Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 2013 року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, що включає в себе земельну ділянку площею 9.16 га, розташовану на території Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У МК № 002289, виданого 14 січня 2003 року згідно розпорядження Арбузинської райдержадміністрації від 1.07.2002 року №405-р. Позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 17 січня 2013 року приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON], вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у звязку з тим, що місцем відкриття спадщини є м.Севастополь, який на даний час є тимчасово окупованою територією України, у зв'язку з анексією Криму оформити право власності в порядку спадкування на земельну ділянку неможливо, позивач прохав\~\~визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 18 лютого 2013 року, на земельну ділянку площею 9.16 га, розташовану на території Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У МК № 002289, виданого 14 січня 2003 року згідно розпорядження Арбузинської райдержадміністрації від 1.07.2002 року №405-р. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу у його відсутність та позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла 18 лютого 2013 року. Після її смерті залишилося майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка площею 9.16 га, розташована на території Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1У МК № 002289, виданого 14 січня 2003 року згідно розпорядження Арбузинської райдержадміністрації від 1.07.2002 року №405-р. Позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 17 січня 2013 року приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно з ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У судовому засіданні встановлено, що позивач 11 квітня 2013 року звернувся до Другої Севастопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], інший спадкоємець за законом син померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру у Другій Севастопольській державній нотаріальній конторі 16 квітня 2013 року заведено спадкову справу № 61/2013 після смерті [PERSON], яка померла 18.02.2013 року. Згідно до п.2.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.12 року у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Таким чином, за наявності відкритої спадкової справи щодо майна, що залишилось після смерті [PERSON] та подання спадкоємцем першої заяви до нотаріальних органів АР Крим, позивач у зв'язку з анексією Криму позбавлений можливості оформити право на спадщину в органах нотаріату України. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З викладеного випливає, що позивач позбавлений законної можливості у встановлений законом спосіб отримати свідоцтва про право власності на території тимчасово окупованої АР Крим. Діючим законодавством не передбачено передача спадкової справи від одного нотаріуса до іншого, наказом Міністерства юстиції України від 7 липня 2014 року №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» було зобовязано протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіви приватних нотаріусів. Однак у відповідності до листа завідуючого вказаним архівом від 15.05.2015 року № 533 01-18 нотаріальні документи АР Крим до архіву на зберігання не передавалися. За таких обставин у позивача відсутній інший законний спосіб захисту свого порушеного права окрім як звернення до суду за захистом із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд виходить із основоположних засад судочинства, керується ст. 1 ЦПК України відповідно до якої завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що порушене право підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]

Outcome: approved