Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Укрзалізниця»)про визнання наказу про його звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначав, що з 14.04.2007 року працював на посаді провідника пасажирських вагонів в ПАТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Південно-західна залізниця» виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський, звідки 26.08.2016 року був звільнений за прогул без поважних причин 05.08.2016 року згідно пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Посилаючись на те, що прогул він не вчиняв, оскільки відсутність на робочому місці зумовлена поважною причиною хворобою, звільнення проведено незаконно, із порушення норм чинного трудового законодавства України та без погодження профспілкового комітету, членом якої він є, а також перед застосуванням дисциплінарного стягнення не отримано від нього письмових пояснень, просив суд поновити його на роботі, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 10\~000 грн. моральної шкоди та 400 грн. витрат на правову допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Позивач додатково пояснив, що з 30.07.2016 року знаходився у рейсі, поїзді № 11/12, сполученням Київ-Новоолексіївка. 05.08.2016 року приблизно о 9:50 год. потяг прибув на кінцеву зупинку до м. Києва. Оскільки почував себе погано, після залишення пасажирами вагону, в 10:10 год. пішов до найближче розташованої лікарні на залізничному транспорті № 2 (по просп. Повітрофлотському) за медичною допомогою. Однак у звязку з тим, що в даній лікарні не було потрібного лікаря, проктолога, в реєстратурі йому порадили звернутись до Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 3, куди й поїхав. Отримавши в лікарні № 3 консультацію та призначене лікування лікарем проктологом, о 15 год. повернувся на роботу, де здав зміну та вагон начальнику потягу, якого завчасно повідомив, що здасть зміну пізніше, так як знаходиться у лікарні. На роботу мав повернутись приблизно через тиждень, так як мав вихідні, однак починаючи з 10.08.2016 року знаходився на стаціонарному лікарняному з діагнозом хронічний геморой ІІІ ступнею. В подальшому лікарняний продовжив по 26.09.2016 року. Коли 27.09.2016 року вийшов на роботу, дізнався, що його звільнили за прогул, при цьому жодних пояснень у нього не відбирали, поважність причин прогулу не зясовували. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що неправомірне звільнення з роботи завдало йому моральних страждань та переживань, оскільки відповідач без законних підстав позбавив його можливості працювати і отримувати винагороду за працю, чим змусив докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх трудових прав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити за безпідставністю, оскільки звільнення позивача відбулося на законних підставах, за те, що він був відсутній на робочому місці 05.08.2016 року в період часу з 10:40 год. до 13:53 год., коли мав здати свою зміну по прибуттю свого потяга до м. Києва. Зазначив, що на гарячу лінію ПАТ «Укрзалізниця» 05.08.2016 року надійшла скарга від пасажира вагону, який обслуговував [PERSON], на провідника, який був у нетверезому стані. З метою перевірки даного факту та проведення службового розслідування до станції Київ-Пасажирський прибули в.о. інженера з правопорушень та профілактики [PERSON] та майстер [PERSON], які запропонували [PERSON], який щойно повернувся з рейсу, пройти медичне обстеження на стан алкогольного спяніння, на що він погодився та усі разом поїхали до наркологічної лікарні. Однак при підїзді до вказаного закладу, о 10:40 год. [PERSON] раптово вискочив з автомобіля та зник у невідомому напрямку, після цього на робоче місце не повернувся. Не отримавши у встановлений законом строк від первинної профспілкової організації «Вільна профспілка працівників Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський» (далі Профспілка) згоди на звільнення позивача, членом якої він був, 26.08.2016 року останній був звільнений з роботи за прогул без поважних причин з 05.08.2016 року. На роботу [PERSON] вийшов лише 27.09.2016 року, повідомивши, що з 10.08. по 26.09.2016 року знаходився на лікарняному. Пояснення у позивача не відбирались, так як він не відповідав та телефонні дзвінки. Представник ІІІ особи до суду не прибув, судом повідомлений про день розгляду справи в порядку, визначеному ст. 74 ЦПК України, причини неявки невідомі, жодних заперечень чи заяв від нього не надійшло. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», 12.07.2016 року з ним було переукладено контракт про прийняття на роботу в вагонну дільницю (депо) станції Київ-Пасажирський на посаду провідник пасажирського вагону. Відповідно до наказу (розпорядження) відповідача від 26.08.2016 року № 1304/ос [PERSON] було звільнено з роботи з 05.08.2016 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є (ч.1 ст. 43, 3 ст. 252 КЗпП України). Сторонами не заперечувалось в судовому засіданні, що позивач є членом Профспілки, якій 08.08.2016 року в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирськийбуло направлено подання про отримання згоди на звільнення [PERSON] Також судом в ході розгляду справи зроблено неодноразові запити щодо згоди або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення позивача. Однак жодної відповіді ні на подання відповідача, ні на запити суду від Профспілки не надійшло. За змістом ст. ст. 40, 41 КЗпП України підставами для звільнення працівника згідно, зокрема, з п.4 ст.40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності. Особливістю режиму часу провідника пасажирського вагону є розїзний характер роботи з обліком робочого часу. Згідно типового контракту, режим праці і відпочинку провідника розробляється на підставі наказу Укрзалізниці. З наданих суду маршрутів провідника вагону за серпень 2016 року, довідок роботи поїзної бригади, графіку роботи та відпочинку провідників пасажирських вагонів поїзду сполученням Київ-Новоолексіївка, добового розрахунку робочого часу поїзним бригадам слідує, що з 30.07.2016 року позивач знаходився у рейсі поїзді № 11/2 сполученням Київ-Новоолексіївка, що прибув на кінцеву зупинку до м. Києва 05.08.2016 року о 9:50 год. та о 13:53 год. він повинен був здати свою зміну. Тобто в період прибуття потягу до його здачі позивач, як провідник вагону, мав знаходитись на робочому місці, з 9:50 год. до 13:53 год. Вказана обставина не заперечувалась та визнавалась самим позивачем в судовому засіданні. Підставою для звільнення позивача з роботи за прогул стали акти, рапорт в.о. інженера з правопорушень та профілактики [PERSON], майстра [PERSON] та начальника потяга [PERSON] і чотирьох провідників від 05.08.2016 року про згоду [PERSON] цього ж дня о 10:40 год. на проходження медичного обстеження на стан алкогольного спяніннята його втечу на підїзді до наркологічного закладу і не зявлення після того на робочому місці. Суд вважає, що позивач був відсутній на роботі 05.08.2016 року більше трьох годин без поважної причини, оскільки жодних доказів поважності своєї відсутності на робочому місці ні позивачем, ні його представником суду надано не було. Звернення [PERSON] за медичною допомогою до лікарні на залізничному транспорті № 2 (по просп. Повітрофлотському) та направлення в подальшому до іншої лікарні є голослівними та нічим не підтверджені. Згідно відповіді вказаної лікарні від 26.01.2017 року [PERSON] не звертався за амбулаторною та стаціонарною медичною допомогою 05.08.2016 року. Його твердження про перебування в зазначений день в іншій Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 3 на прийомі у лікаря проктолога [PERSON], також спростовані повідомленням адміністрації цієї ж лікарні, з якого слідує, що вказаний лікар 05.08.2016 року прийом хворих не проводив. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні медичної карти позивача, останній запис в ній зроблений лікарем проктологом, який поставив діагноз хронічний геморой ІІІ ступнею та рекомендував оперативне лікування. В той же час у даті здійснення прийому мається виправлення з 8 на 5 серпня 2016 року. З 10 по 16.08.2016 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 3, де йому було проведено операцію (гемороїдектомія). В подальшому з 17 серпня по 26 вересня 2016 року він проходив амбулаторне лікування (листки непрацездатності про звільнення [PERSON] від роботи в період часу з 17 по 26.08.2016 року, з 27.08. по 05.09.2016 року, з 06 по 14.09.2016 року, з 15 по 23.09.2016 року та з 24 по 26.09.2016 року. Доводи позивача щодо недотримання порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності, суд до уваги не бере та вважає, що метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього порядку з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним. Як слідує з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, позивач не повідомляв керівництво про свою хворобу та неможливість з'явитися на роботу, що не заперечувалось самим позивачем в судовому засіданні. За таких обставин суд приходить висновку, що в період часу з 10:40 год. до 13:53 год. 05.08.2016 року позивач був відсутня на робочому місці без поважних причин, тобто допустив прогул, та\~\~відповідно до норм чинного законодавства про працю був звільнений відповідачем з посади правомірно, а тому суд не вбачає підстав для задоволення його вимог про поновлення на роботі. Будь-яких документів чи інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем законодавства про працю або умов трудового договору, позивачем в порушення вимог ст.60 ЦПК України суду надано не було. У звязку з цим підстав для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, немає.\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed