Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на дану квартиру, яка належала померлій на праві власності. Згідно заповіту від 02.12.1993 року вона заповіла свою квартиру позивачу. У визначений законом строк позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вважаючи, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину фактично, так як вступила у володіння спадковим майном, зокрема, проживаючи у даній квартирі, здійснювала оплату комунальних послуг. Лише у 2014 році позивач звернулася до нотаріуса з метою оформити спадщину, але їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії з підстав пропущення строку для прийняття спадщини. Тому просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Сторони та представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача звернувся до суду із заявою з проханням проводити розгляд справи у його відсутності. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та їхніх представників. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року) роз'яснено, що передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.05.2002 року, виданого Богунським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Житомира (а.с. 9) та копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] (а.с. 8). Як убачається із свідоцтва про право власності на житло за № 5776 від 24.09.1993 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду м. Житомира (а.с. 13), квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй на праві власності вказану квартиру, яку вона згідно заповіту від 02.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Янчук Н.П. (а.с. 10), заповіла позивачу. Судом встановлено, що до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини позивач у встановлений законом строк не звернулася та спадкова справа щодо майна померлої не заводилася, що підтверджується витягами із спадкового реєстру від 11.03.2014 року та 18.08.2014 року (а.с. 11-12). Лише у березні 2014 році позивач звернулася до нотаріуса з метою оформити спадщину, але листом за № 425/01-16 від 03.03.2014 року нотаріусом було повідомлено позивача про пропущення строку для прийняття спадщини (а.с. 17). Як убачається з копії довідки КП «ВЖРЕП № 15» Житомирської міської ради № 1356 від 12.10.2013 року, до дня смерті [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] та протягом шести місяців як до, так і після смерті інші особи зареєстровані за вказаною адресою не були (а.с. 16). Проте після смерті спадкодавця [PERSON], а саме, починаючи з травня 2002 року позивач оплачувала комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 23-29). Вказані дії позивача свідчать про те, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину. За таких обставин суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини, у зв'язку з чим визнає за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved