Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з 01.12.2010 року з відповідачем та звільнився 17.12.2014 року за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідачем не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі ПАТ «Азовелектросталь» перед позивачем становить 23538,81 грн., яку до теперішнього часу відповідач не сплатив. Позивачу завдано моральних страждань, бо він вимушений був додавати зусиль для організації свого життя, позичати кошти. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 23538,81 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 18.12.2014 року по день ухвалення рішення суду, та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, визнав наданий відповідачем розрахунок середнього заробітку, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «Азовелектросталь» до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення, у якому просив відмовити у задоволені позову та зазначив, що дійсно мається заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу у розмірі 23538,81 грн. з урахуванням утримання обовязкових податків та зборів. Проти стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку заперечує, оскільки позивачем не надано його розрахунок та заперечує проти стягнення моральної шкоди, бо позивач не довів у чому полягають його моральні страждання. Відповідачем суду надано розрахунок середньоденного заробітку та копію графіку роботи та табелю робочого часу позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.12.2010 року по 17.12.2014 року перебував у трудових відносинах із ПАТ\~«Азовелектросталь», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки № 248 від 14.05.2015 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі звільненого працівника [PERSON] станом на 13.05.2015 року складає 23538,81 грн. з урахуванням утримання обовязкових податків та зборів, у тому рахунку зазначена сума містить компенсацію за невикористану відпустку у кількості 64 дні 9635,58 грн. На підставі\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому за період з 18 грудня 2014 року (наступна дата після звільнення) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним. Відповідно до п. 20\~Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18.12.2014 року по день винесення рішення. Оскільки відповідач не здійснив фактичного розрахунку перед позивачем, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача \~на користь позивача середній заробіток за період з 18.12.2014 року по 08.07.2015 року день ухвалення судового рішення. При цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до графіку № 1 на 2015 рік, наданий відповідачем, та табелю обліку робочого часу позивача, з яких вбачається, що позивач працював за пятиденним робочим тижнем та за період з 18.12.2014 року по 08.07.2015 року загальна кількість робочих днів складає 136 днів. З матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденного заробітку складає 230,25 грн. та середньомісячного- 4950,27 грн., що не заперечується сторонами по справі.\~\~ Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 18.12.2014 року по 08.07.2015 року складає: 136 днів х 230,25 грн . = 31314 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000 грн. є завищеним.\~Відповідно до трудової книжки позивача з 23.12.2014 року позивач працює у ТОВ «СРЗ» інженером-конструктором та отримує заробітну плату.\~ Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 548,53 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 792,13 грн.

Outcome: partial