Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У квітні 2013 року між сторонами було укладено усний договір купівлі - продажу телиці, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] телицю, а остання зобов'язалася заплатити 6 000 грн. У зв'язку з відсутністю у відповідачки на момент укладення договору вказаної суми, на виконання договору вона передала позивачці 3 000 грн. При цьому вони домовились про передачу решти коштів протягом двох місяців. Однак, незважаючи на неодноразові нагадування повертати кошти [PERSON] категорично відмовилась. Для вирішення даного питання [PERSON] звернулась із заявою до Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області, однак постановою слідчого від 06.08.2013 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діях відповідачки складу кримінального правопорушення. Даними діями [PERSON] позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає у необхідності звернення до правоохоронних органів та, неодноразовій поїздці до с. Осіївка, наклепів та образ в її сторону з боку [PERSON] Враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] на її користь 3000 грн. боргу по договору купівлі - продажу телиці; 2000 грн. моральної шкоди та витрати, пов'язані з даною справою: судовий збір 229,40 грн., оплата правової допомоги - 350 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні не визнала та пояснила, що дійсно придбала у [PERSON] телицю за 6 000 грн. у квітні 2013 року, однак віддала за неї лише 3 000 грн. Решту грошей вона повертати відмовилась, оскільки раніше купувала у позивачки корову, яка повинна була бути тільною, однак вже після покупки виявилось протилежне, а тому вищевказані кошти вона розцінює як такі, що були нею переплачені за попередню придбану телицю. Під час розгляду справи по суті в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили те, що дійсно у квітні 2013 року між сторонами було укладено усний договір купівлі - продажу телиці, однак за спливом часу суми договору не пам'ятають. Також вони підтвердили те, що при укладенні договору відповідачка не оплатила повністю вартість придбаної телиці. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до паспорту великої рогатої худоби LA 427921 від 13.08.2012 року [PERSON] є власником тварини 16.01.2012 року 11 симентальської породи (а.с. 6), а згідно з довідкою № 1139 від 30.06.2011 року вона має право на отримання доходу від відчуження сільськогосподарської продукції ( а.с. 7). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до пояснень сторін та свідків [PERSON] та [PERSON] дійсно у квітні 2013 року між сторонами було укладено усний договір купівлі - продажу телиці, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] телицю, а остання зобов'язалася заплатити 6 000 грн. У зв'язку з відсутністю у відповідачки на момент укладення договору вказаної суми, на виконання договору вона передала позивачці 3 000 грн. Однак, решту коштів, незважаючи на спільну домовленість протягом двох місяців не повернула та повертати відмовляється. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. А тому суд прийшов до висновку, що обставини укладення договору та його сума додаткового доказування не потребують, оскільки викладені у постанові слідчого від 06.08.2013 року та підтверджені сторонами та свідками в судовому засіданні. Аналогічно попередній обставині судом встановлено та у зв'язку з визнанням відповідачкою не потребує доказування той факт, що [PERSON] на виконання умов договору та на неодноразові звернення, відмовляється повертати залишок коштів у сумі 3 000 грн. Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України з а договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, відповідно до ч. 1 ст. 632 та ч. 1 ст. 656 цього ж кодексу. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто договір, укладений між сторонами не потребує письмової форми та нотаріального посвідчення, а тому незважаючи на усну форму є правомірним. Отже, суд прийшов до висновку, що дійсно відповідно до договору укладеного в квітні 2013 року [PERSON] виконала всі його істотні умови: передала товар, прийняла часткову оплату в сумі 3 000 грн., домовилась про подальшу оплату суми договору; [PERSON] придбану телицю прийняла та оплатила половину ціни договору, при цьому взяла на себе зобов'язання сплатити 3000 грн. протягом двох місяців з моменту укладення договору. Взяті на себе договором зобов'язання відповідачка не виконала в частині повернення протягом двохмісячного терміну грошових коштів в сумі 3000 грн. позивачці. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 3000 грн. підлягають до задоволення. В позові міститься вимога про стягнення 2000 грн. моральної шкоди, наявність якої позивачка мотивує тим, що вона неодноразово за власний рахунок їздила в с. Осіївка, вислуховувала в свою адресу необгрунтолвані образи та вимушена була звертатись до Бершадського РВ УМВС за захистом своїх прав. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Однак, в порушення ст. 10 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування понесених нею страждань, зокрема не надано доказів образ нанесених її відповідачкою, не надано жодного документу, який би підтверджував витрати, пов'язані з поїздкою позивачки в с. Осіївка Бершадського району, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як і вимоги щодо стягнення оплати за правову допомогу, які аналогічно попереднім не доведені позивачкою належними доказами. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими лише в частині наявності заборгованості за договором купівлі - продажу, а тому підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial