overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі по справі. Членами сім»ї позивача відповідачі не являються. Відповідачі за вказаною адресою не проживають, але добровільно знятися з реєстрації не бажають. Зазначаючи проте, що діями відповідачів порушуються її права на розпорядження житловим будинком, позивач прохала визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач в заяві, що надійшла в судове засідання позовні вимоги підтримала та просила суд слухати справу в її відсутність. Відповідачі в судове засідання двічі не з'явилися, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у власності позивача на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 16 листопада 2007 року приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області, перебуває житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено той факт, що відповідачі не являються членами сім»ї власника будинку, не проживають у ньому понад 1 рік у зв'язку з наявністю у них іншого житла, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідачів не підлягають задоволенню, поскільки орган, щодо якого заявлені позовні вимоги, не залучався за клопотанням позивача до участі у справі в якості відповідача. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначила, що 16.03.2002 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку, яка знаходиться на її утриманні. На даний час відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Питання про належне утримання дитини та дружини між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати, суд покладає на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, просив шлюб укладений між ним та [PERSON] зареєстрований 22.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №490 - розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.15), позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.16), проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, що був зареєстрований 29.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №490 (а.с.3). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Шлюбні стосунки позивач та відповідачка не підтримують, сімейні відносини припинені з травня 2010 року, домашнього господарства не ведуть. Майнових суперечок та суперечок щодо місця проживання дитини сторони не мають. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. З'ясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально - правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

у квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади Біленченківської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадкове майно, вказуючи, що у грудні 2008 року померла її мати [PERSON] Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді домоволодіння по [ADDRESS]. Інвентаризація домоволодіння не проводилася, правоустановчі документи відсутні, в зв'язку з чим позивач не має можливості оформити право власності на спадщину, тому звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, пояснила суду, що її батьками в 60-х роках був збудований будинок, в якому вона проживає по даний час. Ніхто з членів сім'ї в колгоспі не працював, тому будинок був віднесений до типу робочого двору. Оскільки на будинок відсутні право установчі документи вона не може скористатися правом на спадщину. Біленченківська сільська рада та Гадяцька держнотконтора направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року в с. Біленченківка Гадяцького району, її матір'ю є [PERSON]. Згідно виписки з погосподарської книги Біленченківської сільської ради станом на 01 липня 1990 р. домоволодіння по [ADDRESS] Гадяцького району відноситься до типу робочого двору, головою робочого двору була [PERSON]. Відповідно даних технічного паспорту вартість домоволодіння по [ADDRESS] Гадяцького району становить 52974 грн. Земельна ділянка площею 0,36 га по [ADDRESS] Гадяцького району не приватизована. [INFO] року в с. Степаненки Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Біленченківської сільської ради на дату смерті [PERSON] разом з нею по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після померлої [INFO] року [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Державним нотаріусом позивачу відмовлено в оформленні спадщини на домоволодіння після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на майно померлої матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] на підставі ст.. 71 ЖК України. У судове засідання позивачка не з*явилась, в письмовій заяві підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі. В позові зазначала, що їй належить квартира [ADDRESS]. У серпні 2009р. вона зареєструвала в квартирі відповідачів на їх прохання, однак у грудні 2010р. переїхали до Російської Федерації. На теперішній час вони не мешкають в квартирі більш шести місяців без поважних причин, речей, які їм належать у квартирі не має. Просила суд визнати відповідачів втратившими право користування житлом. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про місце та час розгляду справи, у зв'язку з чим судом прийнято рішення розглянути справу в порядку ст. 224 ЦПК України на підставі доказів, що знаходяться у справі. Від третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та згоду з позовними вимогами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст.71 ЖК України особа втрачає право на житло у випадку непроживання без поважних причин більш 6 місяців. Згідно ст.. 72 ЖК України визнання особи втратившим користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановленого строку проводиться у судовому порядку. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.04.2006р. № 34758/н [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві приватної власності. Згідно договору дарування від 14.07.2009р. [PERSON] подарувала свою частку в квартирі [ADDRESS] [PERSON] Факт непроживання в будинку відповідачів понад шість місяців підтверджений актом, складеним головою КСН «Черьомушки» від 02.04.2014р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стягуються за рішенням суду від 19.07.2010 року у справі № 2-12-2697/10 у розмірі 350 грн. до 900 грн. щомісячно, у відповідності до положень ст..192 СК України, посилаючись на те, що на даний час розмір визначених рішенням суду аліментів є недостатнім для матеріального утримання сина, забезпечення нормальних умов життя та задоволення потреб згідно віку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення. Викладені у заяві фактичні обставини підтримав. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, не заперечував проти збільшення розміру аліментів до 500 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно наданим документам, за рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.07.2007 року з відповідача на користь [PERSON] було стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2010 року та до повноліття дитини. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Згідно до ст.. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. На даний час, порівняно з 2010 роком, значно змінилися обставини, щодо утримання дитини, яка відповідно віку потребує більших витрат на забезпечення потреб. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» на даний час прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років становить 1286 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] та достатності підстав, щодо збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини. При цьому, враховуючи обставини справи, дані про особу як платника так і стягувача аліментів, суд вважає за доцільне визначити їх розмір у сумі 600 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що з 7 травня 2011 року вони перебувають у шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з вересня 2012 року, з цього часу вони перестали вести спільне господарство. З народженням сина стало зрозуміло, що у подружжя різні погляди на життя, різні характери та різні життєві інтереси. У січні 2014 р. вони поновили сімейні відносини, однак прожили лише один місяць, після чого між ними остаточно було втрачено порозуміння, шлюб став носити формальний характер. Тому позивач вважає, що примирення між ними неможливе та суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, також пояснив суду, що він весь час намагався зберегти сім'ю в інтересах малолітнього сина, однак з боку позивачки такого бажання не помітив, тому вважає примирення неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 07.05.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №47, між [PERSON] та [PERSON] 07 травня 2011 року було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області 28.09.2011 року, [PERSON] народився [INFO] року. Батьками є [PERSON] та [PERSON]. Житловий та майновий спір у сторін відсутній, сумісного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені. Таким чином, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, та інтересам їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. На вимогу позивача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 13 жовтня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 685. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через протилежні погляди на шлюб та сім'ю. На даний час вони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 жовтня 2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 13 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Із пояснень позивача вбачається, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть із вересня 2013 року. Також зазначила, що примирення між ними не можливе. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між - [PERSON] та [PERSON] розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд стягує з другої сторони понесені й документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 18 грудня 2004 року Рожівською сільською радою Броварського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Між ними постійно виникають сварки та суперечки, що негативно впливає на її психологічний стан. З 2009 року разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу дітей не мають. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 грудня 2004 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 18 грудня 2004 року Виконкомом Рожівської сільської ради Броварського району Київської області. Із пояснень позивача вбачається, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не проживають разом із жовтня 2009 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між - [PERSON] та [PERSON] розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 25 листопада 2008 року Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 72. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Між ними постійно виникають сварки та суперечки, що негативно впливає на її психологічний стан. З 2010 року разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу дітей не мають. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 листопада 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 25 листопада 2008 року Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Із пояснень позивача вбачається, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не проживають разом із червня 2010 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між - [PERSON] та [PERSON] розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved