Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернулася [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що разом з відповідачкою є рідними сестрами, та разом з їх матір`ю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25 січня 2002 року були співвласниками квартири [ADDRESS]. [INFO] року їх мати померла. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 вересня 2017 року вона та її сестра [PERSON] прийнявши спадщину стали співвласниками вказаної квартири в рівних частинах. Проте, вона не може користуватися своєю частиною квартири так як в квартирі проживає відповідачка зі своєю сім`єю. В зв`язку з неодноразовими конфліктами між ними як співвласниками, та неможливістю перепланування квартири та виділу у натурі частки, та відмовою відповідачки від продажу, вона не може користуватися своєю власністю, тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх майнових прав. На підставі викладеного, в зв`язку з неможливістю виділити в натурі її частку із спільного майна, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] в загальному розмірі 86400 гривень з ростроченням виконання рішення на 18 місяців, тобто по 4800 щомісячно, починаючи з 01.01.2018 року до 01.07.2019 року. Також просила з дня отримання нею від відповідачки останньої виплати грошової компенсації припинити її право власності на 1/2 частку вказаної квартири, та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. З підстав ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 04 вересня 2017 року, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 вересня 2017 року, відповідачка [PERSON] та позивачка [PERSON] на праві спільної часткової власності є співвласниками квартири [ADDRESS], в рівних частках. У вказаній квартирі проживає відповідачка зі своєю сім`єю. Виділ у натурі частки, яка належить позивачці [PERSON], із спільного майна є неможливим, що порушує право власності позивача. Частиною 1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними в своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Таким чином, виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частково власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суд має встановити наступне: 1) чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; 2) чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; 3) чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; 4) чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідно до роз'яснень у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Судом встановлено, що сторони погодили вартість спірної квартири у розмірі 172800 гривень, та вартість ? частки квартири, яка становить 86400 грн. Судом встановлено, що виділ належної позивачу ? частини квартири є неможливим, спірною квартирою користується лише відповідач, яка не сплачує жодної матеріальної компенсації позивачу за володіння та користування належною останній частиною квартири. Частиною 2 ст. 364 ЦК України визначено, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Враховуючи викладене, вирішити спір про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності сторін можливо шляхом задоволення позовних вимог щодо виплати відповідачкою на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частки квартири в загальному розмірі 86400 гривень з ростроченням виконання рішення на 18 місяців, тобто по 4800 щомісячно, починаючи з 01.01.2018 року до 01.07.2019 року, та припинення права власності позивачки на ? частину вказаної квартири, яке буде набуто відповідачем, і такі вимоги є законними та підлягають задоволенню. Отже, з дня отримання позивачем від відповідача всієї суми грошової компенсації вартості ? частки квартири, його право власності на 1/2 частину спірного майна буде припиненим, а до відповідача перейде право власності на ? частину квартири, що належала позивачу. Як видно зі змісту заяви позивачки про уточнення позовних вимог та заяви відповідачки про визнання позову, відповідачка погодилася виплатити позивачці протягом вісімнадцяти місяців грошову компенсацію вартості майна позивачки з подальшим припиненням права частковох власності позивачки на частку майна, що є у спільній частковій власності - ? частину квартири, на користь відповідачки. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що грунтуються на законі, доведені матеріалами справі, та узгодженими й визнаними відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та керуюючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 183, 319, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 140, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved