Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

у жовтні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іско» на користь [PERSON] заборгованість за угодою про розірвання про розірвання від 05.09.2019 договору про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/7/999 від 09.01.2019 у розмірі 200322 грн 00 коп.; судові витрати по справі у розмірі 2004 грн 00 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14085 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.01.2019 між [PERSON] та ТОВ «Іско» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого сторони зобов`язуються, в строки встановлені в пункті 1.4 розділу 1 Попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого сторона 1 зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4 Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а сторона 2 зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору, крім цього 09.01.2019 між ТОВ «Іско» та [PERSON] було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язання №ПК/5/7/999 відповідно до якого розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору як забезпечення виконання зобов`язання становить 215400 грн у тому числі ПДВ 20% у розмірі 35900 грн 00 коп. у строк до 11.01.2019 включно, том 10.01.2019 позивачем було здійснено оплату у розмірі 215400 грн 00 коп., далі позивач та відповідач 15.01.2019 підписали акт звіряння взаємних розрахунків в якому підтвердили, що станом на 15.01.2019 вони підтвердили наявність заборгованості відповідача на користь позивача у розмірі 215400 грн 00 коп., проте між позивачем та відповідачем не було укладено основний договір у строк встановлений п.1.4 попереднього договору у зв`язку із чим позивач звернувся до директора ТОВ «Іско» із заявою про розірвання попереднього договору та договору зобов`язання, після чого 05.09.2019 на підставі заяви укладено договір про розірвання попереднього договору та цього дня було укладено Угоду про розірвання договору про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/7/999 від 09.01.2019 на підставі чого згідно п. 3 угоди про розірвання сторона 1 здійснює повернення грошових коштів у розмірі 200322 грн 00 коп. в тому числі ПДВ 33387 грн 00 коп. на умовах зазначених у п. 4.3 договору, враховуючи зазначені обставини у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у частині неналежного виконання угоди про розірвання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2020 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 52). Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.01.2019 між [PERSON] та ТОВ «ІСКО» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений ПН КМНО Борківським A.B. за реєстровим номером 8, відповідно до п. 1.1. договору, за цим Попереднім договором позивач та відповідач зобов`язуються, в строки встановлені в пункті 1.4 розділу 1 Попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «ІСКО» зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4 Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору (а.с. 15-18). Згідно з п. 1.4 позивач та відповідач зобов`язуються укласти основний договір протягом II (другого) кварталу 2020 року. Позивач та відповідач встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. 09.01.2019 між TOB «ІСКО» та [PERSON] , для підтвердження зобов`язань, що виникли у них згідно з попереднім договором, було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПК/5/7/999 (а.с. 19-22). Відповідно до п. 2.2 договору забезпечення, розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно п 1.1. розділу 1 Договору становить 215400 грн 00 копійок, у тому числі ПДВ 20% - 35900 грн 00 коп. Згідно з п. 2.3 Договору забезпечення, платежі по Договору здійснюються наступним чином: платіж у розмірі 215400 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 20% 35 900 грн 00 копійок. [PERSON] здійснює у строк до 11.01.2019 включно. 10.01.2019 на виконання умов договору забезпечення, позивачем було здійснено оплату у розмірі 215400 грн 00 коп., що підтверджується Меморіальними ордерами №МАВ8251863, №МАВ8251796, №МАВ8236594, №МАВ8236542, №МАВ8236474 від 10.01.2019 (а.с. 23-27). 15.01.2019 між TOB «ІСКО» та [PERSON] було підписано акт звіряння взаємних розрахунків, в якому підтвердили, що станом на 15.01.2019 підтверджено наявність заборгованості відповідача на користь позивача в розмірі 215400 грн 00 коп. (а.с. 28). Оскільки між позивачем та відповідачем не було укладено основний договір у строк встановлений п. 1.4 Попереднього договору 02.08.2019 [PERSON] звернувся до Директора TOB «ІСКО» [PERSON] із заявою про розірвання Попереднього договору та Договору зобов`язання (а.с. 29). 05.09.2019 на підставі заяви від 02.08.2019 між TOB «ІСКО» та [PERSON] укладено договір про розірвання попереднього договору (а.с. 30, 31). Згідно з п. 1 Договору про розірвання попереднього договору від 05.09.2020 TOB «ІСКО» та [PERSON] дійшли згодипро розірвання з 05.09.2019 укладеного між ними попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ПН КМНО Борківським A.B. за реєстровим номером 8. Також, 05.09.2019 між TOB «ІСКО» та [PERSON] було укладено угоду про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань № ПК/5/7/999 від 09.01.2019 (а.с. 32). Відповідно до п. 1 Угоди про розірвання, за ініціативою [PERSON] та згоди TOB «ІСКО» дійшли згоди припинити дію та розірвати з 05.09.2019 договір про забезпечення виконання зобов`язань № ПК/5/7/999 від 09.01.2019 (а.с. 30) Згідно з п. 3 угоди про розірвання, TOB «ІСКО» здійснює повернення грошових коштів у розмірі 200322 грн 00 коп., в тому числі 20% ПДВ 33387 грн 00 коп., на умовах зазначених в п. 4.3. Договору (Повернення грошових коштів здійснюється після укладання Стороною 1 щодо об`єкту, характеристики якого вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 попереднього договору, нового попереднього договору та новогод про забезпечення виконання зобов`язань третьою особою, та повної сплати такою третьою особою суми коштів що передбачена новим договором про забезпечення виконання зобов`язань, але не пізніше 1 (одного) року з дати розірвання договору), шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами. Враховуючи викладене, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в частині неналежного виконання угоди про розірвання, яка складає 200322 грн 00 коп. 12.08.2020 позивач звернувся до директора TOB «ІСКО» із листом про повідомлення строків повернення коштів відповідно до умов угоди про розірвання від 05.09.2020 однак, зазначений лист повернувся до позивача у зв`язку з «закінченням строку зберігання» (а.с. 33-35). 16.09.2020 представник позивача звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, але відповідач не отримав дану вимогу, яка також повернулась у зв`язку з «закінченням строку зберігання» (а.с. 36-40). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно з ст. 525, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1. ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Таким чином, у зв`язку з розірванням договору про забезпечення виконання зобов`язань між сторонами та невиконанням відповідачем взятого на себе зобов`язання по поверненню коштів, з нього на користь позивача підлягають стягненню кошти, визначені даним договором, в розмірі 200322 грн 00 коп. Крім цього позивач просив стягнути з відповідача витрати пов`язані професійною правничою допомогою у розмірі 14085 грн 00 коп. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, небхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано Договір №07/08-20 про надання правової допомоги від 08.08.2020, додаток №1 до договору в якому сторони узгодили надання виконавцем переліку юридичних послуг та вартість послуг виконавця, у розмірі 500 доларів США 00 центів та меморіальний ордер №МВ70970858 від 21.09.2020 на суму 14085 грн 00 коп. (а.с. 42-47). Однак, в порушення ст. 137 ЦПК України, позивачем не надано доказів надання йому юридичних послуг адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат за кожну роботу окремо із зазначенням витраченого для цього часу, що позбавляє суд можливості вирішити питання розподілу цих витрат між сторонами разом із іншими судовими витратами. У зв`язку з викладеним, достатніх підстави для стягнення понесених позивачем витрат по оплаті юридичних послуг відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2004 (дві тисячі чотири) грн 00 коп. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2004 грн 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial