Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 13 лютого 2002 року між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останніх квартиру [ADDRESS] (після зміни найменування вул. Одеська) в с. Трикратне Вознесенського району Миколаївської області. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за № 135. Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавці передали покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В 2017 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним. Звернувшись до відповідачів з метою належного оформлення договору купівлі-продажу позивачка дізналася, що [PERSON] 17 вересня 2016 року помер. Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору на час розгляду справи з об'єктивних причин, а тому позивачка просила суд визнати такий договір дійсним. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі вищевказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 13 лютого 2002 року [PERSON] (після укладення шлюбу - Павлюх) О.В. придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] (після зміни найменування вул. Одеська) в с. Трикратне Вознесенського району Миколаївської області, зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі, в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №135. Покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір сторони не посвідчували. В 2017 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що підтверджується довідкою нотаріуса. В той же час нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе, оскільки право власності на квартиру вже зареєстроване за позивачем. Один із продавців на час розгляду справи помер. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved