overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У квітні 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 20173,77 грн. та судовий збір 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, судом отримана заява про слухання справи у його відсутність, згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 15 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого, відповідно до договору факторингу, є Товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна і [PERSON] укладений кредитний договір № [NUMBER], за яким позичальник надав відповідачу в кредит 12000 грн. на придбання товару у продавця та 2880 грн. на придбання послуг зі страхування у продавця, всього на загальну суму 14880 грн. Позичальник зобовязався повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати інші зобовязання не пізніше 15 травня 2015 року (п. 1.4). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 554 ЦК визначено, що при порушені боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до витягу з Додатку № 1 до Договору Факторингу від 21 липня 2014 року, загальна сума боргу за кредитним договором складає 20173,77 грн., що включає в себе 14880,00 грн. суми основного боргу, 5293,77 грн. процентів. (а.с. 21). За розрахунком позивача, заборгованість станом на 24 грудня 2014 року складає 20\~173,77 грн., що складається із залишку заборгованості за кредитом 14\~880,00 грн., відсотків за користування кредитом 1,77 грн., комісії 5292,00 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме в сумі: 20173,77 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У квітні 2015 р. департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі за текстом - Департамент) звернувся з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої соціальної допомоги в сумі 1249,60 грн., посилаючись на безпідставне, всупереч законодавству отримання нею державної соціальної допомоги при народженні дитини, як одинокій матері та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до власноруч заповненої заяви, відповідачка, надавши дані про народження 17 липня 2013 року дитини [PERSON], просить надати соціальну допомогу. На підставі заяви позивачки, рішеннями 17 січня 2014 року їй було призначено матеріальну допомогу при народженні дитини, як одинокій матері та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. (а.с. 10-12). Між тим, за повідомлення служби у справах дітей адміністрації Центрального району м.Миколаєва від 13 травня 2014р., малолітній [PERSON] був знайдений працівниками СКМСД Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області та переведений до Миколаївського обласного будинку дитини (а.с. 13). У відповідності до п.п. 13, 23, 36 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми», виплата допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, допомоги на дітей одинокій матері припиняється у разі тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання. Згідно розрахунку Департаменту відповідачу були надмірно виплачені кошти державної допомоги на загальну суму 1249,60 грн., серед яких 810,00 грн. допомога при народження дитини, 309,60 грн. допомога одинокій матері, 130,00 грн. допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 20-21). За такого, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачка надмірно виплачених коштів на загальну суму 1249,60 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У квітні 2015 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач обгрунтовує відсутністю спільного з відповідачем проживання та бюджету, відсутністю почуттів, взаємоповаги та взаєморозуміння. Також вказує, що подальше збереження шлюбу із відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, заперечень не надав. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі оригіналу свідоцтва про шлюб, наявного в матеріалах справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] який народжений у зареєстрованому шлюбі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, клопотання про надання строку для примирення не заявляв. \~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що\~відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а також, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позивач довів обґрунтованість своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати із сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У квітні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною сестру [PERSON],[INFO], якій з 03.04.1996 р. встановлена перша група інвалідності за загальним захворюванням та перебуває на обліку у лікаря-невропатолога в Психоневрологічному диспансері №4 ат через хворобу [PERSON] не здатна керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі. Прокурор у судовому засіданні проти визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить слухати справу у його відсутність, заяву підтримує. Суд, вислухавши пояснення заявника, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, є інвалідом дитинства першої групи (а.с. 3, 5). Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 617 від 23.07.2015 р. [PERSON], [INFO], страждає на стійкий психічний розлад у вигляді деменції, змішаного (травматично-нейроінфекційного) ґенезу з параноїчними включеннями (F 02.8, згідно МКХ-10); за своїми психічним станом нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON], [INFO], за своїм психічним станом потребує встановлення над нею опіки. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У квітні 2015р. заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин зі своїм померлим батьком, посилаючись на розбіжність прізвища його батька в документах про народження заявника і про смерть батька як перешкоду в оформлені правовстановлюючих документів на спадщину. У судовому засіданні заявник був відсутній, надав заяву про підтримку вимог і розгляд справи без його участі. Заінтересована особа - Перша Миколаївська державна нотаріальна контора, у встановленому порядку повідомлена про час і місце судового розгляду, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть [INFO] в м.Миколаєві помер [PERSON] у віці 79 років. На ім'я останнього мається державний акт про право власності на земельну ділянку на території Тімірязєвської сільради Вознесенького району Миколаївської області від 24.11.2001р. Також, від імені померлого залишений заповіт, яким зазначена земельна ділянка заповідана сину [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] заведена спадкова справа Першою Миколаївською держнотконторою. Постановою нотаріуса цієї контори від 06.04.2015р. заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю доказів, які підтверджують родинні стосунки з спадкодавцем, оскільки у свідоцтві про народження заявника (серії [NUMBER], видане 15.02.1961р.) батьком вказаний [PERSON] Виходячи з наведених даних, наданих заявником документів, суд визнає достовірним той факт, що померлий [PERSON] був батьком заявнику, вказувався в свідоцтві про його народження як «[PERSON]». Оскільки даний факт має для заявника правове значення, його підтвердження необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину, то він має бути встановлений судовим рішенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У квітні 2015 р., заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити юридичний факт належності йому правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 30.05.1984 року, який посвідчений державним нотаріусом 5 ХДНК [PERSON] за реєстровим номером 3-854, складеному українською мовою в якому по-батькові помилково зазначено як «Рафаілович» замість правильного «Рафаелович». В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 30.05.1984 р. уклав договір купівлі-продажу житлового будинку № 19 по вул.. Регістраторській у м. Харкові. Цей договір з часом втрачений. Задля отримання його дублікату звернувся до нотаріального архіву Харківської області , перешкодою для його отримання стало неправильно записане по-батькові у зазначеному договорі. В усіх його особистих документах - паспорті громадянина України ,який видано 06.07.2005 року , дипломі, ПІН, трудовій книжці та в інших документах як російською так і українською мовою правильно зазначено його по-батькові «Рафаелович». Вочевидь при складання і посвідчені договору купівлі-продажу державним нотаріусом допущена помилка і саме це стало причиною розбіжностей у документі. Заявник та його представник суду пояснили, що заявник має намір провести відчуження зазначеного домоволодіння. Але оригінал договору втрачено, отримати дублікат не можуть , оскільки у договорі неправильно вказано по-батькові заявника замість належного Рафаелович, помилково вказано Рафаілович. Представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи за відсутності представника у прийнятті рішення покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 30 травня 1984 року між [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями по вул. Регістраторській, 19 у м. Харкові ( а.с.8-9). До суду з зазначеною заявою звернувся [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя , суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У квітні 2015 р., заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити юридичний факт належності йому правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 30.05.1984 року, який посвідчений державним нотаріусом 5 ХДНК [PERSON] за реєстровим номером 3-854, складеному українською мовою в якому по-батькові помилково зазначено як «Рафаілович» замість правильного «Рафаелович». В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 30.05.1984 р. уклав договір купівлі-продажу житлового будинку № 19 по вул.. Регістраторській у м. Харкові. Цей договір з часом втрачений. Задля отримання його дублікату звернувся до нотаріального архіву Харківської області , перешкодою для його отримання стало неправильно записане по-батькові у зазначеному договорі. В усіх його особистих документах - паспорті громадянина України ,який видано 06.07.2005 року , дипломі, ПІН, трудовій книжці та в інших документах як російською так і українською мовою правильно зазначено його по-батькові «Рафаелович». Вочевидь при складання і посвідчені договору купівлі-продажу державним нотаріусом допущена помилка і саме це стало причиною розбіжностей у документі. Заявник у судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На неодноразові виклики до суду не з,явився. Представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи за відсутності представника у прийнятті рішення покладався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги заявника такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 30 травня 1984 року між [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями по ву л. Регістраторській, 19 у м. Харкові ( а.с.8-9). До суду з зазначеною заявою звернувся [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або опорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя , суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відмовляючи у задоволенні вимог заявника суд виходить із того, що заявник не скористався у повному обсязі наданими йому процесуальними правами , передбаченими ст.. 27 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів у розумінні положень ст.. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх вимог. Доказів того, що саме ним придбавалося домоволодіння суду не надав. На неодноразові запрошення до суду не з,явився,обмежився заявою про розгляд справи за його відсутності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

у квітні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до територіальної громади Розбишівської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадщину, вказуючи, що у грудні 1993 року померла [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/6 частини домоволодіння по [ADDRESS]. Інвентаризація домоволодіння не проводилася, правоустановчі документи відсутні, в зв'язку з чим [PERSON] не має можливості оформити право власності на спадщину, тому звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності на частину майна на яке відсутні правоустановчі документи. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в с. Розбишівка Гадяцького району, його матір'ю є [PERSON] Згідно виписки з погосподарської книги Розбишівської сільської ради станом на 01 липня 1990 р. членами колгоспного двору по [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно даних технічного паспорту вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 84396 грн. По [ADDRESS] розташована приватизована земельна ділянка площею 0,8501 га . [INFO] року в с. Розбишівка Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Розбишівської сільської ради Гадяцького району, на дату смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала [ADDRESS] разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після померлої [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності правовстановлюючих документів. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що [PERSON] є спадкоємцем на майно померлої матері, а також він та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками частин вказаного домоволодіння.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

у квітні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до територіальної громади Біленченківської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадкове майно, вказуючи, що у серпні 1998 року померла [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини домоволодіння по провулку 2-й Польовий, 10 в с. Біленченківка Гадяцького району. Інвентаризація домоволодіння не проводилася, правоустановчі документи відсутні, в зв'язку з чим [PERSON] не має можливості оформити право власності на спадщину, тому звернулися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності на частину майна на яке відсутні правоустановчі документи. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Г.Н. народилася 16 травня 1938 року в с. Сари Гадяцького району, її матірю є [PERSON] Згідно виписки з погосподарської книги Біленченківської сільської ради станом на 01 липня 1990 р. членами колгоспного двору по провулку 2-й Польовий, 10 в с.Біленченківка Гадяцького району були [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно даних технічного паспорту вартість домоволодіння по провулку 2-й Польовий, 10 в с. Біленченківка Гадяцького району становить 27499 грн. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500га. 2 серпня 1998 року в с. Біленченківка Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Біленченківської сільської ради на дату смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала [INFO] разом з [PERSON], [PERSON] Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після померлої [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа № 1076/2002 заведена на підставі фактичного прийняття. 20 листопада 2002 року видавалось свідоцтво про право на спадщину, на земельну частку (пай), на імя дочки, [PERSON], по закону. Нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини на домоволодіння по провулку 2-й Польовий, 10 в с. Біленченківка після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. На підставі ст. 392 ЦК України\~\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності правовстановлюючих документів. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що [PERSON] є спадкоємицею на майно померлої матері, а також вона та [PERSON] є власниками частин вказаного домоволодіння.

Outcome: approved