Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправною бездіяльність ПАТ КБ «Приватбанк» щодо ненадання повної та достовірної інформації за результатами розгляду скарги [PERSON] від 26.04.2017 р.; зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» надати повну та об`єктивну та достовірну інформацію щодо розгляду скарги [PERSON] від 26.07.2017 р., зокрема: про те, з яких ІР адрес, за допомогою якого програмного забезпечення, технічних пристроїв, з яких країн та з яких поштових адрес здійснювався вхід в аккаунт (банківський рахунок) [PERSON] в період перебування останнього за межами України в період з 01.06.2016 р. по 31.12.2016 р., в тому числі, під час переказу грошових коштів з його рахунку 19.09.2016 р., 22.09.2016 р., 27.10.2016 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.05.2017 р. [PERSON] було надіслано до ПАТ КБ «Приватбанк» скаргу на дії працівника банку [PERSON] , зокрема, щодо порушення останньою правил здійснення банківських операцій, правил корпоративної етики працівника ПАТ КБ «Приватбанк», а також шахрайських дій такого працівника у відносинах з клієнтами банку. Крім того, за даними, отриманими від [PERSON] , остання в період перебування Позивача за кордоном, здійснювала управління його банківськими рахунками без його відому і без його доручення. Вказану скаргу було підписано представником позивача [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2017 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 31.05.2018 р.справа надійшла в провадження судді Підпалого В.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2018 р. позов прийнято в провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник до суду в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, позов підтримали, просили його задовольнити, надіслано відповідь на відзив. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомляв. Надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.05.2017 р. [PERSON] було надіслано до ПАТ КБ «Приватбанк» скаргу на дії працівника банку [PERSON] ,, зокрема, щодо порушення останньою правил здійснення банківських операцій, правил корпоративної етики працівника ПАТ КБ «Приватбанк», а також шахрайських дій такого працівника у відносинах з клієнтами банку. Крім того, за даними, отриманими від [PERSON] , остання в період перебування Позивача за кордоном, здійснювала управління його банківськими рахунками без його відому і без його доручення. Вказану скаргу було підписано представником позивача [PERSON] . При цьому, Позивач в скарзі просив здійснити перевірку викладених фактів правопорушень, а також надати інформацію про те, з яких ІР адрес здійснювався вхід в банківський аккаунт Позивача у визначені періоди. Вказана інформація необхідна Позивачу для належного захисту своїх майнових прав та законних інтересів, що на його думку були порушені саме працівником банку з приводу якого подавалась зазначена вище скарга. Скаргу Позивачем було надіслано за адресою місцезнаходження, яка була зазначена в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб. Однак, як стало пізніше відомо, Відповідач офіційне листування здійснює виключно за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 , у зв`язку з чим, скаргу 12.05.2017 р. повторно було надіслано саме за цією адресою, та відповідно отримано Відповідачем 13.05.2017 р. З метою отримання відповіді у строки та порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» Позивачем через його уповноважених представників неодноразово надсилались Відповідачу запити про хід розгляду скарги. Так, зокрема, Відповідачу було направлено заяву про надання інформації щодо стану розгляду скарги від 29.05.2017 р., адвокатський запит від 13.06.2017 р. та адвокатський запит від 15.06.2017 р., запит про надання інформації від 26.06.2017 р. В той час у відповідь на вказані звернення Відповідачем на адресу Позивача та його уповноважених представників надходили однотипні відповіді, це зокрема листи Відповідача № 20.1.0.0.0/7-20170606/66 від 06.06.2017 р., № 20.12.0.0.0/7-20170616/103 від 16.06.2017 р., № 20.1.0.0./7-20140621/156 від 21.06.2017 р., № 20.1.0.0.0/7-20170624/60 від 25.06.2017 р., № 20.1.0.0.0/7-20170626/97 від 26.06.2017 р., № 20.1.0.0.0/7-20170630/128 від 30.06.2017 р. При цьому, Позивач вважає необхідним звернути увагу на той факт, що Відповідачем у зазначених вище листах безпідставно здійснено посилання на Закон України «Про доступ до публічної інформації», так як відповідно до преамбули даного Закону, він визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільних інтерес. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Вказану скаргу було подано відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а не в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Крім того, інформація, яку просив надати Позивач та викладені факти у скарзі, не є публічною інформацією. Таким чином, закріплене право на інформацію, а також права закріплені у Законі України «Про звернення громадян» вже на етапі попереднього розгляду такого звернення було грубо порушено, а дії Відповідача незаконними. У відповідях від 16.06.2017 р. та 30.06.2017 р. на адвокатські запити Відповідачем було відмовлено у наданні інформації з підстав наявності банківської таємниці, чим, на думку Позивача, банк суперечить сам собі. Окрім того, Позивачем додатково надіслано Відповідачу заяву від 02.08.2017 р. про надання повної, достовірної та обґрунтованої інформації щодо кожного окремо викладеного факту порушень працівником банку. Разом з тим, на адресу Позивача Відповідачем було надіслано лист № 20.1.0.0.0/7-20170807/5401 від 19.09.2017 р., відповідно до якого за результатами розгляду зазначеної скарги Позивача на дії працівника банку було здійснено службову перевірку викладених фактів і порушень зі сторони працівника банку [PERSON] , за твердженням Відповідача, виявлено не було. Станом на сьогоднішній день, жодної інформації з стосовно запитуваної інформації (інформації про ІР адреси з яких здійснювався вхід в аккаунт) Відповідачем надано не було. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Таким чином, Позивач, як іноземний громадянин, що знаходиться на території України на законних підставах реалізував своє право на звернення та отримання інформації шляхом подачі письмового звернення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Також, на правовідносини які склалися між сторонами поширюється дія Закону України «Про інформацію», який регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, користування, поширення, охорони, захисту інформації. Згідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. В свою чергу, Відповідач зазначає, що це є не перше звернення Позивача до банку щодо неправомірних дій [PERSON] як співробітника банку, проведення перевірки та отримання результатів такої перевірки. Згідно відповіді, яка долучена Позивачем його повідомлено про наступне: «Фахівці банку прийняли до уваги Ваші зауваження щодо отриманої відповіді і наголошуємо, з приводу зазначених Вами неправомірних дій співробітника службою безпеки Банку була проведена службова перевірка. Факти зловживань службовим становищем не підтверджено. Фактів порушення банківської таємниці під час обслуговування Вас, як клієнта банку, не встановлено. Порушень та фактів шахрайських дій чи інших зловживань з боку співробітника Банку не встановлено…» Частиною 4 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно зі ст.4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї. Більш того, згідно із ст. 5 Закону України «Про інформації» передбачено, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Стаття 6 Закону України «Про інформацію» закріплює гарантії право на інформацію, при цьому встановлюючи , що таке право може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочину, для охорон здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. З матеріалів справи вбачається, що банком надано вичерпну відповідь та роз`яснено Позивачу, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено ст. 17 цього ж Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Щодо надання безпосередньо результатів перевірки, документів, що підтверджують таку перевірку, в тому числі на поліграфі, необхідно зазначити про те, що даний вид інформації є суворо конфіденційним та не може бути наданий ані в повному обсязі, ані в його частині, оскільки стосується особистих даних співробітника банку. Банком було надано вичерпну відповідь проведеної перевірки, порушень прав Позивача як споживача не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги Позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу відповідачем не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed