Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із колишньої невістки [PERSON] 120 914 грн. 55 коп. вартості капітального ремонту квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказував, що вказана квартира придбавалась позивачу та за його особисті кошти, однак за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року в порядку розподілу майна подружжя перейшла у одноособову власність невістки [PERSON], оскільки оформлення договору купівлі продажу та реєстрація права власності здійснювалася на сина позивача [PERSON] у період шлюбу. Стверджував, що ремонтні роботи на загальну суму 120 914 грн. 55 проводились за власні кошти позивача, при цьому, щойно зроблений капітальний ремонт не було враховано при розподілі майна подружжя, а відтак, майно у вигляді невідокремлених поліпшень даної квартири було безпідставно набуто [PERSON] одноособово. У зв»язку з цим, [PERSON] посилаючись на ст.ст. 1212,1213 ЦК України просив стягнути з [PERSON] суму безпідставно набутого майна у розмірі 120 914 грн. 55 коп. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов з підстав викладених у позовній заяві, при цьому представник [PERSON] всупереч рішенню Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року, яке набрало законної сили, продовжував стверджувати, що квартира [ADDRESS] належала його батькові. Відповідач категорично заперечила проти позову вказуючи, що право власності на квартиру [ADDRESS] набула правомірно в порядку поділу майна подружжя. Ухвалюючи 20.06.2012 року рішення та здійснюючи розподіл спільного майна подружжя Оболонський районний суд м. Києва враховував його вартість з якою погодився та не заперечував [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представників позивача та [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року в порядку розподілу майна подружжя за [PERSON], крім іншого, визнано право власності на трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. За твердженням позивача ним начебто особисто було зроблено капітальний ремонт у квартирі [ADDRESS] із заміною вікон, усіх дверей, сантехніки та іншого у 2008 році. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2012 року встановлено, що вартість квартири [ADDRESS] станом на 10.03.2011 року складає 210 510 грн., спірне майно є лише спільною сумісною власністю подружжя. З матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що при розподілі майна подружжя, для визначення вартості квартири [ADDRESS] брався висновок «Про вартість майна» Агентства нерухомості «Благовіст», який містить відомості про стан помешкання на час проведення оцінки, вже після ремонтних робіт (а.с. 50) та не оспорювався сторонами. Таким чином, вартість спірної квартири станом на 10.03.2011 року у розмірі 210 510 грн. узгоджена подружжям та врахована судом при поділі майна. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, вказана стаття ЦК України визначає поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. З аналізу глави 83 ЦК України вбачається, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) має мати місце набуття або збереження майна, б) щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи, в) щоб були вiдсутнi правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У відповідності до п.2 ч.2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду. З огляду на зазначене, набуття нерухомого мана за рішенням суду у якому враховано та встановлено вартість цього майна спростовує умови виникнення зобов»язання щодо цього майна як набутого без достатньої правової підстави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed