Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Юкрейнінан Кемікал Продактс» про стягнення заборгованості, в якій просила суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Юкреніан Кемікал Продактс» на користь позивача борг за судовим рішенням з відшкодуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі: 224 44,82 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем не виконується рішення суду, чим порушує права позивача, а тому остання була змушена звернутись до суду за відновленням своїх прав. 23.10.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 01.12.2020 представником відповідача було подано відзив у якому товариство просило відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вимога позивача про повторне стягнення із відповідача коштів в сумі 21 272,15 грн., які вже були раніше стягнуті рішенням суду, не ґрунтується на нормах чинного законодавства і не може бути задоволена. Також, представник зазначив, що у справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення Вільногірського міськрайонного суду від 25.07.2019 року по справі №174/494/19 про стягнення з позивача коштів в сумі 21 272,15 грн. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли, у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 по справі № 6-2759цс15. З врахуванням зазначеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 14.04.2021 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. 26.05.2021 ухвалою суду провадження у цивільній справі № 757/45908/20-ц в частині вимог [PERSON] про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Юкрейнінан Кемікал Продактс» коштів в сумі 21 272, 15 грн. було закрито. У звязку з цим, 21.07.2021 позивачем було подано заяву зміну про позовних вимог. Так, відповідно до даної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача прострочення за невиконання зобов`язання передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, до даної заяви позивачем було подано розрахунок, з якого вбачається, що станом на 13.07.2021 загальна сума з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних становить 3 927,95 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву позивачем та представником позивача про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повітсо та розміщенням інформації про розгляд справи на сайті Печерського районного суду м. Києва. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, з тверджень позивача вбачається, що за результатом розгляду справи №174/494/19 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди було ухвалено рішення Вільногірським міським судом Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року. Предметом розгляду трудового спору в цій справі був факт не проведення атестації робочого місця власником Вільногірського гірничо-металургійного комбінату, де позивач працювала за професією, яку віднесено до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах в період від 06 лютого 1995 до 01 травня 2009 року. Як наслідок цієї обставини позивач була позбавлена права виходу на пенсію за віком на пільгових умовах в березні 2015 року з моменту досягнення 45-ти річного віку, як те передбачено статтею 46 Конституції України у взаємозв`язку з п.а) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В зазначеному рішенні судом постановлено стягнути з відповідача на користь позивача, суму в розмір 21272,15 грн., з яких 14735,35 грн. - відшкодування матеріальних збитків: 5000 грн. - компенсації моральної шкоди; 1536,80 грн. - в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Дане, рішення суду набрало законної сили 28.08.2019 р та було видано виконавчий лист 16.09.2019 р. Постановою від 24.09.2019 Печерського районного відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління територіального управління міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №60132522, з підстав примусового стягнення з ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» зазначеної вище суми коштів. Постановою державного виконавця від 09.12.2019 виконавче провадження було завершене, з підстав відсутності ліквідного майна і коштів, які підлягають стягненню. Однак, позивач вказує, що у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 29.09.2020 року доводить те, що відповідач має статутний капітал у розмірі 736 146 895,00 гривень, здійснює свою діяльність за 34 видами економічної діяльності, не перебуває в стадіях банкрутства, припинення чи ліквідації, має відокремлений підрозділ - філію Таким чином, з пояснень позивача вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили, не виконується відповідачем. Так, з врахуванням зазначеного, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній і у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок(ст.253 ЦК). Також, враховуючи це та правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові №6-39цс/13 від 29.05.2013 року, та докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що є обґрунтовані підстави для нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що відповідачем не надано доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому виконати рішення суду і тим самим мінімізувати збитки позивача. Розрахунки позивача щодо розміру завданих збитків, викликаних невиконання рішення суду, відповідачем також не спростовано та не представлено належних та допустимих доказів на обґрунтування заперечень щодо позову. Окрім цього, посилання відповідача, що дане питання має вирішуватись в рамках виконавчого провадження, є необгрунтованим, оскільки рішення суду є обов`язковим до виконання та не позбавляє відповідальності відповідача. Таким чином, з врахуванням зазначених обставин справи, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за невиконання зобов`язання в розмірі зазначеному у розрахунку відповідача, а саме: 3927,95 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 912,80 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved