Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 03 листопада 2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червняя 2016 року було розірвано. Від цього шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дочкою [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку до [INFO] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2014 року. [INFO] [PERSON] виповнилось 3 роки, але заборгованість по сплаті аліментів на утримання дружини залишилась непогашеною, та за період з 11 березня 2014 року по 04 листопада 2014 року складає 3889,24 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість по сплаті аліментів та пеню, яка утворилась внаслідок невиплати аліментів на утримання дружини у сумі 3889,24 грн. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання вдруге не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року визначено розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 11 березня 2014 року і до досягнення дитиною, [PERSON] , трирічного віку (а.с. 13-14). Згідно із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2018 року у ВП № 44141343, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дружини станом на 04 листопада 2014 року складає 3889,24 грн. (а.с. 17). Позивач [PERSON] просить про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дружини за період з березня 2014 року по листопад 2014 року у розмірі 3889,24 грн. та неустойку (пеню) за період з березня 2014 року по листопад 2014 року у розмірі 3889,24 грн. Згідно з ч. 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Відповідно до ч.8 ст.71 Закону спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Крім того, відповідно до частини 2 даної статті за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Даною нормою закону встановлено також заходи відповідальності, які має право застосовувати виконавець до боржника в разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Тобто, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином при відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Виходячи з цього, відсутності спору з боку відповідача в частині розміру заборгованості по аліментах, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст. 196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно з розрахунком боргу [PERSON] в/л №201/2833/14-ц станом на 04 листопада 2014 року заборгованість складає 3889,24 грн. (а.с. 18). Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з березня 2014 року по листопад 2014 року в сумі 3889,24 грн. За приписами ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Проте, вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, суд звертає увагу на наступне. Виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання. Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК також на правовідносини, визначені главою 16 СК, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК на правовідносини, визначені главою 17 СК, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Своєю чергою, Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментах на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються. Ураховуючи, що до заборгованості по аліментах на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач [PERSON] не просила застосувати, в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід відмовити. Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі № 635/6679/16-ц (провадження № 61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків. Крім того Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed