Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права спадкування на земельну частку (пай), третя особа Володимирівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області, в якій зазначила, що після смерті матері [PERSON], яка померла 24 січня 2004 року, відкрилася спадщина, зокрема й на земельну ділянку, яка розташована на території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, площею 7,22 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ЇЇ (позивача) мати [PERSON] мала право на отримання у власність земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишнього КСП «Володимирівський» площею 7,22 умовних кадастрових гектарів, але під час розпаювання підприємства мати була помилково пропущена у списках осіб, що мають право власності на земельну частку\~(пай). Розпорядженням [PERSON] районної адміністрації Миколаївської області від 16 травня 2003 року за №255-р, її матері [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту організації земельної ділянки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі земельної ділянки (паю) по колишньому КСП «Володимирівський» (7,22 умовних кадастрових гектарів) із земель Володимирівської сільської ради як такій, що була помилково пропущена під час розпаювання підприємства. [PERSON] 26 листопада 2003 року звернулася із заявою до Миколаївського науково дослідного інституту землеустрою про надання дозволу на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю, але за життя не встигла виготувати вказані документи. Як єдиний спадкоємець вона (позивач) звернулась з заявою про прийняття спадщини до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, але постановою державного нотаріуса від 16 липня 2015 року їй (позивачу) було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки відповідних документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкову земельну ділянку не було надано. Це позбавляє її права на отримання спадщини. Посилаючись на викладене, позивач [PERSON] просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай), площею 7,22 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, після смерті її матері [PERSON], померлої 24 січня 2004 року у м. Миколаєві. Позивач [PERSON] про час і місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Миколаївської області про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечили, про причини неявки представника суд не повідомили. Третя особа Володимирівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області явку свого представника в судове засідання не забезпечили, але надали суду письмову заяву в якій заперечень по справі не мають, просили суд розглянути справу без представника сільської ради. Суд ухвалює рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Згідно із цивільним законодавством до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Земельний пай відповідно до\~Указів Президента України: від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»\~та\~від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~- це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Право на нього мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. У пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, за вимогами закону право на земельну частку (пай) виникає з часу отримання сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю разом з доданими до нього списками осіб, що мають право власності на земельну частку\~(пай). Матеріалами справи встановлено, що Розпорядженням [PERSON] районної адміністрації Миколаївської області від 16 травня 2003 року за №255-р, [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту організації земельної ділянки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі земельної ділянки (паю) по колишньому КСП «Володимирівський» (7,22 умовних кадастрових гектарів) із земель Володимирівської сільської ради як такій, що була помилково пропущена під час розпаювання підприємства. Згідно свідоцтва про смерть (копії ) серії І-ФП №198408 [PERSON] померла 24 січня 2004 року. Наведені докази свідчать про те, що [PERSON] являлася членом КСП «Володимирівський», проте до списку осіб членів сільськогосподарського підприємства,\~\~які\~\~мали право на відповідну частку цієї землі,\~ не була\~\~внесена, а тому не\~\~включена\~і до списку\~\~осіб\~\~на отримання\~\~сертифікату на земельну частку (пай). Документом, що посвічує право на земельну частку (пай),\~є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Отже,\~\~мати позивача [PERSON] за життя\~\~не\~\~була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акта на право колективної власності на землю, тому\~\~вона не набула права\~на земельну частку (пай), який згідно із законодавством може бути успадкований. Якщо члени КСП не були внесені до списку, що додається\~\~до державного акту на право\~\~колективної власності на землю, то їх спадкоємці не мають права на земельний пай. Позивачем не\~\~надано\~\~належних та допустимих доказів на підтвердження того, що\~\~її матері належало та нею успадковане\~\~право на земельну частку (пай). За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] є безпідставними, а її право\~на спадкування\~\~земельної частки (паю)\~\~не порушено. В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed