Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі перебувало виконавче провадження №9664044 з примусового виконання судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2008 року №2н-1515/08 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «КБ Приват Банк» грошової суми в розмірі 3786,78 грн. Зазначала, що в рамках даного виконавчого провадження постановою державного виконавця був накладений арешт на 4/15 частини будинку, що розташований по [ADDRESS] , яка належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2002 року її сину [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 4/15 частини будинку по [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є вона, рідна мати померлого, яка прийняла спадщину, шляхом звернення до приватного нотаріусаОдеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, але останнім їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, оскільки спадкове майно знаходиться під арештом. Позивачка вказувала, що у відповідь на її звернення, начальник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) своїм листом від 27 липня 2020 року повідомив, що дійсно відповідно до відомостей АСВП на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №9664044 з примусового виконання судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2008 року №2н-1515/08 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «КБ Приватбанк» грошової суми у розмірі 3786,78 грн., в рамах якого було накладено арешт на все майно [PERSON] . Крім того, у листі повідомлялось, що зняти арешту з майна на даний час неможливо, оскільки виконавче провадження ВП №51588561 було знищено за строками зберігання. Стверджувала, що відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 27 липня 2020 року у [PERSON] , [INFO] , станом на 27 липня 2020 року заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» відсутня. Вказувала, що відповідно до вимог ст. ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у зв`язку з закінченням виконавчого провадження був зобов`язаний винести постанову про зняття арешту та оголошеної заборони на відчуження майна, але цього не зробив, тому на теперішній час арешт може бути знятий тільки за рішенням суду. Стверджувала, що арешт, який був накладений постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на все майно, а саме на 4/15 частини будинку [ADDRESS] , яка належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2002 року [PERSON] , [INFO] , (код [NUMBER] ), є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки вона не може оформити своє право власності на спадкове майно. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд скасувати постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Мельниченко Л.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №В-4/83 (2009) від 18 червня 2009 року на все майно, шляхом зняття арешту з 4/15 частини будинку [ADDRESS] , які належали на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2002 року [PERSON] , [INFO] , (код [NUMBER] ), який помер [INFO] , та шляхом зняття заборони здійснювати відчуження 4/15 частини будинку [ADDRESS] , які належали на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2002 року [PERSON] , [INFO] , (код [NUMBER] ), який помер [INFO] , Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року по справі було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 34-35). Позивачка та її представник, діючий за довіреністю від 30 березня 2019 року, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України,надала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 4, 30, 31, 37, 38). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 32). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ від 03 квітня 2008 року №2н-1515/08 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «КБ Приватбанк» грошової суми в розмірі 3786,78 грн. (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Першому Малиновському ВДВС ОМУЮ перебувало виконавче провадження №В-4/83 (2009) з примусового виконання судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2008 року №2н-1515/08 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «КБ Приватбанк» грошової суми у розмірі 3786,78 грн. Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 08 жовтня 2008 року було відкрите виконавче провадження №В-4/954 по виконанню судового наказу №2н-1515/08, який був виданий Малиновським районним судом м. Одеси 03 квітня 2008 року (а.с. 7). Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №В-4/83 (2009) від 18 червня 2009 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , [INFO] , а саме на 4/15 частину будинку [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , [INFO] , а саме на 4/15 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Встановлено, що зазначене обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна (а.с. 20). Листом начальника Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) своїм від 27 липня 2020 року було повідомлено позивачку, що відповідно до відомостей АСВП на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №9664044 з примусового виконання судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2008 року №2н-1515/08 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «КБ Приватбанк» грошової суми у розмірі 3786,78 грн., в рамах якого було накладено арешт на все майно [PERSON] . Вказане виконавче провадження №ВП №51588561 було знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання та позивачу було рекомендовано звернутися до суду, оскільки відділ не має можливості зняти арешт, накладений вказаною постановою (а.с. 12). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 27 липня 2020 року у [PERSON] , [INFO] , станом на 27 липня 2020 року відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 9). Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 4/15 частини будинку по [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2002 року (а.с. 19). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , рідна мати померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , шляхом звернення до приватного нотаріусаОдеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом першої А групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 16 березня 2018 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що станом на 27 липня 2020 року у [PERSON] , [INFO] , відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк». Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права позивачки, як власника спадкового майна, на розпорядження цим майном. Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно позивачка на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права спадкоємця, які передбачені законодавством України та оформили свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом. Таким чином, наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №В-4/83 (2009) від 18 червня 2009 року, порушує права позивача. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Outcome: partial