Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відновлення межових знаків земельної ділянки, просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого сараю, який розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:13:074:0054, розмір земельної ділянки 0,0910 га, відповідно до технічної документації зареєстрованої відділом у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 11 грудня 2017 року; зобов`язати відповідача відносити межові знаки земельної ділянки відповідно до технічної документації зареєстрованої відділом у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 11 грудня 2017 року. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач проживає в [ADDRESS] у власному житловому будинку на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2000 року. Протягом останніх років у нього виник земельний спір із суміжним землекористувачем земельної ділянки, яка межує із його, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Раніше власницею вищевказаного житлового будинку була [PERSON] , але вона померла і за вищезазначеною адресою почала проживати онука [PERSON] , яка запевняє, що вона отримала право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] . Відповідно до технічної кадастрової документації ділянці присвоєно кадастровий номер 3510100000:13:074:0054, розмір земельної ділянки 0,0910 га. Державна реєстрація технічної документації здійснена та зареєстрована відділом у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 11 грудня 2017 року. Вказано, що його сусідка [PERSON] ще за життя побудувала на території його земельної ділянки сарай та паркан, та постійно обіцяла, що відновить добровільно межові знаки шляхом зносу сараю та паркану. Але після її смерті її родичі прийняли спадщину та почали проживати у житловому будинку по [ADDRESS] , а саме [PERSON] . Із відповідачем відбувався діалог стосовно відновлення межі, вона навіть визнала, що паркан і сарай дійсно побудовані на території земельної ділянки його домоволодіння і обіцяла відновити межі та знести сарай. 22 вересня 2017 року він звернувся із заявою про вирішення земельного до комісії по розгляду земельних спорів Кіровоградської міської ради, де було постановлено погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] . Рішенням сесії Міської ради Кропивницького від 15 лютого 2018 року було вирішено затвердити йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що передається у власність по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд. Передати йому, [PERSON] , у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:13:074:0054) по [ADDRESS] , загальною площею 0,0910 га. Зазначено, що на сьогоднішній день незаконна забудова відповідача порушує його права і він не має можливості вільно користуватися своєю земельною ділянкою. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 23 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 02 січня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н.М. 24 вересня 2018 року, за реєстровим номером 716, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка, площею 0,0417 гектарів, кадастровий номер - 3510100000:13:074:0037. Обидва об`єкти нерухомості розташовані за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку проведена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Наталією Миколаївною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 вересня 2018 року, номер запису про право власності 28050844 та 28050989 відповідно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 174551935101, 579192635101. В підтвердження надаються копії відповідного договору дарування та двох витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138794596 та 138795593 від 24 вересня 2018 року. Вказано, що 25 вересня 2018 року відповідач подарувала 1/2 частину вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] . Вважає, що позивач необґрунтовано та безпідставно заявив, що на його земельній ділянці знаходиться сарай, що самочинно побудований її бабусею [PERSON] . В дійсності на належній їй земельній ділянці є два сараї, але жоден з них навіть частково не знаходиться на земельній ділянці відповідача. Аналогічним чином і паркан, знаходиться лише на її земельній ділянці. Відповідно до технічного паспорту на території позивача є лише одна самочинно збудована будівля - прибудова під літерою «а2», що вже є доказом безпідставності позову. В технічній документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] по [ADDRESS] мається Абрис та схема земельної ділянки, відповідно до яких також видно, що на земельній ділянці відповідача будь-який самочинно збудованих сараїв немає. В цій же технічній документації знаходиться Акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 12 червня 2017 року. Відповідно до п. 1 цього акту межі земельної ділянки за кадастровим номером 3510100000:13:074:0054, яка належить позивачу виражена 10-ма поворотними точками, які збігаються з існуючим парканом та на бажання замовника не встановлені. Відповідно до п. 4 акту зазначено, що знаки пред`явлені та передані на зберігання [PERSON] і останнього попереджено про адміністративну відповідальність за нищення межових знаків. На вказаному акті міститься підпис позивача. Вважає позовні вимоги щодо відновлення нею межових знаків згідно технічної документації є безпідставними і щонайголовніше, за вищевикладених обставин не можуть бути нею виконані, навіть якби вона бажала це зробити добровільно. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 року залучено по справі в якості співвідповідача [PERSON] . 27 серпня 2019 року від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву аналогічний поданому 02 січня 2019 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Урсаленко К.О., підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Представник відповідачів - адвокат Браверман В.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відновлення межових знаків земельної ділянки не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2000 року позивачу належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до технічної кадастрової документації ділянці присвоєно кадастровий номер 3510100000:13:074:0054, розмір земельної ділянки 0,0910 га. Державна реєстрація технічної документації здійснена та зареєстрована відділом у Кіровоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 11 грудня 2017 року. Рішенням сесії Міської ради м. Кропивницького від 15 лютого 2018 року було вирішено затвердити позивачу технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що передається у власність по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд. Передати йому, у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:13:074:0054) по [ADDRESS] , загальною площею 0,0910 га. Земельна ділянка позивача, межує з земельною ділянкою яка належить відповідачам. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Н.М. 24 вересня 2018 року, за реєстровим номером 716, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка, площею 0,0417 гектарів, кадастровий номер - 3510100000:13:074:0037. Державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку проведена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Новіковою Наталією Миколаївною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 вересня 2018 року, номер запису про право власності 28050844 та 28050989 відповідно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 174551935101, 579192635101. 25 вересня 2018 року відповідач [PERSON] подарувала 1/2 частину вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] . Позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що його колишня сусідка [PERSON] , яка вже померла, за життя побудувала на території його земельної ділянки сарай та паркан та обіцяла, що відновить добровільно межові знаки шляхом зносу сараю та паркану. Але після її смерті родичі прийняли спадщину та почали проживати у житловому будинку по [ADDRESS] , добровільно відновити межові знаки шляхом зносу сараю та паркану відмовляються. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані, в тому числі, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив), співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтею 96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 16 ЦК України). Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України. Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою. Відновлення та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відноситься до робіт з землеустрою та може виконуватись тільки юридичними або фізичними особами, які отримали відповідну ліцензію на проведення таких робіт. Частинами першою-третьою ст. 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч. 4, ч. 5 ст. 158 ЗК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачами його права на користування земельною ділянкою, зокрема відповідних актів земельної комісії, які б встановили факт самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем станом на час звернення до суду, розмір площі самовільно захопленої ділянки, будь-яких приписів усунення виявлених порушень добросусідства, належного, обґрунтованого висновку експерта, актів органів контролю по дотриманню земельного законодавства по використанню земельних ділянок тощо. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Проте, відповідне клопотання позивачем та його представником не заявлялось. З викладених підстав, не підлягають задоволенню вимоги позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed