Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2009 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Крім цього, зазначене рішення 21.10.2009 року набрало законної сили. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між позивачем та відповілачем на сьогоднішній час не досягнуто. Так позивач зазначає, що з листопада 2001 року по листопад 2008 року відповідно до зазначених статей позивач та відповідач придбали та створили майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Про відступлення від рівності часток ми не укладали ніяких письмових договорів, а тому наші частки в спільному майні є рівними. Під час сумісного проживання в період з 2007 року по 2008 рік сторони побудувати за спільні кошти торговельний павільйон (магазин), який розташований за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Залізничній, оформлений на імя відповідачки, [PERSON], що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Вишневої міської ради № 93/10 від 29.10.2007 року та рішенням виконавчого комітету міста Вишневе Києво-Святошинського району Київської області № 31/50 від 23.04.2008 року. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, відповідач, [PERSON] є приватним підприємцем з 28.10.2002 року. На будівлю павільйону (магазину) сторонами було витрачено коштів на загальну суму 130 000,00 гривень. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просила суд визнати майно, що набуте між [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, торговельний павільйон (магазин), який розташований за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Залізничній. Стягнути з [PERSON] на користь позивача 1/2 частини вартості торговельного павільйону (магазину), який розташований за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Залізничній, у розмірі 65000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити з тих підстав, що зазначий павільйон не є спільним майном подружжя та позивач пропустив трирічний строк звернення до суду з позовом про поділ майна. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об»єктом спільної сумісної власності позов [PERSON] задоволено. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Визнано автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], об»єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.10.2009 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2009 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна об»єктом спільної сумісної власності встановлено, що за час проживання однією сім»єю без шлюбу було придбано земельну ділянку загальною площею 0,1506, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, м. Вишневе,вул. Святоюріївська, 16, автомобіль марки «LAND ROVER Freelander» 1998 року випуску та автомобіль [NUMBER]. Стаття 60 СК України\~визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до положень ч.1\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, рішень стосовно реєстрації прав власності на ім»я відповідача торгівельного павільйону за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Залізнична судом не виявлено та доказів іншого позивачем не надано. Більш того про існування рішень виконавчого комітету Вишневої міської ради від 23.04.2008 року № 31/50 «Про надання дозволу на проектно-вишукувальні роботи по підключенню до водопровідних мереж за адресою: м. Вишневе, вул. Залізнична» та від 29.10.2007 року № 93/10 «Про відміну рішення виконкому № 46/19 від 28.04.2007 року та надання дозволу на розміщення торгівельного комплексу» позивачу було відомо та він не звертався з приводу своїх прав на таке майно з 2009 року, хоча судом вже розглядався спір стосовно поділу майна сторін. Представником відповідача в судовому засіданні подано клопотання про застосування до спірних правовідносин строк позовної давності. До вимоги про поділ майна застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2\~ст.72 СК України). Проте оскільки положеннями ч.2\~ст.72 СК України\~передбачено, що позовна давність в три роки обчислюється з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, суду не надано доказів порушення права власності позивача, тому суд не вбачає підстав для застосування позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed