Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

у квітні 2014 року заявники звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу за спільною згодою подружжя у якій просили розірвати між ними шлюб, зареєстрований 9 грудня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського району Київської області, актовий запис № 127. Свої вимоги обґрунтовували тим, що з 9 грудня 2000 року між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважають неможливим. Майнового спору не має. Питання щодо проживання дитини з матір'ю, про участь батька у забезпеченні умов життя дитини та матері, про умови здійснення батьком права на особисте виховання дитини та про розмір аліментів вирішено шляхом укладення відповідних договорів. У судовому засіданні заявники заяву підтримали та просили про її задоволення. Заслухавши пояснення заявників, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 9 грудня 2000 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського району Київської області, актовий запис № 127 (а.с. 3). [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 жовтня 2008 року, актовий запис № 281, з якого вбачається, що її батьками є заявники (а.с.5). 17 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Згідно частини 3 статті 234 ЦПК України та пункту 4 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Згідно частини 2 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Частиною 1 статті 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Однак, у шлюбному договорі від 17 грудня 2013 року укладеному між [PERSON] та [PERSON], норма закону, в частині визначення того з ким із подружжя залишиться проживати дитина, не визначено. Частиною 3 статті 109 цього Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу за спільною згодою подружжя задоволенню не підлягає з викладених підстав.

Outcome: dismissed