Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), треті особи: відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила перевести права та обов»язки відповідача як співвласника 1/5 частини квартири [ADDRESS] на [PERSON] та на [PERSON], визнавши за ними право власності по 1/10 частині квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є опікуном двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2013 року у справі №761/9749/13-ц з відповідача на користь вказаних мололітніх дітей було стягнуто аліменти у розмірі - 1/3 частини від усіх видів доходів. Між тим, відповідач з дітьми не проживає, їх не утримує, аліменти не сплачує та має заборгованість в розмірі - 168 352 грн. При виконанні рішення суду про стягнення аліментів з»ясувалось, що відповідачка є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Як зазначає позивач, то вона пропонувала відповідачці здійснити продаж належної їй 1/5 частини квартири в рахунок погашення боргу по аліментам. Між тим, відповіді на вказане звернення не надійшло, а виділ в натурі цієї частки неможливий без порушення інтересів іншого співвласника-боржника у вказаній квартирі, тому позивач просила перевести на малолітніх дітей відповідачки права та обов'язки співвласника-боржника з проведенням перерахунку заборгованості по аліментам. Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач на підставі ст. ст. 338 366, 371, 392 ЦК України, просить задовольнити позов. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали з викладених підстав. Треті особи 2,3,4 в судові засідання не з»явились, хоч а про дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду направили заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання ними позовних вимог Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала та заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надсилала. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2018 у цій справі було призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 21.01.2019 року підготовче судове засідання у справі було закрито та призначено проведення розгляду справи по суті у заочному порядку. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість позову виходячи з наступного. За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2013 у справі №761/9749/13-ц, що набуло законної сили, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] та позивача у цій справі [PERSON] було призначено опікуном на вказаними малолітніми дітьми. Цим же рішенням було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання вказаних малолітніх дітей аліменти в розмірі - 1/3 частини усіх видів її заробітків (а.с.10-16). У зв»язку з примусовим виконання вказаного рішення відділом Державної виконавчої служби у Шевченківському РУЮ в м.Києві було відкрите відповідне виконавче провадження, у якому наявна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів в розмірі - 168 352 грн. (а.с.41-43. Отже, у відповідача існує значна сума заборгованості перед своїми малолітніми дітьми по сплаті аліментів на момент розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить в рівних частках кожному квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.11.2006 року. Судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача із пропозицією здійснити продаж зазначеної частки вказаної квартири для погашення частини боргу, та з пропозицією придбати у позивача його частку квартири. Проте, позивач продаж вказаної частини квартири не здійснив (доказів протилежного суду не надано). Судом оглянутий у судовому засіданні звіт ПП «СВ Девелопмент» від 10.04.2018 року про оцінку квартири [ADDRESS], з якого вбачається, що вартість усієї квартири становить - 841 760 грн., що вказує на вартість належної відповідачці 1/5 частини як - 168 352 грн. Протилежного стороною відповідача не додано. Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин між сторонами склалися правовідносини щодо отримання позивачем як опікуном малолітніх дітей на їх утримання з відповідача коштів аліментів, що регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 366 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Відповідно до статті 371 Цивільного кодексу України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи, та норми права, які їх регулюють, неможливість виділення в натурі вказаної 1/5 частини спірної квартири суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим задовольняє позов в частині переведення з боржника [PERSON] прав та обов»язків її як співвласника на 1/5 частину квартири [ADDRESS], загальною площею - 43,08 кв.м, житлової - 27,90 кв.м. на [PERSON], [INFO] в розмірі - 1/10 частині квартири та на [PERSON], [INFO] в розмірі - 1/10 частини, зменшивши суму боргу [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом Шевченківського районного суду м.Києва №761/9749/13-ц від 02.12.2013 року за період з 11.04.2013 року по 01.02.2018 року в розмірі - 168 352 грн. 00 коп. Щодо позовної вимоги в частині визнання права власності варто вказати, що згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу позов в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки, позивачем не доведено підстав передбачених ст.392 ЦК України для визнання права власності, за яких можливо задовольнити позов в цій частині. Більше того, в цій частині права позивачки або малолітніх дітей не порушено діями відповідачки, а тому судовому захисту не підлягає. Таке право на даний час ніким не оспорюється та не визнається, правовстановлюючі документи наявні у позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в сумі - 704 гривні. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial