Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 126 603 грн. 92 коп., відшкодування упущеної вигоди у розмірі 81 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 651 грн. 04 коп., посилаючись на те, що внаслідок дій відповідача, які призвели до затоплення квартири [ADDRESS], яка належить позивачу, було завдано матеріальних збитків /а. с. 4-7, 84-85/. 16.05.2017 у справі відкрито провадження /а. с. 43/. Ухвалою суду від 03.07.2017 стороні позивача відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, разом з тим ухвалою від 21.09.2017 у справі вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить відповідачу, після подання представником відповідача заяви про забезпечення позову з доказами, що підтверджують викладені доводи /а. с. 70-71/. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання 23.05.2018 сторони та їх представники не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і дату його призначення, місце проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та розписка, що містяться у матеріалах справи. Представником позивача була подана заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги стороною підтримуються у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення суду заперечень немає, просить задовольнити позов. Від відповідача відзив та заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, для участі у розгляді не з'явилася, про причини неявки не повідомила, не подала відзив, і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач є власником квартири [ADDRESS], про що видано свідоцтво на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14.01.2009 № 26-С/КІ /а. с. 9/. Власну квартиру позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, надає в оренду для проживання /а. с. 12-14/. 01.10.2016 позивач уклала договір оренди квартири [ADDRESS] з [PERSON], відповідно до умов якого позивач як орендодавець зобов'язалася передати останній як орендарю, а [PERSON] зобов'язалася прийняти у платне користування зазначену квартиру, сплачуючи щомісячно 27000 грн., строком з 01.10.2016 по 01.01.2017 /а. с. 15-16/. Як зазначила позивач, 01.10.2016 вона з'явилася до своєї квартири з метою перевірити її належний стан, для заселення орендаря, і виявила, що квартира була залита: у спальній кімнаті на стелі була тріщина, з якої стікала вода, на підлозі здулася паркетна дошка, вздовж стін деформувався плінтус; у гостьовій кімнаті також здулася паркетна дошка; у коридорі утворилися чорні плями на стиках паркетної дошки від намокання; у санвузлі двері від набухання дверної коробки не закривалися, по всій квартирі на підлозі були калюжі води. 06.10.2016 комісія у складі управляючого ЖК «Тріумф» Собех С. В., інженера-енергетика [PERSON] та позивача як власника квартири, склали акт про те, що надійшло звернення від [PERSON] про затоплення її квартири, по прибуттю до якої було виявлено, що у спальній кімнаті вода тече зі стелі на ліжко. При обстеженні квартири [ADDRESS], що знаходиться поверхом вище (№ 13), виявлено воду у санвузлі під ванною, причиною появи якої є негерметичне з'єднання на шлангу підключення ручки душу, тому при користуванні душем відбувалося залиття. Згідно з відповіддю на адвокатський запит представника позивача від 20.02.2017, директором Фірми «Т. М. М.», котрим було затверджено акт про аварію, що трапилася на системі холодного водопостачання у квартирі [ADDRESS], дата звернення позивача [PERSON] про затоплення її квартири помилково вказана в акті від як 04 червня 2016 року, замість 04 жовтня 2016 року /а. с. 35, 36, 37/. Відповідно до вказаного акту про аварію, що трапилася на системі холодного водопостачання у квартирі [ADDRESS], попередніми збитками від затікання у квартирі № 108 (у спальній кімнаті): на стелі тріщина 20 см, з якої стікала вода, на підлозі здуття паркетної дошки та сліди від намокання по всій кімнаті, деформований плінтус вздовж стін; у гостьовій кімнаті на підлозі здуття паркетної дошки та сліди від намокання, площею 3 кв. м., у коридорі - чорні плями на стиках паркетної дошки, ймовірно від намокання, а також двері у санвузол, ймовірно від набухання деревини, туго закриваються /а. с. 17/. Як вбачається, зазначений акт від 06.10.2016 також підписаний відповідачем - власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] Очевидно, що після виявлення затоплення квартири [ADDRESS] поселення у неї орендаря стало неможливим. Позивач вказала, що звернулася до ФОП [PERSON], з метою ремонтування пошкоджень у квартирі, вартість якого склала 114553 грн. 92 коп., що підтверджується переліком у кошторисі матеріалів і робіт, проведених у квартирі позивача, актом приймання виконаних будівельних робіт /а. с. 25-26/. Водночас 10.02.2017 залиття квартири позивача повторилося, що вбачається із акту від 13.02.2017 про аварію, що трапилася в каналізаційній системі санвузла квартири [ADDRESS], від підпису у якому відповідач відмовилася /а. с. 29/. Згідно із складеним актом від 13.02.2017, 10.02.2017 надійшло звернення від позивача про затоплення її квартири, прибувши до якої комісія у складі управляючого ЖК «Тріумф» [PERSON], інженера-енергетика [PERSON] та позивача як власника квартири, виявила, що у спальній кімнаті над ліжком висохла пляма, площею 0,5 кв. м., від протікання води та відшарування штукатурного шару, частина якого впала на ліжко. 13.02.2017 при наданні доступу до квартири [ADDRESS] виявлено, що сантехнік, який не є працівником Фірми «Т. М. М.», розібрав каналізаційну трубу під ванною, чим втрутився в інженерну мережу квартири до обстеження квартири комісією. Під ванною була вода, ймовірною причиною появи якої стало негерметичне з'єднання трубопроводу каналізаційного лежака, який проходить під нею. Вартість ремонту завданих пошкоджень у квартирі становила суму у розмірі 5550 грн., відповідно до переліку у кошторисі матеріалів і робіт, проведених у квартирі позивача, актом приймання виконаних будівельних робіт /а. с. 32, 33/. 19.10.2017, згідно з складеним актом від 30.10.2017 про аварію, що трапилася в каналізаційній системі санвузла квартири [ADDRESS], позивач знову звернулася до обслуговуючої організації з повідомленням про затоплення її квартири № 108 /а. с. 86/. Відповідно до вказаного акту від 30.10.2017, у квартирі позивача було виявлено, що у спальній кімнаті над ліжком пляма, площею 0,5 кв. м., від протікання води та відшарування штукатурки. При обстеженні квартири [ADDRESS], що знаходиться на поверх вище, виявлено воду під ванною і негерметичність з'єднання на каналізаційній трубі, що і є причиною затікання у квартирі позивача. Вартість ремонту завданих пошкоджень у квартирі становила суму у розмірі 6500 грн., відповідно до переліку у кошторисі матеріалів і робіт, проведених у квартирі позивача, актом приймання виконаних будівельних робіт /а. с. 87, 88/. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 151 Житлового кодексу РСР України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з статтею 177 вказаного Кодексу, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку у під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Положеннями ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Доказів на підтвердження того, що залиття квартири позивача сталося не з вини власника квартири [ADDRESS] стороною відповідача не надано і встановлених обставин щодо факту залиття не спростував. Виходячи із встановлених обставин справи, доведеності факту залиття квартири позивача із-за винних дій власника квартири [ADDRESS], наявності причинно-наслідкового зв'язку між винними діями власника квартири та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження належної позивачу квартири, суд дійшов висновку, що винними діями власника квартири [ADDRESS] позивачу у справі завдано майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приймає до уваги надані позивачем кошториси робіт проведених у квартирі [ADDRESS], що належить [PERSON], та акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму у розмірі 126 603 грн. 92 коп., які позивач сплатила ФОП [PERSON] Відповідно до договору оренди квартири від 01.10.2016, укладеного позивачем з [PERSON], остання зобов'язувалася сплачувати 27 000 грн. щомісяця за проживання у квартирі [ADDRESS] проте заселення не відбулося, оскільки квартира знаходилися у неналежному стані через затоплення, яке було спричинене витоком води з ванної кімнати квартири [ADDRESS] через стелю. Таким чином, розмір упущеної вигоди становить 81 000 грн. Оскільки [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], та незалежно від того, чи проживає вона у ній, чи ні, несе відповідальність як власник за неналежне утримання майна, в даному випадку є залиття квартири позивача, яке сталося через неналежне утримання власником квартири майна. Відповідачем не доведено відсутність його вини в залитті квартири позивачів. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що залиття квартири позивачів сталося саме з вини відповідача, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, оскільки протилежного стороною відповідача суду не доведено. Відтак, останній має відповідати за завдану залиттям квартири майнову шкоду. Оскільки, під час розгляду даної справи знайшов своє підтвердження факт наявності причинного зв'язку між винними діями відповідача та настанням негативних наслідків у вигляді пошкодження належної позивачу квартири, вимога про відшкодування майнової шкоди у розмірі 126 603 грн. 92 коп. та відшкодування упущеної вимоги у розмірі 81 000 грн., яку могла позивача отримати за укладеним договором оренди від 01.10.2016, за рахунок відповідача підлягають задоволенню, шляхом стягнення на користь позивача. Згідно з положенням пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов'язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За частиною 3 статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: partial