Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У жовтні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Одеської міської ради, Малиновськогої районної адміністарції Одеської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» про визнання права власності на частину нерухомого майна, а саме веранди № 1 та веранди № 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Право вланості підтверджується розпорядженням про приватизацію № 187933 від 21.04.2005 р. та свідоцтвом про право власності на житло від 21.04.2005 р. № [NUMBER] , зареєстроване та записане у реєстрову книгу за № 3-22406, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Загальна площа за технічним паспортом та правовстановлюючими документами складає 34,2 кв.м, житлова 14,2 кв.м, підсобні - 20 кв.м. Дана квартира отримана позивачем від Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради 20.05.2003 р, відповідно до ордеру на службове жиле приміщення № 0783 серія ПР, в якому вказувалась житлова площа 15,0 кв.м. Відповідно дл експлікації технічного паспорту, від 03.03.2005 року в Одеському МБТІ, внутрішні площі квартири складаються з: 1. веранда - 3,9 кв.м, 2. веранда - 3,2 кв.м, 3. кухня - 12,9 кв.м, 4. жила - 14,2 кв.м, а всього загальною площею 34,2 кв.м. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року, яке скасоване постановою Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 р. позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Департамент міського господарства Одеської міської ради були задоволені. Визнано частково недійсним розпорядження про приватизацію 187933 від 21.04.2005 року та свідоцтво про право власності на житло від 21.04.2005 року [NUMBER] , зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 3-22406, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв.м. та 3,9 кв.м. до загальної площі квартири [ADDRESS] при проведенні приватизації вказаної квартири. Зобов`язано [PERSON] знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку [ADDRESS] . Постановою Верховного суду від 18.12.2019 р. у задоволенні касаційної скарги [PERSON] було відмовлено. Зазначив, що після звернення до Одеської дистанції колії позивачу 17.02.2020 року стало відомо, що будинок, в якій знаходиться квартира, був переданий договором 25.09.2003 року Одеською залізницею на користь КП «ДЕЗ» «Південно-Західне». Відповідно до поквартирної картки на належну позивачу квартиру загальна площа квартири [ADDRESS] складає 35,3 кв.м., житлова 14,7 кв.м. Отже, даний факт підтверджує те, що відповідно до експлікації та технічних документів визначені на плані будівлі приміщення повністю відносяться до квартири позивачв, в тому числі й приміщення під № 1 та № 2, які мають назву «Веранда». Довідкою № 874 від 18.06.2013 року, виданою ЖКС «Черьомушки» засвідчено факт того, що приміщення 1 та 2 не є місцем загального користування. Цей самий факт підтверджено і довідкою № 241 від 05.02.2020 року, в якій зазначено, що спірне приміщення не є приміщенням загального користування. Довідкою №7, виданою вказаною вище установою загальна площа квартири є 34,2 м.кв. Також, позивачем замовлено технічний звіт №03/20-ТЗ (експерт звіту [PERSON] , кваліфікаційний сертифікат серія АЕ № 003135) обстеження квартири. Таким чином, я єдиний власник вказаної квартири, добросовісно, відкрито, безперервно та більше 10 років володів оспорюваним майном, отримав його вже в тому стані, в якому ця квартира є на теперішній час, а тому наявні всі підстави для визнання за мною право власності на частину квартири, а саме веранда № 1 та веранда № 2, що розташований за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 21.10.2020 року задоволено самовідвід судді Маркарової С.В. Справа передана для подальшого автоматизованого розподілу в загальному порядку. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.10.2020 року справа передана на розгляд судді Мурзенко М.В. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2020 року позовна заява була залишена без руху, так як вона не відповідала вимогам ст.ст. 95, 177 ЦПК України. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 28.10.2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 07.12.2020 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12.01.2021 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 лютого 2021 року. В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Одеської міської ради - Микитин М. В., представник відповідача Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Мойсейченко І. В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність позову, самовільність будівництва, зазначали, що постановою Одеського апеляційного суду визнано недійсним свідоцтво про право власності позивача на квартиру в частині спірних веранд, зобов`язано знести перегородки, що їх утворюють. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснень щодо позову не надав. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.04.2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, та зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-22406 належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12) Згідно технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 03.03.2005 року, квартира [ADDRESS] складається із: 1-й кімнати - 14,2 кв.м., кухні - 12,9 кв.м, веранди - 3,9 кв.м та 3.2 кв., загальною площею - 34,2 кв.м. (а.с.15-18) Відповідно до ордеру на службове жиле приміщення № 0783, серія ПР від 20.05.2003 року, виданого Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради гр. [PERSON] видано із сім`єю з однієї особи право на зайняття службового жилого приміщення жилою площею 15,0 кв.м, що складається з 1 кімнати в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с.19) Також, встановлено, що відповідно до Договору від 25.09.2003 року укладеного між Одеською залізницею на користь КП «ДЕЗ» «Південно-Західне», Одеська залізниця безоплатно передала на баланс КП «ДЕЗ» «Південно-Західне» житловий фонд дистанції колії за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS] . (а.с.20-32) Житловий будинок, загальною площею 395,7 метрів квадратних, житловою площею квартир 207,1 квадратних метрів, за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Акту приймання - передачі від 29.03.2004 року за № 169 був прийнятий до комунальної власності територіальної громади міста Одеси.(а.с.32-35) Відповідно до технічного паспорту від 14.05.2002 року житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа квартири [ADDRESS] складає - 35,3 кв.м., житлова 14,7 кв.м, та складається з веранда 1 - 3,9 кв.м, веранда 2 - 3,2 кв.м, кухня - 13,5 кв.м, жила - 14,7 кв.м. (а.с. 36-45) Відповідно до довідки Виконавчого комітету Одеської міської ради КП «ЖКС «Черемушки» від 18.06.2013 року № 874, житловий будинок [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності та перебуває на балансі КП «ЖКС Черемушки». Квартира [ADDRESS] однокімнатна , розташована на 2-му поверсі двоповерхового житлового будинку, загальною площею 34,2 кв.м, приватизована. (а.с.49) Відповідно до довідки № 7 від 27.01.2020 р. посвідченої КП «ЖКС «Черемушки» гр. [PERSON] дійсно проживає у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 34,2 кв.м. (а.с.50) Згідно довідки № Ж1-278611-ф/л виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , з 09.06.2003 року, [PERSON] , з 03.12.2020 року . (а.с.199) Постановою Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 року, яка залишена без змін Постановою Верховного суду від 18.12.2019 року визнано частково недійсним розпорядження про приватизацію № 187933 від 21.04.2005 року та свідоцтво про право власності на житло від 21.04.2005 року № [NUMBER] , зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 3-22406, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради в частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв.м. та 3,9 кв.м. до загальної площі квартири [ADDRESS] при проведенні приватизації вказаної квартири. Зобов`язано [PERSON] знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку [ADDRESS] . (а.с.56-69) Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Таким чином, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для нерухомого майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 р., залишеною без змін постановою Верховного суду від 18.12.2019 року по справі № 521/3208/16 було встановлено, що приміщення веранди площею 3,9 кв.м, 3,2 кв.м є невід`ємною частиною позаквартирного коридору (галереї) загального користування, та не може бути передано у приватну власність, визнано частково недійсним розпорядження про приватизацію № 187933 від 21.04.2005 року та свідоцтво про право власності на житло від 21.04.2005 року № [NUMBER] , частині включення приміщення веранди, площею 3,2 кв.м. та 3,9 кв.м. до загальної площі квартири [ADDRESS] , та зобов`язано [PERSON] знести дві позаквартирні перегородки, внаслідок встановлення яких були утворені спірні приміщення веранди. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Роз`яснюючи зазначені положення Закону, Конституційний суд України в своєму рішенні від 02 березня 2004 року №4рп/2004, зазначив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Таким чином, приміщення, на які просить визнати право власності позивач, є спільною власністю власників квартир будинку за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність всіх елементів юридичного складу, необхідного для можливості визнання за позивачем права власності на спірні приміщення за набувальною давністю, що є правовою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати на рахунок позивача, підстави для їх перерозподілу між сторонами справи відсутні.

Outcome: dismissed