Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до селянського (фермерського) господарства «Любава» в особі голови Косарєва В.М. про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки розміром 6,6960 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Райгородської сільської ради Сватівського району, відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІV-ЛГ №006315 від 09 грудня 1999 року, кадастровий номер 4424086500:16:003:0013. Позивач зазначає, що договір оренди землі з відповідачем неправдиво датований 28.05.2019 року, був фактично укладений близько 08 години 01.10.2019 року, з зазначенням основних умов до правочину, які з нею не погоджувались. Після цього через дві години 01.10.2019 року вона подала державному реєстратору заяву про заперечення щодо державної реєстрації вищезазначеної земельної ділянки. Також їй стало відомо, що представник СФГ «Любава» подала заяву на реєстрацію вище зазначеного договору ще 30.09.2019 року. Позивач стверджує, що вільного волевиявлення при укладенні договору оренди та відповідно на умовах, вказаних у спірному правочині, вона не виражала. Тому посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4424086500:16:003:0013, датований від 28 травня 2019 року між позивачем та селянським (фермерським) господарством «Любава» в особі голови [PERSON] , утримати з відповідача на її користь судовий збір. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 03.12.2019 року відповідач - голова СФГ «Любава» Косарєв В.М. зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги, не погоджується з правовою оцінкою, наданою позивачем, та вказав, що на момент підписання сторонами оспорюваного договору, ними в письмовій формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, дія сторін була спрямована на те, що орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Однак, позивач зупинив розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тому відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України оспорюваний договір не є вчиненим у зв`язку із нездійсненням його державної реєстрації, так як такий правочин підлягає такій реєстрації, відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» та ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2, ч.2 ст.3, п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така правова позиція підтримана Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 15.10.2019 року було задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. Зупинено реєстраційні дії на підставі рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48970751 від 02.10.2019 р. щодо проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4424086500:16:003:0013 належної власнику [PERSON] . Постановою Луганського апеляційного суду від 02.12.2019 року ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 15.10.2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки площею 6,6960 га, яка розташована на території Райгородської сільської ради Сватівського району Луганської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4424086500:16:003:0013. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити, суду пояснила, що договір від 28.05.2019 року вона взагалі не підписувала. Нею був підписаний тільки договір вранці 01.10.2019 року, однак згоди щодо істотних умов договору не було досягнуто. Пізніше, з метою усунення сумнівів в укладенні та подальшій реєстрації договору, вона в цей же день звернулася до державного реєстратора Сватівської міської ради з заявою про заперечення щодо державної реєстрації договору оренди. Представник відповідача адвокат Гашинський М.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що їх задоволення неможливе, оскільки встановлено, що позивач договір не підписувала, тобто даний договір не є укладеним. Згідно діючого законодавства договір є чинним з моменту реєстрації, з моменту укладення та з моменту передачі майна. Волевиявлення особи фіксується її підписом у договорі, оскільки договір не підписаний особою, то він є невчиненим. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, підпис є невід`ємним елементом договору, який підтверджує волевиявлення сторін договору. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Вважає, що даний договір не був укладений, тому не може бути визнаний недійсним. Третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - державний реєстратор Сватівської міської ради Луганської області Ляшова Н.М. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участь, рішення просить прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 6,6960 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Райгородської сільської ради Сватівського району, відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІV-ЛГ №006315 від 09 грудня 1999 року, кадастровий номер 4424086500:16:003:0013 (а.с.36, 7). \~ \~ \~ \~В договорі оренди землі без номеру від 28 травня 2019 року зазначено, що [PERSON] передала СФГ «Любава» в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,6960 га, кадастровий номер 4424086500:16:003:0013, строком на 10 років (а.с.37-37а, 3-4). Разом з тим, як було з`ясовано в судовому засіданні, позивач [PERSON] оспорюваний договір 28.05.2019 року не підписувала, що підтверджується висновком експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. Так, відповідно до висновку експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/113/7/7-172е від 21.08.2020 року, підпис, розташований в графі «Орендодавець___» у розділі «Підписи сторін» на останньому аркуші договору оренди землі, укладеного між [PERSON] і селянським (фермерським) господарством «Любава» в особі голови Косарєва Василя Миколайовича, щодо земельної ділянки кадастровий номер 4424086500:16:003:0013 від 28.05.2019 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою (а.с.163-180). 01.10.2019 року позивач [PERSON] звернулася з заявою до державного реєстратора про заперечення реєстрації договору оренди з СФГ «Любава» на вищезазначену земельну ділянку» (а.с.40-41,8-9). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Ляшової Н.М. від 02.10.2019 року було вирішено: зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 30.09.2019 року за реєстраційним номером 36172306, яку подала [PERSON] , що діє на підставі довіреності, серія і номер б/н, виданої 24.09.2019 року головою СФГ «Любава» Косарєвим В.М., для проведення державної реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки на земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки 4424086500:16:003:0013, оскільки власником земельної ділянки 02.10.2019 року подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій (а.с. 10, 42). Крім того, постановою Луганського апеляційного суду від 02.12.2019 року було заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти дії щодо проведення державної реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки площею 6,6960 га, яка розташована на території Райгородської сільської ради Сватівського району Луганської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4424086500:16:003:0013. Cпірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод позивач має право на мирне володіння та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні акти. Згідно із статтями 12,13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). Згідно частини 2\~статті 792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема,\~Законом України «Про оренду землі». Згідно з ч. 1 ст.14 Закону\~України «Про\~оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за ст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. З огляду на положення ст. ст.15,16\~ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Виходячи із змісту вимог ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні даного цивільного позову суд керувався висновком Великої Палати Верховного Суду України в справі № 145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року. В змісті якого чітко зазначено, що у разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі №569/17272/15-ц. Відповідно до ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такою ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц (пункт 97)). У справі, що розглядається, позивач звернулася з вимогою про визнання недійсним договору оренди, посилаюсь на те, що цей договір не підписувала. Дана обставина підтверджується висновком експерта та була визнана у судовому засіданні представником відповідача. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір оренди не є укладеним, тому з огляду на норми діючого законодавства, він не може бути визнаний недійсним. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір оренди не зареєстрований у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані з розглядом справи.

Outcome: dismissed