Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення їх до будинку [ADDRESS]. Позивачі вказують на те, що вони тривалий час зареєстровані у вказаному житловому будинку, а саме [PERSON] з 21.09.1989 року, [PERSON] з 21.04.2009 року. Зазначений будинок перебуває на балансі КЖЕП ММР «Зоря». Разом з ними у будинку зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], її чоловік - [PERSON], онук відповідачки, опікуном якого вона є, - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають їм у проживанні та користуванні спірним житлом: не допускають їх до спірного житла, змінили замки від вхідних дверей, постійно тримають відв'язаною собаку, просили суд вселити їх до вказаного будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Просив про його задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи судом повідомлені своєчасно і належним чином. Будь-яких пояснень чи заперечень на позов до суду не надходило. За такого, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності цих осіб. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. У відповідності до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в п.п. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», право користування житловим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Згідно зі ст..ст.29, 310 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що будинок № 19 по пров. Праці в м. Миколаєві належить до комунальної власності міста та знаходиться на балансі КЖЕП «Зоря». Згідно наявної у справі копії довідки КЖЕП ММР «Зоря» від 28.04.2015 року в будинку зареєстровані: відповідачі: [PERSON] з 1973 року, її чоловік [PERSON] з 1973 року, онук відповідачки [PERSON] - [PERSON] з 2013 року, а також позивачі у справі: [PERSON] з 1982 року, його син [PERSON] з 2009 року. Як слідує з матеріалів даної цивільної справи, між сторонами існують неприязні відносини, позивачі позбавлені можливості користуватися спірним будинком у зв'язку з перешкодами, які чинять їм відповідачі. У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 травня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Як встановлено було вказаним рішенням суду від 20 травня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.06.2015 року, позивачі [PERSON], [PERSON] не втратили право користування вказаним спірним будинком, були відсутні у цьому жилому приміщенні з поважних причин, інтерес до будинку не втрачали, іншого житла вони не мають. За такого, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON] про вселення є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved