Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради та просила суд припинити [PERSON] та неповнолітній [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири розташованої в [ADDRESS] , визнати за Позивачем право власності на 1/6 частку квартири яка належить [PERSON] та визнати право власності на 1/6 частку кварттири яка належить неповнолітній [PERSON] . Уточнивши у квітні 2016 року заявлені позовні вимоги та змінивши підстави позову Позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири розташованої в [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позові зазначив , що він є власником 1/2 частини спірної квартири , відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу , у 2005 році він залишив квартиру розташовану за адресою : [ADDRESS] та переїхав до с. Зелений Гай Криворізького району , а в спірній квартирі залишився проживати син [PERSON] та Відповідач по справі - [PERSON]. 17 серпня 2009 року [PERSON] помер у звязку з чим , Позивач зернуся до приватного нотаріуса для оформлення спадщини після померлого сина [PERSON] , однак постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] йому було відмовлено в прийнятті спадщини , оскільки відповідач не зявлялася до нотаріуса для вчинення нотаріальних дій. Позивач у позові зазначає , що він з 2005 року проживає у знайомих , постійного місця проживання він не має, на теперішній час проживає у Криворізькому районі , с. Зелений Гай , вул.. Щорса , будинок 22 , у звязку з чим , зважаючи на те , що він є власником 1/2 частини квартири , а друга половина квартири після смерті [PERSON] стала спадковим майном Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири розташованої в [ADDRESS]. Присутній у судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та проси суд задовольнити уточненні позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач яка була присутня у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначила , що після смерті [PERSON] вона та їх донька [PERSON] з 1997 року мешкали в спірній квартирі з спадкодавцем і на час відкриття спадщини , а тому на її думку прийняли спадщину. Однак, вона не зверталась до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини від свого імені та від імені дитини, оскільки не має коштів на оформлення спадщини. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі - [PERSON] просила суд вирішити даний спір відповідно до вимог закону. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності від 02 квітня 1997 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . (а.с.5) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 1997 року [PERSON] набув право власності на 1/2 частину квартири , а іншу 1/2 частину квартири набула у власність [PERSON] . (а.с.6-7) Відповідно до копії витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно вбачається ,що [PERSON] відповідно до договору дарування ВВК № 997143 від 02.09.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON]. який зареєстрований у реєстрі за № 2463 став власником 1/2 частини квартири за адресою : [ADDRESS] . 17 серпня 2009 року помер син [PERSON] - [PERSON] , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис № 725 , дний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 378869 яке видане повторно від 18.01.2011 року . (а.с.5 копії спадкової справи) Позивач 02 липня 2014 року звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва на право власності після смерті [PERSON] , однак постановою від 30 вересня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири , у звязку з тим , що крім [PERSON] , спадкоємцями за законом , які прийняли спадщину є дружина померлого [PERSON] та донька - [PERSON] , при цьому у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ , на частку квартири , яка належала померлому , а інші спадкоємці на виклики нотаріуса не реагують. (а.с.13 спадкової справи) Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] на підставі\~ст. 1261 ЦК України\~є батько померлого [PERSON] , його дружина Відповідач [PERSON] та його донька [PERSON] . Згідно зі\~ст. 1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє\~\~місце проживання спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку,\~\~встановленого\~статтею 1270\~\~цього\~\~Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3\~ст. 1268 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, на час відкриття спадщини після померлого 17 серпня 2009 року [PERSON] були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою від 02 липня 2014 року видана ЖБК «Восток-27» . (а.с.6 спадкової справи ) Згідно із ч. 3\~ст. 1268 ЦК України [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою спірного будинку, однак постійно не проживав з померлим [PERSON] , при цьому [PERSON] є власником відповідно до рішення суду 1/2 частини спірної квартири. В судовому засіданні позивач пояснив, що постійно не проживав в квартирі, співвласником якої він є для того, та в якій був зареєстрований, щоб в ній проживав син разом зі своєю родиною - дружиною та дитиною, однак не відмовлявся від свого права на спадщину. Крім того, зазначив, що в цій квартирі зі згоди відповідача проживала й його донька. Відповідач вказані обставини не заперечувала. Та обставина, що позивач [PERSON] постійно не проживав за місцем реєстрації не свідчить про те, що він не прийняв спадщину на підставі\~\~\~ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, виходячи з наступного Відповідно до положень ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3\~ст. 1268 ЦК України. За ч. 3\~ст. 1268 ЦК України тривалість\~спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Таким чином, зважаючи на те , що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. У\~ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено, місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце\~\~проживання -\~\~житло,\~\~розташоване\~\~ на\~\~території адміністративно-територіальної\~\~одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані\~\~соціальні\~\~установи,\~\~заклади\~\~соціального обслуговування\~\~та соціального захисту, військові частини. За змістом п. 211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства\~юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5\~(діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво\~\~про\~\~право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину,\~\~тобто тим,\~\~які постійно проживали разом зі спадкодавцем\~\~чи\~\~подали\~\~заяву\~\~нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем\~\~можуть\~\~бути: довідка\~\~житлово-експлуатаційної\~\~ організації,\~\~правління житлово-будіве-льного кооперативу,\~\~відповідного\~\~органу\~\~місцевого самоврядування\~\~про те,\~\~що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало\~\~ законної\~\~ сили,\~\~ про\~\~встановлення\~\~факту\~\~своєчасного прийняття спадщини;\~\~реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі,\~\~який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,\~\~та інші документи,\~\~що\~\~підтверджують\~\~факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (уточнить). Згідно\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На день смерті [PERSON] з ним були зареєстровані як позивач, так і відповідач, що підтверджується довідкою\~\~житлово-експлуатаційної\~ організації, яка є належним доказом у справі. Доводи відповідача про те, що позивач не прийняв спадщину на підставі\~\~\~\~ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~та його права не було порушено,\~ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4\~ст. 60 ЦПК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2 п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з\~статтею 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, а саме на отримання свідоцтва про право на спадщину та здійснення реєстраційних дій щодо його оформлення, - зв'язана волею відповідача у справі, яка фактично прийнявши спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не бажає отримувати свідоцтво про право власності на спадщину за браком коштів, що суперечить вищевказаній презумпції. Крім того, відповідач й не заперечує тієї обставини, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно перебувають у неї, та як вона вважала, що реєстрація її місця проживання з померлим є достатньою підставою для прийняття спадщини, тому вона вважада, що до нотаріуса додатково не потрібно звертатись для оформлення спадкових прав. Відповідно до частини третьої\~ст.212 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За\~ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/6 частку 1/2 (однієї/другої) частки чотирикімнатної \~квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений [PERSON] при поданні уточненого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved