Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

у жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його мама, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли квартира [ADDRESS] , загальною площею 55,1 м2 та житловою площею 29,6 м2, та грошові кошти на банківських рахунках. Вказав, що як є єдиний спадкоємець першої черги, оскільки заповіту мама не складала, у встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Ісаєнко О.В. із заявою про прийняття спадщини, через що 27.07.2018 року приватним нотаріусом Ісаєнко О.В. було заведено спадкову справу № 6/2018, номер у спадковому реєстрі - 62771841. 13.08.2019 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад у сумі 8 194,12 грн., однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2020 року, виданою приватним нотаріусом Ісаєнко О.В., йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на квартиру, хоча вказана квартира належала його матері на праві власності відповідно до положень Закону України «Про власність», адже остання як член ЖБК повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру, однак, за життя не оформила право власності у встановленому порядку. Ухвалою від 30.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 29.04.2021 року (а.с. 141-142). Ухвалою від 29.04.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи на 12.10.2021 року (а.с. 157). Позивач в судове засідання не з`явився, від представника останнього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в котрій також просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав відзив, в якому позов визнав та просив слухати справу за його відсутності (а.с. 148-149). Третя особа, яка в установленому порядку повідомилась про дату, час та місце судового розгляду , в судове засідання не з`явилась, пояснення на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла, про що відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснено відповідний запис № 11043 та 04.07.2018 року видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 12). За заявою позивача приватним нотаріусом КМНО Ісаєнко О.В.27.07.2018 року заведено спадкову справу № 6/2018. Згідно довідки приватного нотаріуса КМНО Ісаєнко О.В. № 35/01-14 від 21.02.2019 року [PERSON] є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] (а.с. 14). 13.08.2019 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад у сумі 8 194,12 грн. (а.с. 15). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2020 року, виданою приватним нотаріусом Ісаєнко О.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 65). Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2019 № 10434 від 18.03.2019 року квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 18, 19). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 25.12.1986 року № 1276 була членом Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-14». 11.02.1987 року [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення в будинку ЖБК № 059383 серія Ж, з сім`єю із двох осіб (склад сім`ї - [PERSON] , [PERSON] - син) на право заняття житлового приміщення житловою площею 29,76 м2, що складається з двох кімнат в квартирі [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно з довідкою № 34 від 28.11.2008 року, виданою головою правління ОСББ «Молодіжний-14», [PERSON] у лютому 1992 року у повному обсязі сплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в розмірі 11 033 крб, що складає суму паєнакопичення (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (в редакції, що діяла на момент повної сплати пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, сплативши повністю пайовий внесок за квартиру, [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] . Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя не встигла провести державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру та отримати правовстановлюючі документи. Проте, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає, але становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. При цьому, не вчинення власником нерухомого майна дії щодо його реєстрації не є підставою для припинення права власності на таке майно відповідно, і закон не визначає строки реєстрації права власності на нерухоме майно. Тому, не проведення [PERSON] за життя державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] не означає, що остання не набула право власності на квартиру. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. ст. 1258, 1261 ЦК України). Отже, оскільки судом встановлено, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON] , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право на квартиру [ADDRESS] , котра належала на праві власності матері позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом, через що суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача обґрунтованими, а поданий позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved