Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із їхнім спільним сином - [PERSON], [INFO]. Підставою для подання позову стало те, що після розірвання шлюбу сторін 23.01.2014 року, відповідачка почала чинити перешкоди у спілкуванні позивача із їхньою дитиною, яка проживає разом з відповідачем. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не допомагає утримувати сина, не надає кошти на це; вказувала на те, що позивач просить у своїй позовній заяві встановити режим спілкування з дитиною, при цьому самостійно визначивши зручний для себе час, не враховуючи інтереси малолітньої дитини та відповідача. Представник Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні позов підтримав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 9) Рішенням Святошинського районного суду від 23.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Судом встановлено, що до розірвання шлюбу [PERSON], [INFO] спільно виховувався батьками; однак, після розірвання шлюбу, сторони разом не проживають; дитина проживає разом із матір'ю - [PERSON]. Із пояснень позивача випливає, що конфлікти з приводу того, що відповідачка перешкоджає йому бачитись із дитиною почалися після їх розлучення. Так, надаючи пояснення по суті заявленого позову, [PERSON] вказував на те, що після розірвання шлюбу із відповідачкою, вона почала створювати йому перешкоди у спілкуванні із дитиною - на його неодноразові прохання побачитись із сином, відповідачка відмовляла йому у цьому і відкладала їхні зустрічі, посилаючись на різні обставини; за попередні шість місяців відповідачка надавала йому можливість проводити час із їх дитиною у присутності працівників соціальних служб; за цей час у нього була можливість спілкуватись із дитиною близько одного разу на місяць, що на його думку є недостатнім, для виховання сина і реалізації батьківських прав і обов'язків. Із акту обстеження умов проживання позивача, від 23.12.2013 року, що був складений працівниками Служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації вбачається, що [PERSON] проживає у трьохкімнатній квартирі за адресою у [ADDRESS]; умови проживання позивача задовільні; у квартирі чисто і прибрано, наявні усі необхідні меблі і побутова техніка (а.с. 10). За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, працює з 2003 року на посаді менеджера із продажів у ТОВ «Ей ті Коммерс» (а.с. 14). Крім того, позивач отримав позитивну характеристику за соціально-психологічним висновком психолога Святошинського районного у м.Києві центру соціальних служб для дітей. сім'ї та молоді і за інформацією комісії із захисту прав дітей Святошинської РДА у м.Києві щодо проведеної роботи з [PERSON] (а.с. 15-16). Із наданої позивачем довідки ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 21.05.2014 року № 2149/19 вбачається, що станом на 21.05.2014 року аліменти ним сплачуються у повному обсязі; заборгованість відсутня. Зі змісту розпорядження Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, вбачається, що комісія вважає за доцільне визначити дні побачень [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON], [INFO], І, ІІІ тиждень місяця з 17 год. 00 хв. п'ятниці до 18 год. 00 хв. неділі; у святкові дні за домовленістю з матір'ю дитини (а.с. 13). У межах судового засідання, відповідач вказувала на те, що вона не погоджується із даним розпорядженням Органу опіки та піклування, оскільки вона пропонувала інший графік побачень позивача із дитиною; крім того, вона направляла відповідачу договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, у якому був визначений час для спілкування дитини з батьком. Однак у ході розгляду даної справи відповідач заперечувала проти позову у цілому. Відповідачка вказувала на те, що вона не чинить перешкод позивачеві у спілкуванні із дитиною; при цьому зі змісту її пояснень вбачається, що вона відмовляє позивачу бачитись із дитиною у більшості випадках його звернень, або відкладає такі зустрічі на інший час. При цьому позивачеві для того, щоби побачити дитину, доводиться без домовленості із відповідачкою очікувати під будинком [PERSON], коли вона із дитиною вийде на прогулянку. Відповідачкою ці обставини не заперечувались. Із викладеного вбачається, що систематичне відкладення зустрічей позивача із сином і небажання узгоджувати час для цього і є формою створення відповідачкою перешкод у такому спілкуванні і вихованні батьком дитини. При цьому, незалежно від того, на які причини посилається відповідачка, як на неможливість, недоцільність, чи невчасність такого спілкування, той факт, що незважаючи на систематично висловлювані позивачем протягом тривалого часу прохання, такі зустрічі не відбувались, і свідчить про те, що у даному випадку мають місце певні дії або бездіяльність із боку відповідачки, які і зумовлюють наявність перешкод для спілкування і виховання позивачем свого сина. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами 2, 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися є дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина 2 статті 159). Відтак, враховуючи положення наведених правових норм, враховуючи інтереси дитини, а також те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком позивача, а також із врахуванням розпорядження Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.03.2014 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову і визначення [PERSON] порядку спілкування та участі у вихованні сина, [PERSON], [INFO], встановивши графік їх побачень наступним чином: - у перший та третій тиждень місяця з 17:00 год. п'ятниці до 18:00 год. неділі за місцем проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. - у святкові та неробочі дні [PERSON] має право провести з дитиною - [PERSON], [INFO], не менше 4 (чотирьох) годин у день свята або у наступний за ним день, за домовленістю з матір'ю; - за домовленістю з матір'ю [PERSON] має право на сумісне святкування з [PERSON], [INFO], у день народження позивача, [INFO] кожного року; - [PERSON] має право на сумісне святкування з [PERSON], [INFO], святкування дня народження дитини у присутності матері дитини - [INFO] кожного року з 10:00 год. по 16:00 год., або на наступний вихідний день, якщо цей день припадає на робочий день, або на день навчання дитини. При цьому, зазначена вище домовленість [PERSON] із [PERSON] щодо спілкування батька із дитиною у святкові і неробочі дні, а також у день народження позивача полягає у наданні згоди матері на таке спілкування із визначенням найсприятливішого часу для цього, враховуючи розпорядок дня [PERSON], стан його здоров'я та інші обставини, із врахуванням принципів добросовісності і розумності. Разом із цим, з огляду на зміст положення частини 3 статті 157 СК України, суд зобов'язує [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO] та у його вихованні, враховуючи визначений судом графік і порядок. У решті позову слід відмовити. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору, який відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial