Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DZXRR504504234 від 24.10.2008 року в сумі - 32 402 (тридцять дві тисячі чотириста дві) гривні 92 копійки та судові витрати по справі у розмірі 324 гривні 03 копійки. Обґрунтовуючи свої вимоги представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору № DZXRR504504234 від 24.10.2008 року [PERSON] 24.10.2008 року отримала кредит у розмірі 5 165 гривень 21 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Відповідачка зобов'язувалася забезпечити повернення кредиту на позичковий рахунок та щомісячну сплату нарахованих відсотків. Але відповідачкою не виконані вимоги в повному обсязі, про що свідчить наявна заборгованість. Станом на 27 березня 2013 р. відповідач мала заборгованість за кредитним договором в сумі 32 402 (тридцять дві тисячі чотириста дві) гривні 92 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2 911 гривень 23 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 гривні 26 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 27 470 гривень 24 копійки; штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 1519 гривень 19 копійок. У судовому засіданні представник позивача МАЛЮК О.П. позов підтримувала повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнала, надала до суду заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості в яких пояснила, що заявлений до неї позов не визнає повністю з таких підстав: Вона дійсно уклала 24.10.2008 року з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № DZXRR 504504234 на суму 5165,21 гривень, якими розрахувалась за ноутбук 14»-15» SAMSUNG NP-R20 з сумкою загальною вартістю 4377,30 гривень. Кредитний договір вона виконувала до початку 2009 року, доки не втратила роботу. 27 березня 2009 року на погашення заборгованості за кредитом, що складала 1149,00 гр., представником Приватбанку - кредитним інспектором Дємєнтьєвим Ю.Ю. у неї був вилучений ноутбук 14»-15» SAMSUNG. Вона не погасила заборгованість перед банком в розмірі 1149 гр. і її ноутбук був реалізований банком на погашення заборгованості. Отже, її заборгованість за кредитним договором станом на 13.07.2009 р. за рахунок її платежів та за рахунок реалізації Приватбанком її заставленого майна складала лише 45,46 гр., з яких заборгованість за кредитом - 40,46 гр. Вона вважає, що доданий позивачем до позову розрахунок заборгованості за договором не може бути доказом її заборгованості на астрономічну суму в 32402,92 гривень. Доданий Приватбанком розрахунок заборгованості не містить фактичних даних стосовно часткового погашення нею тіла кредиту; не відображає відомостей щодо часткового погашення кредиту за рахунок реалізації заставленого майна - її ноутбука SAMSUNG, до того ж складений анонімною особою без зазначення її службової посади і прізвища, що не дає можливості пересвідчитися в компетентності цієї особи і достовірності наданих нею відомостей. Як вбачається с Розрахунку банку, позивач нараховує мені пеню, починаючи з 23.01.2009 року. Тобто саме з цього часу Приватбанк вважає своє право порушеним. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Наведене означає, що право вимоги - звернення до суду із відповідним позовом для позивача виникло в січні 2009 року, а в січні 2012 року у Приватбанку сплив трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), і ще в січні 2010 року сплив річний строк позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу). На думку представника позивача до правовідносин між нею та банком слід застосовувати правила договірної підсудності, передбачені ч.1 ст.259 ЦК України, бо вона підписала заяву на надання кредиту, в якій зазначено, що погоджується з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Вона не може погодитись із доводами позивача про застосування до спірних правовідносин договірної підсудності в 50 років з таких підстав: Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Наявність о її підпису на бланку заяви про надання кредиту, оформленого Приватбанком, не може свідчити про наявність між Приватбанком і нею письмового договору про збільшення позовної давності в розумінні ч.1 ст. 259 ЦК України. 90 відсотків від суми, яку прохає стягнути з неї на свою користь Приватбанк, складають саме пеня (27470,24 гр.) і штрафи (500 гр. і 1519,19 гр.) на вигадану суму заборгованості в 2911,23 гр. Тобто Приватбанк, замість того щоб вчасно, в межах річного строку позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення неустойки, пені і штрафу, звернутись до суду з позовом, штучно нарощував розмір неустойки (пені і штрафу) до астрономічних. Також відповідач звернула увагу суду, що навіть у разі, якби позивач звернувся з вимогами про стягнення пені/штрафу вчасно, в межах річного строку позовної давності та нарахував їх на реально існуючу, а не вигадану заборгованість за тілом кредиту, існували б підстави для застосування судом вимог ст. 551 ч.1 ЦК України, з якої вбачається, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо від значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В даному випадку мало б значення те, що розмір неустойки на загальну суму 29489,43 гр. (27470,24 + 500 + 1519,19) в 10 разів перевищує розмір вказаної Приватбанком заборгованості за тілом кредиту в сумі 2911,23 гривень і в 728 разів перевищує її реально існуючу заборгованість за тілом кредиту в 40,46 гривень. Слід враховувати і вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що у будь-якому разі, навіть при порушенні умов договору, сума штрафних санкцій не може перевищувати 50% суми кредиту. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вживав заходів щодо їх зменшення. В даному випадку 27.03.2009 р. вона добровільно передала Приватбанку на погашення заборгованості за кредитним договором, що складала 1149,00 гривень, коштовне майно - ноутбук вартістю 4377,30 гривень, розраховуючи на повне погашення за рахунок її майна цієї заборгованості. Фактично Приватбанк своїм листом від 13.07.2009 року за вих. № 2133611681 повідомив про існування заборгованості за кредитом в розмірі 40,46 гр. і з цього часу протягом 4 років не звертався до неї з будь-якими претензіями чи вимогами, штучно створюючи величезний розмір стягнень у якості неустойки. З увагою на викладене, враховуючи, що реальний розмір заборгованості за кредитом, що визнавався самим позивачем, складає лише 40,46 гр., що ПАТ КБ «Приватбанк» грубо і без поважних причин пропущений строк позовної давності за всіма своїми позовними вимогами, що є підставою для відмови в позові, відповідачка просила повністю відмовити Приватбанку в задоволенні позову до неї. Тому, просить в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] також позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не визнала і просила відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання кредиту у розмірі 5 165 гривень 21 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та щомісячну сплату нарахованих відсотків. Відповідач умов кредитного договору в частині повернення кредиту та погашення відсотків за кредитним договором не виконав в повному обсязі, чим порушив умови кредитного договору, додатку до нього - графіку погашення кредиту і вимоги чинного законодавства України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання зобов'язань не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved