Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Таращанського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, в кому просила: 1) змінити розмір аліментів та щомісячно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту ухвалення рішення суду і до повноліття дитини; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 84 164,01 грн.; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 903 149,45 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у витратах на утримання дитини, рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] не виконує, за період з 16.01.2013 року по 31.08.2019 року виникла заборгованість в розмірі 84 164,01 грн. Позивач на даний час не працює, оскільки доглядає за сином-інвалідом [PERSON] , [INFO] , отримує допомогу по догляду за дитиною-інвалідом, її доходи не можуть в повній мірі забезпечити потреби дитини, тому враховуючи законодавчі зміни, які спрямовані на посилення захисту прав дитини на належне утримання, вона звернулась до суду з даним позовом. На виконання ухвали судді Таращанського районного суду Київської області від 09.04.2020 року, вказану цивільну справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 05.05.2020 року вищезазначену цивільну справу зареєстровано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Цуранову А.Ю. Ухвалою судді від 07.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що з 2007 року дитині встановлена інвалідність, а з позовом про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача вона звернулась у 2013 році. На даний час допомога на дитину становить приблизно 2 000 грн. на місяць. Всі сплачені відповідачем кошти на дитину враховані у довідках державного виконавця. Інколи [PERSON] був у батька, але це було у вихідні дні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення пені не визнав, пояснивши, що на даний час матеріальний стан в нього не покращився, він працює неофіційно, дитина часто проживала разом з ним. Не всі квитанції він зміг передати державному виконавцю, оскільки частина з них була втрачена. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27.04.2012 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області розірвано зареєстрований між сторонами шлюб від 25.04.2006 року. 25.10.2006 року виконкомом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області видано свідоцтво серії [NUMBER] про народження [PERSON] , який народився [INFO] , батьками якого записані сторони по справі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 04.04.2013 року вказане рішення набрало законної сили та 05.04.2013 року судом видано виконавчий лист. Згідно копії виписки із медичної карти № 200303/33 КЗОР «Київська обласна клінічна лікарня», [PERSON] , 2006 року народження в період з 14.01.2008 року по 18.01.2008 року перебував на лікуванні з діагнозом двобічна вроджена клишоногість. Стан п.о.зліва. Згідно медичного висновку № 14/130 про дитину-інваліда віком до 18 років від 26.03.2018 року, [PERSON] має захворювання - двобічна вроджена клишоногість, поздовжньо-поперекова плоскостопість. Згідно довідки № 243/02-21 від 26.02.2019 року Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , [INFO] проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наявної у справі копії характеристики, [PERSON] , [INFO] навчається у Фурсівській загальноосвітній середній школі І-ІІІ ступенів, мама приділяє належну увагу вихованню сина, завжди відвідує батьківські збори, контролює виконання домашніх завдань, цікавиться навчальними досягненнями, постійно тримає тісний контакт з учителями - предметниками. Згідно довідки № 93 від 15.05.2019 року, виданої Фурсівським закладом загальноосвітньої середньої освіти І-ІІІ ступенів [PERSON] , батько її сина, [PERSON] , учня 6 класу, [PERSON] у вихованні дитини участі не брав, у навчальному закладі жодного разу не був, навчанням не цікавився, з учителями не спілкувався. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації та з 12.05.2008 року до 25.03.2023 року, отримує допомогу по догляду за дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 660/02-21 від 27.05.2019 року Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, син [PERSON] , [INFO] проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки-розрахунку № 254 від 11.09.2019 року, виданої Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заборгованість зі сплати аліментів за період з 16.01.2013 року по 31.08.2019 року за виконавчим листом 2/357/888/13 від 07.03.2013 року, становить 84 164,01 грн. Згідно акту обстеження житлового приміщення від 10.10.2019 року, [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з 12.06.2018 року в [ADDRESS] , але на даний час проживають у квартирі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , з власником якої укладено договір найму житлового приміщення. Згідно довідок № 137/02-14 від 24.01.2020 року виданої Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні та отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, за період з січня 2018 року по грудень 2018 року в розмірі 23 565,33 грн., за період з січня 2019 року по грудень 2019 року в розмірі 25 393 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) викладено наступний висновок: «Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення». Отже, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки в судовому засіданні не встановлено наявність обставин, після прийняття рішення про стягнення аліментів, визначених за змістом 192 СК України. Щодо вимог про стягнення заборгованості по аліментах, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» , визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спіри щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Матеріали цивільної справи містять довідку-розрахунок про розмір заборгованості в сумі 84 164, 01 грн., яка пред`явлена до стягнення позивачем на момент подачі позову. Вказану вимогу позивач підтримала в судовому засіданні та просила задовольнити. Сторонами у справі не висловлено жодних заперечень в судовому засіданні щодо процедури нарахування державним виконавцем вищевказаного розміру заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки між сторонами відсутній спір про розмір нарахованої заборгованості по аліментам, тому питання про стягнення цієї заборгованості має вирішуватися в межах виконавчого провадження на підставі рішення суду від 07.03.2013 року, оскільки у разі задоволення позовних вимог та стягнення боргу по аліментах у даній справі, фактично відбудеться подвійне стягнення однієї і тієї ж суми, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення пені по виплаті аліментів, суд зазначає наступне. Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 549 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Частиною першою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку на загальну суму в розмірі 903 149,45 грн., суд вважає за необхідне, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, стягнути з відповідача пеню відповідно до розміру заборгованості по аліментам (не більше 100%) в сумі 84 164,01 грн. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на момент подачі позову), тобто 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial