Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 3000 грн. В обґрунтування якого зазначила, що 17 лютого 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем під час якого в них 25 серпня 2007 року народилась спільна дитина [PERSON]. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. У добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно. У позовній заяві також зазначила, що їх донька потрапила в обласну дитячу клінічну лікарню з діагнозом гострий пієлонефрит та знаходилась у нефрологічному відділенні з 27 листопада 2015 року по 04 грудня 2015 року. За час перебування дитини в лікарні позивач понесла додаткові витрати на її лікування, в яких відповідач участі не брав. Витрати полягають в оплаті лікування за час знаходження дитини на стаціонарному лікуванні, а також в необхідності проведення операції дитині. У звязку з тим, що відповідач не виявляє бажання нести витрати на лікування дитини просить стягнути з нього 3000 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила пред'явлену позовну заяву задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач не має постійної роботи та не отримує регулярний дохід. Крім того, зазначив, що відповідач має на своєму утриманні непрацездатну дружину, а тому не заперечує щодо стягнення з відповідача аліментів у мінімальному розмірі в сумі 436,50 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини зазначив, що позивач не надала суду ніяких доказів понесених витрат на заявлену суму, а тому в цій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що сторони з 17 лютого 2007 року по 21 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ №130569, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 04 вересня 2007 року. 03 липня 2015 року відповідач змінила прізвище на [PERSON] у звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №312730. На даний час дитина проживає разом з позивачем, що неоспорюється сторонами. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає разом з позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність у нього на утриманні інших осіб, зокрема непрацездатної дружини. Позивачка несе витрати по утриманню та вихованню дитини, однак, не має достатніх коштів для забезпечення всіх потреб. Доказів того, що відповідач систематично щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання сина в судовому засіданні надано не було. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Іншого в судовому засіданні доведено не було. Так, згідно з ч.1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із\~ст. 184 СК України\~розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути аліменти на сина у судовому порядку в розмірі 700 грн., починаючи стягнення з моменту звернення позивачки до суду, та до повноліття дитини, оскільки відповідач є батьком дитини, працездатний та зобов'язаний матеріально утримувати малолітню доньку. Таку допомогу він має можливість надавати. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 3000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до положень\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути витрати лікування доньки. Відповідно до положень ст.ст.\~57,\~58,\~59,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, жодних належних та допустимих доказів сплати коштів на лікування [PERSON] в судовому засіданні позивачем надані не були. Як і не були надані докази розміру витрат, які необхідно зробити в майбутньому для лікування дитини. В судовому засіданні позивачу було розяснено її право на подання необхідних доказів, але позивач таким своїм правом не скористалась. Слід зазначити, що коротка виписка з історії хвороби №9227, яка видана неврологічним відділенням з настройками обласної дитячої клінічної лікарні м.Дніпропетровська, на який як на підставу позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат посилається позивач, встановлює лише діагноз дитини та не містить відомостей про вартість такого лікування. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial