Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

У жовтні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], треті особи [PERSON], Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання недійсним договору іпотеки від 29 серпня 2008 р., зобов'язання зняти заборону на відчуження квартири. Під час судового розгляду позов було уточнено. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням їх уточнення зазначала, що 29.08.2008 між [PERSON] і [PERSON] (позичальник) був укладений договір, за змістом якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 412 250,00 грн., що еквівалентно 85 000 доларів США, договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 11480. 29.08.2008 між [PERSON] (іпотекодавець) і [PERSON] (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, за змістом якого забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у [PERSON] (позичальника) на підставі договору позики від 29.08.2008, з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу 29.10.2008. Цей договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 11481. Відповідно до іпотечного договору, предмет іпотеки складає квартира [ADDRESS]. 10.11.2012 між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за змістом якого [PERSON] передав у власність [PERSON], а вона її прийняла та сплатила за квартиру [ADDRESS] грошові кошти. 01.08.2013 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя розглянуто цивільну справу № 0818/9884/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя, приватний нотаріус [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору позики від 29.08.2008 та договору іпотеки від 29.08.2008, та вирішено цей позов залишити без задоволення. 17.09.2014 рішення набрало законної сили. При розгляді цієї справи (№0818/9884/2012) судом було встановлено «згідно довідки КП ВРЕЖО №1 від 12.05.2008, яка надана нотаріусу з боку [PERSON] у [ADDRESS], ніхто не зареєстрований. Згідно довідки від 20.08.2013 ВРЄЖО №1, наданою позивачем до матеріалів справи, у [ADDRESS], зареєстрована одна особа [PERSON]А.», а саме на момент укладання договору іпотеки в квартирі № 41 була зареєстрована неповнолітня [PERSON], [INFO] (дочка [PERSON]Ф.). У подальшому при розгляді цієї справи факт реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 10.08.2008 по 01.10.2008 було підтверджено довідкою Орджонікідзевського РВ м. Запоріжжя управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (23/11-280 від 12.10.2013). Згідно зі ст.ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат» 29.08.2008 нотаріус мала відмовити [PERSON] у вчинені нотаріальних дій у зв'язку з тим, що вона надала довідку про зареєстрованих осіб у квартирі № 41 від 12.05.2008, строк дії якої закінчився 12.06.2008. 05.05.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення по цивільній справі №335/11930/14-ц, яким позов [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У жовтні 2016 р. з Інтернету позивач дізналася, що на виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 за № 335/11930/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах для задоволення вимог [PERSON] за договором позики в сумі 838 940,51 грн., та вже проводяться електроні торги (протокол № 205462), які 19.10.2016 не відбулися на підставі відсутності учасників торгів. При передачі документів [PERSON] надала всі документи, а саме іпотечний договір, у т.ч. копію витягу з реєстру прав власності №18770299, де вказано дату 12.05.2008. На момент укладання договору іпотеки 29.08.2008 витяг з реєстру прав власності №18770299 від 12.05.2008, що є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа на квартиру вже був недійсним (12.08.2008 строк дії витягу закінчився). Вказаний в п. 3 договору іпотеки витяг з реєстру прав власності №18770299, в якому зазначено дату 12.06.2008, є помилкою або підробкою. У зв'язку з тим, що на момент укладання договору іпотеки 29.08.2008 витяг з реєстру прав власності №18770299 від 12.05.2008, що є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа на квартиру був недійсним, іпотечний договір від 29.08.2008, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат», п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 7.8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, ст.ст. 203, 215 ЦК України позивач просить визнати недійсним, зобов'язати приватного нотаріуса [PERSON] зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яку було накладено приватним нотаріусом [PERSON] у зв'язку з посвідченням іпотечного договору від 29.08.2008, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою від 01.12.2016 відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 16.01.2017 від представника відповідача-2- [PERSON] надійшли заперечення проти позову, в яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність, та подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 19.10.2017 залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], виключивши його зі складу третіх осіб. Прийнято до розгляду у даній цивільній справі уточнену позовну заяву [PERSON] У судовому засіданні, що відбулось 06.11.2017 та 29.11.2017 представники позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. В подальшому, в судові засідання позивач, представники позивача не зявлялись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями про вручення судових повісток. Зокрема, від [PERSON] на адресу суду надходили клопотання про перенесення судових засідань. В останнє таке клопотання було подане 04.05.2018, в якому позивач просила перенести судове засідання у звязку із направленням касаційної скарги на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2015. Разом із тим, зазначена обставина не перешкоджає розгляду даної цивільної справи, а тому суд, з урахуванням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України та враховуючи відсутність визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача та її представників. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявлялись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від [PERSON] та [PERSON] надходили заяви про розгляд даної справи за їх відсутності (а.с. 69, 70). Враховуючи викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Відповідач приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила відмовити у задоволенні позову. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 29.08.2008 між [PERSON] (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) укладено договір, за змістом якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність 412 250,00 грн., що еквівалентно 85 000 доларів США, згідно з курсом НБУ на день посвідчення договору, зі строком виплати боргу 29.10.2008. Позичальник підтверджує, що на час укладення цього договору він отримав суму грошей, вказану в п.1 цього договору у готівковому порядку. Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 11480. 29.08.2008 між [PERSON] (іпотекодавець) і [PERSON] (іпотекодержатель) був укладений іпотечний договір, за змістом якого цим договором забезпечується виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] (позичальник) на підставі договору позики, посвідченого 29.08.2008 за реєстровим №11480, укладеного на суму 412 250,00 гривень, що еквівалентно 85 000 доларів США згідно з курсом НБУ на день посвідчення договору з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу до 29.10.2008. Відповідно до п. 2 Іпотечного договору, предмет іпотеки складає квартира [ADDRESS], загальною площею 34,5 кв.м. Сторонами оцінений предмет іпотеки в сумі 412 250,00 грн. (п. 4 іпотечного договору). Згідно з п. 6 іпотечного договору, іпотекодавець не вправі без письмової згоди іпотекодержателя перезаставляти предмет іпотеки чи відчужувати будь-яким із способів, передбачених чинним законодавством. Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 11481. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням цього договору іпотеки накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить [PERSON], до припинення чи розірвання договору. Заборона відчуження зареєстрована в реєстрі за № 11482. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобовязань за договором позики від 29.08.2008 за реєстровим №11480 щодо повернення грошових коштів, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2012 у справі №2-2453/2011 позов [PERSON] задоволений, внаслідок чого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 838 940,51 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки в сумі 412 250,00 грн., зобов'язано [PERSON] звільнити приміщення квартири [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2012 № 22-2790 вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення вимог [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки в сумі 412 250,00 грн., зобов'язання її звільнити приміщення квартири, і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2012 № 22-2790 в частині скасування рішення суду першої інстанції і прийняття в цій частині нового рішення мотивоване тим, що на час ухвалення судового рішення власником квартири [ADDRESS] являлася не відповідач [PERSON], а [PERSON], тобто інша особа. В подальшому, при розгляді Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя справи №0818/9884/2012 стало відомо, що власником квартири [ADDRESS] є вже інша особа - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №10043, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно за індексним №12138989 від 08.04.2013, наданої на запит суду. Згідно цієї ж довідки, державна реєстрація за [PERSON] права власності на квартиру (частка 1/1) відбулась 14.11.2012. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2013 у справі №0818/9884/2012 відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, визнання недійсним договору позики, покладення зобов'язання про анулювання заборони відчуження. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17.10.2013 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2013 у цій справі в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним нотаріально посвідчений іпотечний договір від 29 серпня 2008 року, зобов'язано приватного нотаріуса скасувати заборону на відчуження квартири, яку було накладено у зв'язку з посвідченням іпотечного договору від 29 серпня 2008 року, в решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17.10.2013 скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28.04.2014 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2013 у цій справі скасовано, позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним нотаріально посвідчений іпотечний договір від 29 серпня 2008 року, зобов'язано приватного нотаріуса [PERSON] скасувати заборону на відчуження квартири, яку було накладено у зв'язку з посвідченням іпотечного договору від 29 серпня 2008 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 у справі 6-22447св14 рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28.04.2014 скасовано та залишено без змін рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2013р. у справі №0818/9884/2012. Судовими рішеннями першої та касаційної інстанції у справі № 0818/9884/2012 встановлено, що іпотечний договір від 29.08.2008 відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені під час розгляду справи №0818/9884/2012, в силу ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. У звязку із тим, що [PERSON] не здійснив погашення заборгованості перед [PERSON], остання звернулася до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2015 у справі №335/11930/14-ц позов [PERSON] задоволено, внаслідок чого звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно з іпотечним договором від 29.08.2008 на квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,5 кв.м. Рішення суду набрало законної сили 18.05.2015. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2015 у справі №335/11930/14-ц залишено без задоволення заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 05.05.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи [PERSON] та її представниками не було доведено наявності підстав, з яким закон повязує можливість визнання договору іпотеки недійсним. Однією з підстав позову [PERSON] визначила те, що на підставі ст.ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат», 29.08.2008 нотаріус мала відмовити [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій (посвідченні іпотечного договору), оскільки остання надала нотаріусу довідку про зареєстрованих осіб у квартирі № 41 від 12.05.2008, строк дії якої закінчився 12.06.2008. Так, відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент укладення іпотечного договору), нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, вправі витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідні відомості і документи повинні бути подані в строк, вказаний нотаріусом або іншою посадовою особою, яка вчиняє нотаріальну дію. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Разом із тим, чинним на час укладення іпотечного договору від 29.08.2008 законодавством України не було встановлено строку дії довідки про зареєстрованих осіб у квартирі. Безпосередньо в самій довідці від 12.05.2008 не вказано будь-якого строку її дії, а витребування документів є правом, а не обовязком нотаріуса. Стаття 46 Закону України «Про нотаріат» встановлює строки надання документів, необхідних нотаріусу для вчинення нотаріальних дій і право нотаріуса на витребування цих документів, а не строки дії зазначених довідок, а тому вищевказані посилання [PERSON] є безпідставними і не є підставою для визнання недійсним іпотечного договору. Більш того, питання щодо законності укладення іпотечного договору від 29.08.2008 вже було предметом дослідження у декількох судових справах. Так, зокрема, в ході розгляду цивільної справи № 0818/9884/2012 (рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2013) було встановлено, що на момент вчинення нотаріальних дій посвідчення іпотечного договору від 29.08.2008 та договору позики від 29.08.2008, нотаріус керувався нормами Розділу III Глави 4 Закону України «Про нотаріат» та Глави III «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 № 20/5. Як встановлено судом, підставою для посвідчення іпотечного договору від 29.08.2008 був правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 26.09.2002 за р. № 4681, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18770299, виданим Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 12.06.2008. За змістом вказаного [PERSON], [PERSON] є єдиним власником квартири, яка передається в іпотеку. Під час нотаріального посвідчення іпотечного договору від 29.08.2008 також досліджувалось питання про коло осіб, проживаючих та зареєстрованих в [INFO], яка передавалась в іпотеку. Згідно з довідкою КП «ВРЕЖО» від 12.05.2008, яка надана нотаріусу з боку [PERSON], за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований. Відповідно до технічної документації, квартира [ADDRESS] під офіс. В тексті іпотечного договору від 29.08.2008 також містяться всі істотні умови, передбачені статтею 18 Закону України «Про іпотеку». Для вчинення нотаріальних дій з посвідчення іпотечного договору та договору позики від 29.08.2008 нотаріусу сторонами були надані всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про нотаріат» та «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Будь-яких перешкод для посвідчення цих договорів не було. До підписання і після підписання договорів, з боку сторін або інших громадян усних чи письмових звернень з проханням не вчиняти будь-які дії з майном або не посвідчувати договори, або розірвати вказані договори до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] не надходило. Судом також було встановлено, що укладені іпотечний договір від 29.08.2008 та договір позики від 29.08.2008 посвідчені у суворій відповідності до законодавства України, відповідають всім загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочинів такої природи та жодних підстав, передбачених законодавством України, для визнання таких правочинів недійсними, немає. Посилання позивача на п. 7.8 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, суд вважає безпідставними, оскільки на момент укладення спірного договору у редакції «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно» п. 7.8 не існувало. Само по собі датування витягу 12.05.2008 не є підставою для визнання недійсним іпотечного договору від 29.08.2008 в розумінні ст. 215 ЦК України, оскільки власником іпотечного майна на момент укладення іпотечного договору від 29.08.2008 була [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 26.09.2002 за р. № 4681, а сам по собі [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно не є правовстановлюючим документом, а є однією з форм надання інформації з Реєстру прав. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2013 у справі № 0818/9884/2012 встановлено, що єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], а тому у [PERSON] були всі повноваження власника нерухомого майна, у тому числі з питання передачі квартири в іпотеку. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при укладенні іпотечного договору було додержано вимоги чинного законодавства України, які встановлені ст. 203 ЦК України, його форма, зміст не суперечать вимогам чинного на час його укладення законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та волевиявлення сторін було спрямоване на настання правових наслідків, визначених даним договором. Своєю чергою, позивачем не доведено недійсності договору, а також не доведено його невідповідність вимогам частин першоїтретьої, пятої та шостої статті 203 ЦК України. Оскільки вимоги про зняття заборони відчуження квартири, накладеної на підставі Іпотечного договору є похідними від вимог про визнання договору недійсним, суд відмовляє у їх задоволенні. Враховуючи, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, тому відповідно до ст. 267 ЦК України підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності суд не вбачає. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed