Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У квітні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив та у якому зазначив, що 23 березня 2012 року між банківською установою ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № R53700213680В, згідно якого останньому на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового використання на споживчі потреби в інтересах сімї, було надано кредит у сумі 91 000,00 гривень, з кінцевим строком його повернення 23 березня 2016 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 31,0 % річних. За умовами зазначеного Кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості. Банківська установа свої договірні зобов'язання за Кредитним договором № R53700213680В від 23.03.2012 року виконала в повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредит у вищезазначеному розмірі. Однак, позичальник [PERSON] узяті на себе зобов'язання належним чином не виконує та порушує умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, а також сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 29 жовтня 2015 року утворилась значна кредитна заборгованість, загальний розмір якої становить 255\~845, 03 грн. та складається: -Загальна заборгованість по кредиту 63\~687,20 грн., з них: -строкова заборгованість по кредиту 14\~145,40 грн.; -прострочена заборгованість по кредиту 49\~541,80 грн. -Загальна заборгованість по сплаті процентів по кредиту 36\~003,22 грн., з них: -строкова заборгованість по сплаті процентів 105,72 грн.; -прострочена заборгованість по процентам 35\~897,50 грн.; -пеня за несвоєчасну сплату процентів 57\~209, 71 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту 71\~596, 97 грн.; - 3% річних за прострочення сплати процентів 940,43 грн.; - 3% річних за прострочення повернення кредиту 1\~175,29 грн.; - інфляційні витрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати процентів за користуванням кредитом 11\~397,20 грн.; - інфляційні витрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати кредиту 13\~935,01 грн. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник [PERSON] у добровільному порядку повертати банківській установі запозичені грошові кошти не бажає та на письмові вимоги банку погасити існуючу кредитну заборгованість не реагує, позивач - ПАТ «ВТБ Банк» просив суд у примусовому порядку достроково стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором № R53700213680В від 23.03.2012 року в зазначеному вище розмірі, а також судові витрати, понесені ним по справі. У судовому засіданні представник позивача - ПАТ «ВТБ Банк» підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, будучи повідомленою про час слухання справи. Представник відповідача [PERSON] заявлених позивачем - ПАТ «ВТБ Банк» вимог не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, зазначив, що у період часу з 18.04.2012 року до 20.08.2014 року відповідач сплатила 142100,00 грн., чим достроково погасила внески по кредиту до 28 вересня 2015 року, що підтверджується виписками банку. Крім того, вказав, що відповідач [PERSON] не отримувала лист-вимогу від 08 серпня 2014 року № 5608/1-2.73 про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення, оскільки до матеріалів справи додано копію поштового відправлення з відміткою про причини невручення: «за закінченням терміну зберігання». Тому вважає, що встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язань передбачені ст. 611 ЦК України, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За правилами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). При цьому три проценти річних нараховуються виключно на суму основного боргу (позики, кредиту) без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами (сумою позики, кредиту, основним капіталом), якщо в договорі не встановлено інше. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України. За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені законодавцем у ст. 1050 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу по всім позиціям у цілому), та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Про цей свій намір витребувати всю суму позики, яка надавалася в борг, позикодавець має право повідомити позичальника, надіславши останньому відповідну вимогу. В разі неповернення позики у вказаний позикодавцем строк позикодавець має право нарахувати проценти, а у разі передбачення у договорі - штрафні санкції, на прострочену суму. При цьому після отримання позичальником вимоги позикодавця про дострокове повернення отриманої позики в цілому та її невиконання в установлений кредитором строк, останній з наступного дня, визначеного для повного розрахунку за договором, має право нараховувати 3 % річних від простроченої суми, які підлягають сплаті боржником на його користь, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як встановлено судом, 23 березня 2012 року між банківською установою - ПАТ «ВТБ Банк» та позичальником [PERSON] було укладено Кредитний договір № R53700213680В, згідно якого останній на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового використання споживчі потреби в інтересах сімї, було надано кредит у сумі 91\~000, 00 грн. з кінцевим строком його повернення 23 березня 2016 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 31,0 % річних (а.с. 7-10). За умовами зазначеного Кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості (а.с. 11-12). При цьому в п. 7.1 Кредитного договору сторони передбачили, що у випадку прострочення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5 % в день від суми невиконаних зобов'язань. Вказана неустойка розраховується по дату повного виконання всіх зобов'язань по погашенню заборгованості. За змістом п. 5.2.1 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та можливої неустойки, зокрема, у разі: затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць чи порушення позичальником будь-яких інших зобов'язань за Кредитним договором. Крім того, у пункті 5.3.9 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що дострокове повернення кредиту повинно бути здійснено позичальником не пізніше 30 календарного дня з дати надіслання Позичальнику відповідного повідомлення від банку з вимогою дострокового погашення. Банк може повідомляти Позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення або шляхом доставки нарочним Позичальнику за вказаною адресою з відміткою про отримання. У випадку невиконання Позичальником вимоги про дострокове погашення кредиту у зазначений у повідомленні строк, наступного дня вся сума кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом визнається простроченою та Банк має право здійснити заходи по примусовому стягненню цієї суми. По справі також встановлено, що банківська установа - ПАТ «ВТБ Банк» свої договірні зобов'язання за Кредитним договором № R53700213680В, від 23.03.2012 року виконала в повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредит у вищезазначеному розмірі, що підтверджується меморіальним ордером від 23.03.2012 року (а.с. 13). Однак, позичальник [PERSON] узяті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, а також сплати процентів за користування кредитними коштами, належним чином не виконувала та порушувала умови кредитного договору. У зв'язку з цим, 08 серпня 2014 року за № 5608/1-2.73 на адресу позичальника [PERSON] банківською установою було направлено письмову вимогу про дострокове погашення кредиту в повному обсязі, сплату процентів за користування кредитними коштами, а також нарахованих банком штрафних санкцій за порушення позичальником своїх зобов'язань з попередженням про те, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30 днів з моменту її отримання, наступного дня термін повернення всієї суми кредиту та процентів буди вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою для повернення в повному обсязі (а.с. 18). Зазначена вимога банку була направлена позичальнику за адресою реєстрації зазначеній в договорі: [ADDRESS]. Заперечення відповідача щодо не отримання вищевказаного листа-вимоги, суд не приймає, оскільки відповідно до п. 5.3.2 Позичальник зобовязаний негайно повідомляти банк письмово про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища й імені та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобовязань за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни, якщо це сталося відносно позичальника та/або третіх осіб, які забезпечують виконання ним своїх зобовязань за цим договором. Згідно наданих позивачем - ПАТ «ВТБ Банк» розрахунків (а.с. 131-138) станом на 29 жовтня 2015 року загальний розмір кредитної заборгованості позичальника [PERSON] за Кредитним договором № R53700213680В, від 23.03.2012 року становить 255\~845, 03 грн. та складається із: Загальна заборгованість по кредиту 63\~687,20 грн., з них: -строкова заборгованість по кредиту 14\~145,40 грн.; -прострочена заборгованість по кредиту 49\~541,80 грн. -Загальна заборгованість по сплаті процентів по кредиту 36\~003,22 грн., з них: -строкова заборгованість по сплаті процентів 105,72 грн.; -прострочена заборгованість по процентам 35\~897,50 грн.; -пеня за несвоєчасну сплату процентів 57\~209, 71 грн.; -пеня за несвоєчасне повернення кредиту 71\~596, 97 грн.; - 3% річних за прострочення сплати процентів 940,43 грн.; - 3% річних за прострочення повернення кредиту 1\~175,29 грн.; - інфляційні витрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати процентів за користуванням кредитом 11\~397,20 грн.; - інфляційні витрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати кредиту 13\~935,01 грн. Однак з розрахунку пені вбачається. що вона нарахована Банком починаючи з 2014 року. За правилами п. 1 ч. ст. 258 ЦК України строк позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строком в один рік. Позивач звернувся до суду з позовом 03 квітня 2015 року , а 17 листопада 2015 року Банк збільшив позовні вимоги, в тому числі щодо стягнення пені. Оскільки 17 листопада 2015 року банк збільшив позовні вимоги, в тому числі і в частині стягнення пені, то пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня предявлення уточненої позовної заяви. Таким чином строком, за час якого може бути нарахована пеня є строк з 17 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року. Згідно розрахунку пені (т. 1 а.с. 130), який доданий до уточненої позовної заяви, пеня по кредиту за кожен день прострочення платежу по відсоткам становить 43 459 грн. 69 коп., по прострочення платежу по кредиту 55 908 грн.49 коп., а всього пеня за вказаний період тобто за рік до предявлення уточненої позовної заяви становить 99\~368, 18 грн. Вказана сума і підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає правильним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача за Кредитним договором № R53700213680В, від 23.03.2012 року заборгованість в загальному розмірі - 226\~506, 80 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 99\~690 (девяносто девять тисяч шістсот девяносто) грн. 42 коп.; пені за несвоєчасну сплату процентів 43\~459, 69 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту 55\~908, 49 грн., що загалом складає 99\~368 (девяносто девять тисяч триста шістдесят вісім гривень), 18 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів 940,43 грн. та 3% річних за прострочення повернення кредиту 1\~175,29 грн., що загалом складає 2115 (дві тисячі сто п'ятнадцять гривень) 72 коп.; інфляційні витрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати процентів за користуванням кредитом 11\~397,20 грн. та інфляційні витрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати кредиту 13\~935,01 грн., що загалом складає 25\~332 (двадцять пять тисяч триста тридцять дві гривні), 21 коп.; а також судовий збір в розмірі 3397 (три тисячі триста девяносто сім гривень) 60 грн. Доводи ж представника відповідача [PERSON] про те, що позивач - ПАТ «ВТБ Банк» що у період часу з 18.04.2012 року до 20.08.2014 року відповідач сплатила 142100,00 грн., чим достроково погасила внески по кредиту до 28 вересня 2015 року суд оцінює критично та відхиляє, оскільки сторони мають рівні права та обов'язки щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору незалежно від їх процесуального статусу як учасника цивільного процесу. Позивачем - ПАТ «ВТБ Банк» на підтвердження заявлених ним позовних вимог надано до суду меморіальним ордером як видатковий документ про отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів за Кредитним договором № R53700213680В, від 23.03.2012 року в розмірі 91\~000,00 грн. (а.с. 13), так і детальні розрахунки загальної суми кредитної заборгованості останнього за цим кредитним договором по всіх позиціях з урахуванням передбаченої договором пені за порушення позичальником своїх договірних зобов'язань (а.с. 131-138). При цьому правильність наданих банком розрахунків існуючої кредитної заборгованості за Кредитним договором № R53700213680В, від 23.03.2012 року стороною відповідача будь-якими належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказами не спростовано й іншого розрахунку цієї кредитної заборгованості до суду не представлено. Інші доводи представника відповідача [PERSON], що наведені на її обґрунтування, в даному випадку є несуттєвими й не містять передбачених законом підстав для розгляду справи. Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у співвідношенні до задоволених вимог в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України, а саме: витрати по сплаті судового збору в розмірі 3397,60 грн. Таким чином, на підставі викладеного та

Outcome: partial