Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що 11.01.2018 року він передав [PERSON] у власність 285 000 грн., що підтверджується розпискою позичальника про отримання від [PERSON] грошових коштів у вказаній сумі та зобов`язання повернути їх у термін до 10.03.2018. Посилаючись на те, що станом жовтень 2018 року відповідач [PERSON] уникає виконання своїх зобов`язань, суму позики [PERSON] не повернув, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 285 000 грн. боргу за розпискою, а також 5036,30 грн. як 3% річних та 4873,50 грн. інфляційного збільшення боргу, нарахованих за період прострочки з 11.03.2018 по 11.10.2018 року. Також позивач просив суд стягнути на його користь 17 150 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлялися за адресою реєстрації, відомості про яку отримано з Відділу з питань реєстрації місця поживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА в м.Києві. Судові повістки про виклик у судове засідання, які направлялися відповідачу, поверталися за закінченням терміну зберігання. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. В той же час, [PERSON] було відомо про наявність даного судового провадження, оскільки відповідач ознайомлювався з матеріалами справи, про що міститься його розписка (а.с.46). Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2018 року [PERSON] передав [PERSON] у власність 285 000 грн., що підтверджується розпискою позичальника про отримання від [PERSON] грошових коштів у вказаній сумі та зобов`язання повернути їх у термін до 10.03.2018. Про отримання коштів від позивача відповідачем складено розписку (а.с. 9). Оригінал розписки у судовому засіданні 11.01.2019 пред`являвся суду для огляду, після чого оригінал розписки було повернуто [PERSON] , про що міститься його розписка (а.с.38 зворот). Станом на день розгляду справи [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернув, а відтак, права позивача підлягають захисту судовим рішенням. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (правовий висновок ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13). Судом у судовому засіданні досліджено оригінал розписки, її текст та викладені умови повернення грошових коштів. Підстав вважати, що розписка засвідчує існування інших, а ніж боргових правовідносин між сторонами, не встановлено. Розпискою виражено справжню правову природу укладеного договору позики. Розписка має вираження обов`язку [PERSON] повернути грошові кошти, а відтак така розписка дає правові підстави для стягнення боргу судовим рішенням. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, інфляційні збитки від прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем складають 4873,50 грн. за період з 11 березня 2018 по 11 жовтня 2018 року. За період з 11.03.2018 по 11.10.2018 позивачем також було нараховано 3% річних у розмірі 5036,30 грн. (285000 грн. х 3% : 100% : 365 днів х 215 днів). Виходячи з того, що відповідач не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, не повернув борг, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак про їх задоволення. За таких обставин, позов [PERSON] слід задовольнити та стягнути на його користь з [PERSON] 285 000 грн. заборгованості за договором позики, 5036,30 грн. як 3% річних та 4873,50 грн. інфляційних збитків за період з 11.03.2018 по 11.10.2018, а всього 294909,80 грн. Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, яку [PERSON] просить стягнути з [PERSON] , суд виходиться з того, що не всі витрати є власне витратами на правову допомогу та підлягають компенсації за рахунок боржника. Зокрема, з наданих представником позивача рахунку-фактури та прибуткових касових ордерів вбачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 5650 грн. 24.09.2018, та тричі по 1800 грн. 11.12.2018, 11.01.2019 та 24.02.2019, а всього на суму 11050 грн. Зважаючи на те, що обов`язок спростовувати вартість послуг на правову допомогу покладено на відповідача, суд позбавлений права надавати оцінку вартості тієї чи іншої послуги з переліку послуг, зазначених в актах виконаних робіт. При цьому, суд стягує лише ті витрати на правову допомогу, які підтверджені відповідними квитанціями, тобто у розмірі 11050 грн., а не 17150,00 грн. як це просив позивач. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2949,10 грн. судового збору як 1% від суми стягнутого боргу 294909,80 грн. З урахуванням боргу за позикою, вартості правової допомоги та суми судових витрат загальний розмір заборгованості становить 308 908,90 грн.

Outcome: approved