Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, визначення порядку користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 вересня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період шлюбу вони придбали з відповідачем житловий будинок [ADDRESS], які зареєстровані на праві власності на ім'я відповідача. Посилаючись на те, що між ними відсутня взаємна згода щодо спільного розпорядження та користування майном, позивач прохала за нею право власності на ? частину земельної ділянки та визначити порядок користування житловим будинком, надавши їй у користування дві житлові кімнати площами 10.9 кв.м і 9.2 кв.м, відповідачу житлову кімнату площею 22.1 кв.м; кухню площею 8.9 кв.м та коридор 4.9 кв.м - залишити у загальному користуванні з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2005 року. З матеріалів справи також вбачається, що під час шлюбу сторони придбали земельну ділянку площею 0.1500 га, розташовану по [ADDRESS], на яку [PERSON] 5 вересня 2006 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. За рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2014 року за кожною із сторін визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.0361 га, розташованої по [ADDRESS], на яку [PERSON] 5 вересня 2006 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] і на ? частину житлового будинку [ADDRESS] право власності на який було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23 квітня 2014 року реєстраційною службою Арбузинського районного управління Миколаївської області. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказана вище земельна ділянка як придбана сторонами під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу згідно положень ст.60 СК України 2004 року. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При цьому, кожен з них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної сумісної власності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу та відповідачу належить по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] за рішенням суду від 20 жовтня 2014 року. Сторони не можуть дійти згоди щодо здійснення права власності на спірне нерухоме майно. Спірний житловий будинок складається з чотирьох кімнат: «1» - коридор площею 4.9 кв.м, «2» - жила площею 9.2 кв.м, «3» - кухня площею 8,9 кв.м, «4» - жила площею 10.9 кв.м, «5» - жила площею 22.1 кв.м. З запропонованим позивачем варіантом визначення порядку користування житловим приміщенням суд погоджується, оскільки з ним також погодився відповідач, з плану будинку вбачається, що будинок має два самостійних входи: до коридору та до кімнати відповідача, загальна площа житлових кімнат 2 і 4 (9.2+10.9=20.1 кв.м), які позивач просила виділити у її користування, є меншою, ніж загальна площа кімнати 5, яка дорівнює 22.1 кв.м, яку позивач просила залишити у користуванні відповідача і не ставила, при цьому, питання про стягнення на її користь компенсації за зменшення частки. Також з пояснення позивача та матеріалів позову вбачається, що з позивачем разом проживає неповнолітня онука позивача [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що запропонований позивачем варіант визначення порядку користування житловим будинком буде відповідатиме інтересам обох сторін. У зв'язку з чим позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved