Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У квітні 2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Павлоградський міськрайонний центр зайнятості, про розірвання трудового договору, в якій просив суд розірвати трудовий договір від 12.08.2011 року, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований Павлоградським міськрайонним центром зайнятості 12.08.2011 року № 04901101282. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 12 серпня 2011 року між ним, як фізичною особою-підприємцем, та відповідачем був укладений трудовий договір, який в цей же день було зареєстровано Павлоградським міжрайонним центром зайнятості за № 04901101282. По даному трудовому договору відповідач був прийнятий на посаду охоронця стоянки. З моменту укладання трудового договору до 01.12.2012 року працівник [PERSON] виконував свої трудові обов'язки. Однак, з 01.12.2012 року [PERSON] припинив виходити на роботу без поважних причин. Відповідачу були направлення повідомлення про добровільне розірвання трудового договору, але відповідач на листи не реагує, на роботу не виходить, розірвати трудовий договір не бажає. Він змушений платити податки за працівника, який фактично не працює, що ставить його у скрутне становище. У зв'язку з вищевикладеним, він змушений звертатися до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Так судом по справі встановлено, що 12 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір, який в цей же день було зареєстровано Павлоградським міжрайонним центром зайнятості за № 04901101282 (а.с. 4). По даному трудовому договору відповідач був прийнятий на посаду охоронця стоянки. З моменту укладання трудового договору до 01.12.2012 року працівник [PERSON] виконував свої трудові обов'язки. Однак, з 01.12.2012 року [PERSON] припинив виходити на роботу без поважних причин. Відповідачу були направлення повідомлення про добровільне розірвання трудового договору, але відповідач на листи не реагує, на роботу не виходить, розірвати трудовий договір не бажає. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи позивач попереджав відповідача про розірвання трудового договору належним чином. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved