Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У квітні 2015р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що на підставі договору від 10.02.2007р. відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав, надавши кредит в розмірі, встановленому договором, відповідач своєчасно не надавала банку кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, тому станом на 28.02.2015 р. виникла заборгованість в сумі 18 734, 44 грн., яка складається з наступного: 8 079, 78 грн. заборгованість за кредитом, 9 133, 02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 880, 64 грн. штраф процентна складова. Оскільки відповідачем не виконані зобовязання за кредитним договором позивач просив стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати у розмірі 243, 60 грн.. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 8 079, 78 грн. та суму штрафу у розмірі 403, 98 грн., всього 8 483, 76 грн., а також судові витрати в сумі 243, 60 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, штрафів, пені (комісії), задовольнивши позов у цій частині, в іншій частині рішення залишити без зміни. Вважає, що рішення у оскаржуваній частині винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір, який складається із анкети заяви, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів. Відповідач підписала анкету заяву, у якій зазначено, що вона погодилась із тим, що заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір; що вона ознайомилась із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді; що вона зобовязується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із змінами на сайті Приватбанку. Про зміну відсоткової ставки відповідача було проінформовано у виписці, а також зі змінами вона могла ознайомитися на сайті Приватбанку. Відповідач не оспорила зазначені зміни, що свідчить про згоду з ними. Отже, нарахування відсотків по кредиту відбулось у відповідності до положень діючого договору, тому позовні вимоги у цій частині є цілком законними та обґрунтованими. Суд безпідставно відмовив у стягненні комісії, сплата якої передбачена договором, відповідач з вимогами про визнання договору або його частин недійсними до суду не зверталася. Суд не здійснив належного дослідження доказів, а саме розрахунку заборгованості, наданого позивачем та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення відсотків, пені (комісії) та штрафу. В засіданні апеляційного суду представник позивача [PERSON] підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, відповідач в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено отриманням нею особисто 15.07.2015р. телефонограми. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову слід скасувати та ухвалити нове рішення у цій частині з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом суд виходив із того, що позивачем під час дії договору двічі підвищувалась процентна ставка за користування кредитом без погодження з відповідачем, що не відповідає вимогам Закону України від 22.09.2011р. №3795 VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» тому стягнути суму нарахованих процентів за розрахунком, наданим позивачем, неможливо. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені суд зазначив, що договором комісійна винагорода банку була встановлена у розмірі 1% щомісяця на суму заборгованості, позивач у розрахунку заборгованості обєднав суму комісії та пені в одну суму, яку не розмежовує, що унеможливлює перевірку судом правильності розрахунку суми заборгованості, хоч пеня та комісія мають різну правову природу. На пропозицію суду надати розрахунок заборгованості за відсотками та комісією у розмірах, визначених договором представником позивача такий розрахунок наданий не був. Задовольняючи частково вимоги про стягнення штрафу суд виходив із того, що у тексті заяви про отримання кредиту міститься умова про штраф у розмірі 250 грн. та 5% від суми позову, однак, одночасне стягнення двох штрафів за одне і те ж правопорушення недопустиме, тому суд стягнув штраф у розмірі 5% від задоволеної частини позову. З вказаними висновками суду у повному обсязі погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Із справи вбачається, що 10 липня 2007р. [PERSON] підписала заяву про оформлення на її імя банківської послуги «Кредитка універсальна», у якій зазначила свої персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки «Кредитка універсальна», «55 днів пільгового періоду», кредитний ліміт в сумі 2 800 грн., базова відсоткова ставка по кредиту 1,9% в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%. У заяві, підписаній позивачкою також міститься наступний текст: «Я ознайомилась і згодна з умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання мною інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження. При порушенні позичальником строків платежів по будь якому із грошових зобовязань передбачених цим договором більше, ніж на 120 днів, у звязку з чим банк вимушений буде звернутися в суд, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. і 5% від суми позову. Я підтверджую, що вся надана мені інформація вірна. Зобовязуюсь про всі зміни повідомляти в банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Не заперечую проти інформування мене про стан моє платіжної карти по e-mail чи з допомогою SMS. Банк має право в будь який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір первісно встановленого кредитного ліміту в Памятці клієнта.» Із інформації про карту 5457082911684095 видно, що строк закінчення дії карти листопад 2014р. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором без номера від 10.07.2007р., укладеного між Приватбанком і [PERSON] станом на 28.02.2015р. вбачається, що заборгованість за кредитом становить 8 079, 78 грн., заборгованість за процентами становить 9 133, 02 грн., у тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 243, 05 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 8889, 97 грн., нарахована комісія 400грн., заборгованість по судовим штрафам 1 130, 64 грн.. При цьому із розрахунку заборгованості, наданого до позовної заяви вбачається, що двічі, а саме 1 січня 2013р. та 1 вересня 2014р. процентна ставка за користування кредитом підвищувалась з 22,80%, обумовлених у заяві, підписаній відповідачем, до 30% з 1.01.2013р. та до 34, 80 % з 1.09.2014р. Суд правильно прийшов до висновку про те, що підвищення в односторонньому порядку, без погодження з відповідачкою, процентної ставки не відповідає вимогам Закону України від 22.09.2011р. №3795 VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким було викладено у новій редакції статтю 1056-1 ЦК України, та який набув чинності 16.10.2011р. Зокрема, ч. 3 ст. 1056 - 1 ЦК України в редакції вказаного Закону визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Однак, відмовивши повністю у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом суд порушив права позивача, визначені ст.1054 ч. ЦК України, оскільки за кредитним договором позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із заяви, підписаної відповідачкою, вбачається, що нею погоджена процентна ставка по кредиту 1,9% на місяць на залишок заборгованості, також погоджена щомісячна комісія у розмірі 1%. Згідно з розрахунком, наданим представником позивача в засідання апеляційного суду, станом на 28.02.2015р. заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 1,9% на місяць чи 22,8% річних (1,9% х12 міс.) становить 3 124, 96 грн., розмір щомісячної комісії за ставкою 1% становить 1 631,37 грн. Оскільки саме такі розміри процентної ставки та комісії обумовлені сторонами у договорі ( підписаній відповідачем та представником позивача заяві) слід скасувати рішення та стягнути з відповідачки на користь позивача вказані суми заборгованості за процентами та комісією. Доводи апеляційної скарги щодо стягнення процентів за підвищеними в односторонньому порядку без погодження з відповідачкою процентами не можуть бути задоволені, оскільки протирічать ст. 1054 ч. ЦК України. Посилання на Умови та правила надання банківських послуг, якими передбачене право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків висновків суду не спростовує. Вказані Умови та Правила відповідачкою не підписані, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6 -16цс15 від 11 березня 2015р. та у справі 6-240 цс 14 від 11 лютого 2015р.. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що збільшення процентної ставки було погоджене з відповідачкою. Посилання апелянта на те, що відповідачка зобовязалась регулярно ознайомлюватись із змінами Умов та правил надання банківських послуг на сайті Приватбанку безпідставні, у заяві, підписаній [PERSON] таке зобовязання відсутнє. У договорі кредиту заяві про оформлення кредитки сторони домовились про сплату штрафу в розмірі 250 грн. і 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по будь якому із грошових зобовязань передбачених цим договором більше, ніж на 120 днів. Відповідач порушила строки платежів більше, ніж на 120 днів, а саме з 28.06.2013р. кредит не погашається. Обумовлений у договорі штраф не є подвійною юридичною відповідальністю за одне і те ж правопорушення, це визначений сторонами у письмовому договорі штраф. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Сторонами погоджено один вид відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь якому із грошових зобовязань передбачених цим договором штраф, який складається з фіксованої частини та процентної складової, що є узгодженим порядком обчислення, а не подвійною відповідальністю. Тому рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу також слід скасувати та стягнути обумовлений договором штраф у розмірі 250грн. та 5% від суми доведеного позову, а саме від 12 836,11 грн. (8 079, 78 грн. тіло кредиту + 3 124, 96 грн. проценти + 1 631,37 грн. комісія), що становить 641,80 грн., всього слід стягнути штраф в сумі 891,80грн. (250гн. + 641,80 грн.). Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення вимог матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial