Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління житлового та комунального господарства Краматорської міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування після смерті її сестри [PERSON] на кімнату в двокімнатній квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказувала, що її рідна сестра [PERSON] користувалась спірною кімнатою на підставі договору про її передачу у користування. За життя її сестра не встигла оформити приватизацію вказаної кімнати та [INFO] померла. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на одну кімнату в двокімнатній квартирі [ADDRESS]. В апеляційній скарзі Управління житлового та комунального господарства Краматорської міської Ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що наймач спірної кімнати [PERSON] уповноважила позивачку [PERSON] на здійснення приватизації спірної кімнати, про що видала довіреність 21 лютого 2015 року. [INFO] [PERSON] померла, за її життя ні вона ні [PERSON] із заявою про приватизацію кімнати не зверталась. З такою заявою [PERSON] звернулась лише 12 березня 2015 року, тобто після смерті [PERSON]. Суд не врахував, що смерть довірителя відповідно до чинного законодавства є підставою для припинення дії виданої довіреності. Крім цього, суд порушив норми матеріального права та, посилаючись на положення ст.1218,1220 ЦК України, задовольнив позовні вимоги [PERSON], визнавши за нею право власності на спірну кімнату, яка не належала спадкодавцю на праві власності за життя. В судовому засіданні апеляційного суду представник Управління житлового та комунального господарства Краматорської міської Ради Овсєєнко Л.М., яка діє на підставі довіреності, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила апеляційну скаргу задовольнити. В судове засідання апеляційного суду [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] отримала кімнату площею 14,4 кв.м в квартирі [ADDRESS] на підставі ордеру №2512 від 23 січня 1978 року, виданого комітетом міської ради депутатів трудящих міста Краматорська Донецької області. Квартира [ADDRESS] є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Краматорська Донецької області. Також, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON]. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2015 року [PERSON] видала довіреність на ім'я [PERSON], якою уповноважила останню на приватизацію спірної кімнати від її імені, з правом отримання відповідного документу, підтверджуючого її право власності на кімнату. Також, судом першої інстанції встановлено, що за життя [PERSON] до Бюро технічної інвентаризації м. Краматорська не зверталась, а [INFO] [PERSON] померла. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що із заявою про приватизацію спірної кімнати 12 березня 2015 року звернулась [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що видана [PERSON] довіреність на ім'я позивачки є доказом виявлення бажання [PERSON] здійснити приватизацію спірної кімнати, а тому до позивача в порядку спадкування, перейшло право вимагати визнання за нею право власності на кімнату в порядку спадкування після смерті її сестри. Проте погодитись з таким висновком суду у повні мірі не можливо з наступних підстав. Зі змісту наявної в матеріалах справи копії договору від 23 січня 1978 року вбачається, що [PERSON] було надано у користування житлову кімнату в двокімнатній квартирі [ADDRESS]. (а.с.11-13) Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Порядок здійснення приватизації встановлений Законом України «Про приватизацію». Зокрема наймач має звернутись з належно оформленою заявою до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду. Докази звернення до відповідних органів [PERSON] із заявою про приватизацію кімнати відсутні. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 21 лютого 2015 року [PERSON] уповноважила [PERSON] приватизувати на її ім'я квартиру [ADDRESS]. (а.с.44) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]. (а.с. 10) Із заяви від 12 березня 2015 року вбачається, що із заявою про приватизацію спірної кімнати, діючи на підставі довіреності, звернулась позивач по справі [PERSON] (а.с. 27) За таких обставин [PERSON], звертаючись із заявою про приватизацію спірної кімнати 12 березня 2015 року, тобто після смерті довірителя [PERSON], не мала таких повноважень. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спірна житлова кімната на день смерті [PERSON] на праві власності останній не належала, а тому вона не входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті останньої та не є предметом спадкування. Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов невірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті її сестри [PERSON] на кімнату в двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового про відмову в задоволені позову.

Outcome: dismissed