Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачка є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ» за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.09.2009 року по 31.08.2018 року отримала послугу з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 47890,54 грн. Споживачкою за вказаний період нарахування сплачувались частково у розмірі 8221,18 грн., та з врахуванням державної допомоги (субсидії) у розмірі 13770,50 грн., а тому сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 25898,86 грн., яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн. Додатково у позові зазначено, що за заявою Концерну «МТМ» 18.03.2014 року було видано судовий наказ про стягнення заборгованості, який 05.06.2014 року за заявою відповідачки було скасовано. 11.12.2017 року Концерн «МТМ» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу, яка 13.12.2017 року була задоволена, 12.04.2018 року зазначений судовий наказ за заявою відповідачки було скасовано. [PERSON] подала відзив, заперечує проти позову, оскільки вважає, що у зв`язку з тим, що позивач до суду звернувся лише 23.10.2018 року, то до позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення за період до 23.10.2015 року необхідно застосувати строк позовної давності. Крім того, з 03.06.2016 року вона не користується гарячою водою, що підтверджується актом від 03.06.2016 року про опломбування вводу гарячої води. Крім того, надано Акти від 26.12.2017 року про введення в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води та про зняття пломби. З вказаного часу нею встановлений електричний водонагрівач. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала обставини, викладені у відзиві та просила відмовити Концерну «МТМ» у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Постановою Кабінету міністрів України №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та Споживачем відповідного договору. Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обов`язок Споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений Виконавцем на основі типового договору, визначений відповідно до п.1 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а обов`язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг, які Концерн «МТМ» надає за вказаною адресою. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості, Концерном «МТМ» за період з 01.09.2009 року по 31.08.2018 року за адресою: [ADDRESS] , було надано послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 47890,54 грн. Споживачкою за вказаний період нарахування сплачувались частково у розмірі 8221,18 грн. З врахуванням державної допомоги (субсидії) у розмірі 13770,50 грн., сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 25898,86 грн. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут, інше. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Вищевказаними Правилами та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору . Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. З гідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно пояснень, викладених у позові та не спростованих відповідачкою, договір між сторонами підписано не було, протягом періоду з 01.09.2009 року по 31.08.2018 року надання послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за адресою: [ADDRESS] здійснювалось у відповідності до положень Закону та Правил. Тобто, не зважаючи на відсутність письмового договору, фактично між сторонами існували правовідносини з приводу надання - отримання послуги з централізованого опалення, а отже й існує зобов`язання по оплаті отриманих послуг. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. З обґрунтування заперечень відповідач посилалась на те, що з 03.06.2016 вона не користується гарячою водою. Так, згідно акту від 03.06.2016, складеного представниками тепломережі та підписаного споживачем, Концерн МТМ провів технічний огляд вузла обліку теплової енергії, і за заявою [PERSON] були опломбовані два вводи гарячої води в квартирі, вентилі опломбовані в закритому стані пломбами, можливості користуватися гарячою водою немає. У грудні 2017 року було встановлено новий лічильник гарячої води, що підтверджується Актом про введення в експлуатацію квартирного приладу обліку від 26.12.2017. Згідно акту від 26.12.2017, складеного представниками тепломережі та підписаного споживачем, за заявою [PERSON] при встановленні нового лічильника гарячої води, були розпломбовані вводи гарячої води в квартирі для користування. Як вбачається з розрахунку заборгованості, послуги з постачання гарячої води надавалися Концерном МТМ і нараховувалась відповідна плата до травня 2016 року включно, з червня 2016 року по серпень 2018 року включно нарахувань за постачання гарячої води не було. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до ст.162 ЖК України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відповідачка просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. При вирішенні спору суд враховує правий висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження №14-448цс19), згідно якого подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Таким чином, у зв`язку зі зверненням позивача із заявами про видачу судових наказів строк позовної давності не переривався. З вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 по 31.08.2018 Концерн «МТМ» звернувся до суду 23.10.2018 року, таким чином, в межах загального строку позовної давності перебуває період з 23.10.2015 року по 01.08.2018 року (дата розрахунку). Згідно наданого позивачем розрахунку, не спростованого відповідачем, за період з 23.10.2015 року по 01.08.2018 року підлягає стягненню заборгованість за надання послуг з централізованого опалення у розмірі 6458,51грн. (16656,93грн. нараховано - 10198,42 грн. сплачено з урахуванням субсидії = 6458,51 грн. борг). Що стосується вимог Концерну «МТМ» щодо стягнення з відповідачки заборгованості за надання послуги з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), суд виходить з того, що в межах строку позовної давності та з врахуванням наданих [PERSON] акту від 03.06.2016 року про опломбування вводу гарячої води та актів від 26.12.2017 року про введення з 21.12.2017 в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води та про зняття пломби, стягненню підлягають кошти за послуги з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період часу з 23.10.2015 по 01.08.2018 року у розмірі 395,99 грн. (2010,90 грн. нараховано - 1614,91 грн. сплачено з урахуванням субсидії = 395,99 грн.). З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню з вище наведених підстав, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за надання послуг з централізованого опалення в розмірі 6458,51 грн. та постачання гарячої води (підігріву питної води) в розмірі 395,99грн., а всього 6854,5грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення з відповідача судового збору у розмірі 466,34 грн.

Outcome: partial