Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 09.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 251/2011-86, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 160000,00 грн. зі строком кредитування до 07.11.2031 року під 15,9 % річних за користування кредитом. 09.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Іпотечний договір №251з/2011-86, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 7596. Відповідно до п.2.1 Іпотечного договору [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715 нв, відповідно до якого позивач набув права нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №080715ін, відповідно до якого позивач набув право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки: трикімнатна квартира загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. 09.11.2011 року за реєстровим №7595. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, зокрема надав Позичальнику грошові кошти в сумі 160000,00 грн. У зв'язку з невиконання зобов'язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 173057,19 грн., а саме: заборгованості за кредитом, яка складає 87740,30 грн., заборгованості по відсоткам - 7705,60 грн., а також з урахуванням індексу інфляції та 3%, що станом на 18.07.2017 року становить 77611,29 грн. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова Компанія « Довіра та гарантія» в розмірі 173057,19 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатної квартири загальною площею 86,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», наполягав на задоволенні вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що 09.11.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 251/2011-86, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 160000,00 грн. зі строком кредитування до 07.11.2031 року під 15,9 % річних за користування кредитом. 09.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено Іпотечний договір №251з/2011-86, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 7596. Відповідно до п.2.1 Іпотечного договору [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715 нв, відповідно до якого позивач набув права нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №080715ін, відповідно до якого позивач набув право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки: трикімнатна квартира загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. 09.11.2011 року за реєстровим №7595. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, зокрема надав Позичальнику грошові кошти в сумі 160000,00, що підтверджується меморіальним ордером №47925 від 09.11.2011 року. Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг сплачувати регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на виконання зобов'язань по вказаному договору. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв'язку з невиконання зобов'язань відповідачем по поверненню кредитних коштів, по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 173057,19 грн., а саме: заборгованості за кредитом, яка складає 87740,30 грн., заборгованості по відсоткам - 7705,60 грн., а також з урахуванням індексу інфляції та 3%, що станом на 18.07.2017 року становить 77611,29 грн. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п.5.2.4 кредитного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії направлені на виконання зобов'язань позичальника за цим договором, в тому числі звернути стягнення на заставне майно за договором забезпечення будь-яким способом, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутись до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутись до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення. Відповідно до ст.ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку». За змістом ч.1 ст.575 ЦК України, ст.1 Закону України «Про іпотеку, іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Проте, невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст.124 Конституції України. Заперечень з цього приводу з боку відповідача не надійшло, хоча останній повідомлений про день і час слухання справи належним чином. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третястатті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором. Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Зокрема, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст. ст. 38,39 Закону, так і позасудове врегулювання-ст.ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Проте, в Іпотечному договорі, укладеному між позивачем та банком, зазначено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю; позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, враховуючи норми Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», умови іпотечного договору ту обставину, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території, суд вважає, що звернення позивача за порушенням своїх прав до суду минаючи позасудовий розгляд справи, є , в даному випадку, правомірним та таким, що узгоджується з вищезазначеними правовими нормами права. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди). Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а не відмовляти в позові. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах)Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Донецьк. Тому, у зв'язку із тим, що об'єкт нерухомості - трикімнатна квартира, що є предметом іпотеки знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії цієї норми. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості , яка виникла у відповідача перед позивачем, з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, щодо зупинення виконання рішення суду на час дії Закону. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved