитний договір був на з кінцевим поверненням у сумі 30\~940, 98 долл. США). Тобто згідно з ст.559 ЦК порука припиняється при збільшенні обсягу відповідальності поручителя без його згоди. А таку згоду поручитель не надавав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed