Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У квітні 2016 року Позивач звернувся в з зазначеним позовом та просив його задовольнити. Посилався на те, що відповідно до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11189099000 року від 27 липня 2007 року, який був укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в сумі 19 485,00 доларів США, строком з 27 липня 2007 року по 27 липня 2014 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 13 % річних. Згідно з п. 1.2.2 Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку повернення кредиту та сплати відсотків (додаток №1 до Кредитного договору). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що в забезпечення виконання всіх грошових зобов'язань Відповідач передає в заставу транспортний засіб марки «Сеат» 2007 року випуску, шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. 20.04.2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір Факторингу № 05/12. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги за Договором № 11189099000 року від 27 липня 2007 року, який був укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Станом на 03 березня 2016 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Кредекс Фінанс» становить 11337,17 доларів США, з яких: - сума основної заборгованості - 8241,26 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 03.03.2016 року становить 220 954,46 гривень; - заборгованість за відсотками - 2822,16 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 03.03.2016 року становить 75664, 26 гривень; - пеня за порушення термінів погашення грошових зобов'язань - 25,83 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 03.03.2016 року становить 692, 52 гривень; - сума 3% річних - 247,92 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 03.03.2016 року становить 6646, 92 гривень; Таким чином загальна сума заборгованості Відповідача у національній валюті станом на 03.03.2016 року становить 303 958, 17 гривень. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду клопотання слухати справу у його відсутність. Просив задовольнити позовні вимоги, в рахунок заборгованості в розмірі 159300,00 гривень просив звернути стягнення на заставлене майно та стягнути з Відповідача понесені судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи та наявні докази суд, вирішив ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11189099000 року від 27 липня 2007 року, який був укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], останньому був наданий кредит в сумі 19 485,00 доларів США, на строк від 27 липня 2007 року по 27 липня 2014 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 13 % річних, що підтверджується наданою суду копією договору (а.с. 11-20). 20.04.2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір Факторингу № 05/12. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11189099000 року від 27 липня 2007 року, який був укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 51-55). Відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 03.03.2016 року має заборгованість в сумі 303 958, 17 гривень, в рахунок погашення суми в розмірі 159300,00 грн. Позивач просить звернути стягнення на предмет застави. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ст. 574 ЦК України, встановлено, що застава може виникнути на підставі договору. У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених заставою, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено ст.ст. 26, 30 Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Однак, позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж через те, що відповідач не забезпечує доступ до автомобіля, чим не виконує умови договору; автомобіль з усім приладдям комплектом ключів, з державними номерними знаками, свідоцтвом про реєстрацію) фактично знаходяться у відповідача; позивач позбавлений можливості передати його новому покупцю на виконання Договору купівлі-продажy разом з усім приладдям; у позивача відсутні оформлені документально повноваження, необхідні для відчуження автомобіля, зняття його з обліку та на вчинення усіх, інших необхідних для продажу дій. Так, відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом. Однак, статтями 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», на підставі яких виникає право на продаж, не передбачено право обтяжувача вчиняти підпис на договорі купівлі-продажу від імені боржника. Через відсутність повноважень на вчинення підпису від імені Боржника, позивач позбавлений можливості підписати та укласти у письмовій формі договір купівлі-продажу що стало підставою для звернення до суду з вимогами про надання повноважень підписувати договір купівлі-продажу від імені боржника. Крім того, перед укладанням договору купівлі-продажу існує необхідність у реєстрації зняття автомобіля з обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, у представленні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків, що передбачено статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.п. 40, 42 (абз. 1. абз.6) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напiвпpичепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопeдів», затверджених Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388. Наказом МВС України №72 від 30.01.2013 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2013 р. за 241/22773, створено Центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів шляхом реорганізації підрозділів реєстраційно-екзаменаційної роботи Державтоінспекції МВС України. Згідно з Положенням про Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, затвердженим наказом МВС України №72 від 30.01.2013 року, зазначені Центри є структурним підрозділом управлінь МВС України в областях, містах Києві та Севастополі та підпорядковуються відповідному управлінню Державтоінспекції цих ГУМВС, УМВС. Згідно з вказаним Положенням, Центри здійснюють зняття з обліку транспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388. Відповідно до п.2 вказаного Порядку, він є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Вказаним Порядком не передбачено прав заставодавця знімати заставлений автомобіль з обліку та право вчиняти усі необхідні для цього дії. З порядку вбачається, що реалізувати права власника може лише уповноважена особа. Через відсутність повноважень на зняття автомобіля з обліку Позивач не має можливості реалізувати своє право нa продаж заставленого автомобіля. Отже, з метою захисту прав позивача у судовому порядку, існують всі підстави для надання йому відповідних повноважень, виходячи з наступних правових підстав: Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі Закону та з інших підстав. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач вправі продати предмет обтяження від імені боржника. Відповідно до ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Відповідно до п. 40 вказаного «Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку транспортних засобів проводиться після зняття обліку автомобілів….» зняття з обліку т/з проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника або рішення суду. Такий огляд оформлюється відповідним актом. Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Надання Позивачу необхідних для продажу повноважень виходить за межі, надані договором або актами цивільного законодавства, оскільки усі повноваження стосуються продажу заставленого автомобіля, що передбачено договором застави та актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В даному випадку наявний «Порядок державної реєстрації та зняття автомобілів з обліку....», захистити права позивача можливо лише шляхом надання повноважень на вчинення дій, необхідних для зняття автомобіля з обліку. Крім того, з п. 42 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів...» вбачається, що при знятті автомобіля з обліку у центрі вимагається пред'явити свідоцтво про реєстрацію т/з для відтворення на ньому відмітки про зняття з обліку, що також стало підставою для витребування вказаного свідоцтва. В разі випадкової втрати свідоцтва самим позивачем або через його викрадення чи утримання (або втрату) свідоцтва відповідачем, позивач не матиме змоги реалізувати своє право на продаж та пред'явити свідоцтво до центру у передбаченому порядку. Таким чином існують підстави для надання повноважень позивачу отримувати нове свідоцтво замість втраченого або викраденого, виходячи з наступного: Відповідно до п.42 (абз.8) вказаного Порядку, у разі втрати свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) зняття з обліку транспортного засобу проводиться після видачі нового свідоцтва про реєстрацію. Відповідно до п. 4.4 «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС Державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затверджених наказом МВС від 11.08.2010 N 379, у разі втрати (викрадення) свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) посадовими особами центру приймаються до розгляду письмові заяви власників ТЗ, зразки яких наведено в додатках 1,2. Такі заяви можуть прийматись від осіб, уповноважених в установленому порядку отримувати нові свідоцтва про реєстрацію ТЗ. Крім того, через відсутність у володінні позивача автомобіля з усім приладдям до нього, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передати автомобіль покупцю (разом з комплектом ключів та технічним паспортом), на виконання вимог ст. 655, ч.2 ст.662 ЦК України, а номерні знаки здати до відповідного підрозділу МВС України на виконання вимог п.40 вказаного Порядку. Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, a покупець приймає майно і зобов'язується сплатити грошову суму за нього. Відповідно до ч.2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають передачі разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, з метою захисту права на продаж, яке виникло у Позивача, існують всі підстави для витребування автомобіля (з технічним паспортом та ключами) та передачі їх у володіння Позивача. Згідно з ст. 20 Закону України «Про заставу», реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 30 вказаного закону обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обияжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Так, на адресу Відповідача було направлено лист з вимогами виконати порушене зобов'язання зі сплати заборгованості, або передати Позивачу предмет застави разом із усіма необхідними документами, номерними знаками, ключами. Проте Відповідач у добровільному порядку вимогу не виконав. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, зокрема, зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 2389,50 гривень.

Outcome: approved