Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], аліменти на утримання дітей кожного місяця в розмірі по 1/3 від всіх доходів на кожну дитину, що підлягає індексації згідно до закону, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви і досягнення кожної дитини 23-ох річного віку ( у разі продовження навчання). В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що у період з 04 липня 1997 року по 26 серпня 2005 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу відповідач не цікавиться життям дітей, їхнім здоров'ям, вихованням та розвитком, не приймає участі в утриманні дітей тобто свідомо ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо виховання та утримання дітей. На даний час діти проживають разом із позивачем. Позивач самостійно виховує дітей і повністю забезпечує їх умовами проживання та розвитку, а саме: навчання, оплата квартири, ремонт, медичні послуги, харчування, одяг. Відповідач не допомагає не тільки матеріально, але і фізично. У судовому засіданні позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд задовольнити позов з вказаних вище підстав. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, підтримав позовні вимоги, пояснив, що служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей, оскільки батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей, внаслідок чого позбавлення батьківських прав є таким, що вчиняється в інтересах дітей. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, допитавши свідків у справі та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 04 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого району м. Києва , про що 04 липня 1997 року у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 484, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 04 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого району м. Києва (а.с. 10). 26 серпня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). У період шлюбу у сторін у справі народилися діти: донька - [PERSON], [INFO], батьками її є [PERSON] та [PERSON]; син - [PERSON], [INFO], про що в Книзі записів актів громадського стану про народження 08 листопада 2001 року зроблено відповідний актовий запис № 795, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого управління юстиції у м. Києві (а.с.6); донька [PERSON], [INFO] зроблено відповідний актовий запис № 1975, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції ( а.с. 7). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України визначено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В ході судового розгляду даної цивільної справи встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей, з моменту розірвання шлюбу між сторонами у справі. Відповідно до даних психолого-педагогічних характеристик виданих випускниці 11-А школи І-ІІІ ступенів № 36 імені С.П. Корольова м. Києва 2014 року [PERSON] довідки № 65, виданої директором школи Фещенком С.М., психоло-педагогічної характеристики учня 7-Б класу школи І-ІІІ ступенів № 186 м. Києва [PERSON], виданої директором школи Полтарак Г.М. та з психоло - педагочічної характеристики учинені 4-В класу школи І-ІІІ ступенів № 186 м. Києва [PERSON], виданої директором школи Полтарак Г.М. вбачається, що мати [PERSON] постійно спілкується з вчителями, класним керівником , цікавиться шкільним життям дітей, з батьком дітей класний керівник незнайома, до школи він ніколи не приходив, зі слів дітей, вони з батьком ніколи не спілкувалися (а.с. 18-20). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 100-3, складеного 05 січня 2015 року Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] більше 9 років не спілкується з дітьми, не приймає участі у їх виховані та утримані, не турбується про життя та здоров'я, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей, не виконує обов'язків, передбачених Сімейним кодексом України, щодо виховання та розвитку дітей: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними у обсязі необхідному для усвідомлення турботи про себе, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, матеріально не утримує, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, що в свою чергу, є підставою для позбавлення батьківських прав. У зв'язку із наведеним, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, з метою захисту законних прав та інтересів дітей, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка допомагала [PERSON] у догляді за дітьми, няня, підтвердила обставини стосовно ухилення [PERSON] від виконання свого обов'язку щодо утримання та виховання дітей . Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що доводи позивача щодо свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, а також те, що останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитини, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітям загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання дітьми освіти, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, про що свідчать докази, зібрані у справі, а тому позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. В ході розгляду справи судом встановлено, що починаючи з 2005 року відповідач перестав надавати допомогу на утримання дітей, які з вказаного часу проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дітей. відповідачем суду не надано. Оцінюючи в сукупності вказані вище обставини, а також враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved