Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог (а.\~с. 1-5, 85-86), просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок, позначений А, загальною площею 98,0 м2, житловою площею 59,0 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай Д, вбиральня Г, погріб Е, літня кухня Ж, навіс З, М, тротуар №І, огорожа №1, №2, №3, ворота з хвірткою №4, колонка №5, №6, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, яке згідно із заповітом від 02 серпня 2016 року батько заповідав йому. У визначений законом строк спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, подавши відповідну заяву до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно нотаріальною конторою йому відмовлено, оскільки ним не надано нотаріусу документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане нерухоме майно. Спадкодавець [PERSON] за життя своє право власності на спірне нерухоме майно в установленому законом порядку не оформив, свідоцтво про право власності на житловий будинок не отримав, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Зазимська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просила суд розглянути справу без участі їхнього представника, у зв`язку із завантаженістю по роботі. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу за їхньої відсутності, проти задоволення вимог брата [PERSON] та визнання за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті їхнього батька [PERSON] права власності на спірний спадковий житловий будинок вони не заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Суд встановив, що [INFO] у віці 83 років помер батько позивача і третіх осіб [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 02 серпня 2016 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області Бондаренком О.В., зареєстрований в реєстрі за №\~182, згідно із яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідав своєму синові [PERSON] , 1960 року народження, позивачу у справі. Із спадкової справи №\~271/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 11 квітня 2017 року в установлений законом шестимісячний строк до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] звернувся спадкоємець за вказаним вище заповітом, син померлого [PERSON] , позивач у справі. Інші спадкоємці за законом до майна померлого [PERSON] , троє синів останнього: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи у цій справі, подали 11 квітня 2017 року до зазначеної нотаріальної контори заяви про їхню відмову від спадщини після смерті батька. 21 червня 2017 року Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області видала позивачу [PERSON] після смерті [INFO] батька [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні померлому земельні ділянки, зокрема, на земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] . Суд встановив, що на день смерті спадкодавцю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , належав також ще житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами. Факт належності\~померлому [INFO] [PERSON] \~зазначеного спірного\~нерухомого майна\~підтверджуєтьсялистом\~Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 06 липня 2017 року за вих. №\~1319, з якого видно, що згідно із записом у погосподарській книзі №\~2 сільської ради за 2016-2023 роки, особовий рахунок №\~ [NUMBER] , [PERSON] на день смерті був головою домогосподарства у [ADDRESS] , за цим двором рахується житловий будинок, побудований у 1961 році, із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га, наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 червня 2017 року на даний час належить [PERSON] . Право власності на вказаний вище житловий будинок не оформлено. Відповідно до\~довідки №\~1320\~від 06\~липня 2017\~року,\~виданої Зазимською сільською радою Броварського району Київської області, спадкодавець [PERSON] був зареєстрованим та проживав до дня смерті у [ADDRESS] . Із листа Комунального підприємства Київської обласної ради Лівобережне бюро технічної інвентаризації від 11 квітня 2017 року за вих. №\~140502 вбачається, що відповідно до відомостей цього бюро право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не зареєстроване. Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який виготовлений 18 квітня 2017 року, вбачається, що за вказаною адресою знаходяться житловий будинок А, загальною площею 98,0 м2, житловою площею 59,0 м2, із господарськими будівлями і спорудами: сарай Д, вбиральня Г, погріб Е, літня кухня Ж, навіс З, М, тротуар №І, огорожа №1, №2, №3, ворота з хвірткою №4, колонка №5, №6. Також за цією ж адресою знаходяться самочинно збудовані сарай Є, І та гараж Л, які не є предметом судового розгляду та до складу спадщини вони не входять. Листом за вих. №\~2045/02-14 від 21 червня 2017 року позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 серпня 2016 року після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на спірний спадковий житловий будинок Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області відмовлено, оскільки спадкоємцем нотаріусу не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірний житловий будинок, та роз`яснено позивачу, що у разі відсутності таких документів спадкоємець вправі звернутися до суду по питанню визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Умовою для переходу у порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року №\~1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)\~на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №\~56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №\~7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за №\~157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №\~1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації. Судом встановлено, що на момент побудови спірного житлового будинку та введення його в експлуатацію чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , є відповідні записи, зроблені в погосподарських книгах Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, на території якої знаходиться спірний житловий будинок. Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності житловий будинок, побудований та оформлений у передбаченому законом порядку до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину в установленому законом порядку, мають право на оформлення спадкових прав. Відсутність правовстановлюючих документів на спірний спадковий житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцю за заповітом, позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на спірне спадкове нерухоме майно після смерті [INFO] його батька [PERSON] , якому належав цей житловий будинок на праві приватної власності. За змістом положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [INFO] його батька [PERSON] , якому на день смерті на праві власності належав спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, які він відповідно до заповіту від 02 серпня 2016 року заповідав позивачу, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved