Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що з 24 жовтня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року (справа № 753/18579/18). За час перебування у шлюбі, за спільні кошти, вони зробили капітальний ремонт у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу на праві приватної власності, тому цінність зазначено нерухомого майна істотно збільшилася. Таким чином, [PERSON] вважає, що вищевказане майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив суд визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності та здійснити поділ за принципом рівності часток подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власностіприйнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У грудні 2018 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 25 січня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» було укладено договір купівлі продажу майнових прав на спірну квартиру, на виконання якого 04 лютого 2013 року нею були сплачені усі кошти. Зазначає, що спірну квартиру придбала до реєстрації шлюбу з відповідачем, а свідоцтво про право власності нею було отримано за час перебування у шлюбі. Отже, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесено до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. При цьому посилалась на відповідну правову позицію суду касаційної інстанції. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнену позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне. З 24 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року (справа № 753/18579/18) (а. с. 30-31). Між публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] укладено договір купівлі продажу майнових прав на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 49-53), на виконання якого останньою було сплачено вартість майнових прав, що складає 425 775,68 грн. (а.с.32-35). 29 жовтня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] було складено акт прийому-передачі майнових прав за яким товариство передало, а набувач [PERSON] прийняла майнові права на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,40кв.м. Технічний паспорт на спірну квартиру виготовлено за станом на 14 жовтня 2014 року (а. с. 36-38). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 вересня 2018 року право власності на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 31 грудня 2015 року за [PERSON] , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності від 21 січня 2016 року (а. с. 8). Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, яке є особистою приватною власністю одного із подружжя, у придбанні (набутті) майна. Якщо в придбанні (будівництва) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року (провадження № 6-1447цс17) та у постановах Верховного Суду: від 31 липня 2019 року у справі № 451/847/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 362/6056/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 444/372/18. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2008 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначав, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі він та відповідач спільними зусиллями зробили капітальний ремонт, облаштували спірну квартиру для проживання, у результаті чого її оціночна вартість збільшилась. Разом з тим, суд зазначає, що трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову ухвалюється судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального дорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Таким чином, істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року при розгляді справи № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20). Як вбачається із висновку експерта судової незалежної експертизи України Комашко Р. В. від 10 квітня 2020 року № СЕ-1227-1-1148.20, за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи у справі, призначеної ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , станом на 24 жовтня 2015 року становить 736 200 грн, станом на 15 листопада 2018 року - 917 900 грн, станом на квітень 2020 року - 177 607 грн (а. с. 128-148). У вказаному експертному висновку зазначено, що для проведення оцінки об`єкту суб`єктом оціночної діяльності було використано порівняльний підхід. Дослідженням встановлено, що у матеріалах справи №754/13581/18-ц відсутня договірна, проектно кошторисна, виконавча та звітна документація на проведення будівельних робіт, а також платіжна документація на купівлю будівельних матеріалів та обладнання (а. с. 144). Також відсутні будь-які дані про те, яка вартість поліпшень спірної квартири, не зазначено перелік та вартість ремонтних робіт здійснених сторонами у справі чи особисто відповідачем, а також, що вартість квартири істотно збільшилась саме внаслідок їх проведення, а не в зв`язку з іншими чинниками, зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна. При цьому, суд звертає увагу на те, що у висновку визначено ринкову вартість спірної квартири на час розгляду справи станом на квітень 2020 року. Однак даних про вартість спірного об`єкта до та після поліпшення експертний висновок не містить. З урахуванням наведеного суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні дані про те, яка загальна вартість поліпшень спірної квартири, здійснених сторонами у справі, а також, що вартість квартири істотно збільшилася саме внаслідок їх проведення, а не у зв`язку з іншими чинниками, зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна, коливання курсу валюти. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що [PERSON] не надав належних і допустимих доказів того, що спірна квартира, яка є власністю відповідача, за час шлюбу істотно збільшилася у своїй цінності внаслідок його власних трудових або грошових затрат, оскільки поліпшення квартири, на які посилається позивач, стосуються лише ремонту квартири та її оздоблення, що не є невід`ємною частиною квартири, будь-яких переобладнань та добудов, внаслідок яких змінилася б сама квартира як об`єкт нерухомості, наприклад, була б збільшена її площа, тощо, не відбулося. Ремонт у спірній квартирі не є таким поліпшенням квартири, що доводить істотність збільшення її вартості в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Порівняння вартості квартири, яка зазначена у договорі майнових прав, із вартістю квартири на момент розгляду цієї справи судом не може свідчити про істотне збільшення вартості майна внаслідок трудових або грошових затрат подружжя.

Outcome: dismissed