Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулась до суду з даним позовом, пред`явленим до державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової Алли Генріхівни, на предмет захисту своїх спадкових прав після тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , з підстав незаконної відмови відповідачем їй у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою від 10 серпня 2017 року, оскільки нотаріусом не перевірено наявність оригіналу заповіту на ім`я [PERSON] , прийнято копію заповіту, виготовленого друкованим способом не на спеціальному бланку з пошкодженою формою печатки без номеру нотаріуса, якому належить печатка, та крім того, постановою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тоді як вона зверталась з заявою про оформлення спадщини за заповітом на її ім`я від 1979 року, тому позивач просила суд скасувати постанову відповідача про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 липня 2017 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 22 жовтня 2019 року судді Колесніченко О.В. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року після виконання позивачем вимог ухвали від 25 жовтня 2019 року, якою позовна заява залишалась без руху, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відповідачеві надано строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року залучено третіми особами без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] та надано строк для надання пояснень на позовну заяву. Відповідач, отримавши 05 грудня 2019 року копію ухвали суду від 13 листопада 2019 року разом з копією позовної заяви з додатками (а.с.33), свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла, та клопотала про розгляд справи у її відсутності, направивши на виконання ухвали суду від 03 грудня 2019 року копію спадкової справи № 121/2017. Третя особа [PERSON] , пояснень на позовну заяву не подавав, проте подав заяву про долучення до матеріалів справи доповнень до уточнень до його позовної заяви, що розглядається Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про визнання заповіту на ім`я [PERSON] недійсним. Третя особа [PERSON] також пояснень та заяв по суті справи не подавала. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не прибула, представника не направила та у поданій 27 січня 2020 року заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала та просила в задоволенні позову відмовити повністю, пояснивши, що постанова відповідача законна, оскільки є заповіт спадкодавця, складений 08 червня 2005 року на її ім`я, оригінал якого вона пред`явила нотаріусу, а тому попередні заповіти не діють і спадкування за законом також не відбувається. Також в судовому засіданні пред`явила суду в оригіналах заповіт від 08 червня 2005 року, довіреність від 07 грудня 2012 року, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] . Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, третя особа [PERSON] до суду не прибув та про відкладення розгляду справи не клопотав, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. Суд, вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши зібрані докази, відповідно до ст. 13 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою в задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у віці 71 року, про що Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13 лютого 2017 року вчинено актовий запис №293 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.39-зворот). З метою прийняття спадщини після [PERSON] до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори звернулися: 26 квітня 2017 року - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом на її, [PERSON] , ім`я від 08 червня 2005 року, зареєстрованого за реєстровим №1-8324 (а.с.37-зворот); 04 липня 2017 року - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом як племінниця після рідної тітки (а.с.42-зворот); 02 серпня 2017 року - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом на його, [PERSON] , ім`я та на ім`я [PERSON] від 23 листопада 1979 року, зареєстрованого за реєстровим № 2-5936 (а.с.45). Постановою державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. від 10 серпня 2017 року [PERSON] за поданою 10 серпня 2017 року заявою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] рідної тітки - [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] за життя посвідчила заповіт на все майно в Сьомій дніпропетровській державній нотаріальній конторі 08 червня 2005 року за реєстровим №1-8324 на ім`я іншого спадкоємця, а також у зв`язку з тим, що обов`язкову частку у спадщині мають непрацездатні спадкоємці першої черги, тоді як [PERSON] є спадкоємцем за законом другої черги (а.с.4). Одночасно суд відзначає, що в позовній заяві [PERSON] просить скасувати постанову державного нотаріуса П`ятої дніпровської нотаріально контори від 10 липня 2017 року, тоді як цього дня постанов нотаріусом не виносилося, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася 10 серпня 2017 року і саме цього дня - 10 серпня 2017 року, відповідач винесла постанову, законність якої переглядається судом з огляду на суть та обґрунтування заявлених вимог, не вдаючись до надмірного формалізму в частині вказівки у позовній заяві дати оскаржуваної постанови. Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до ч. 3 ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Видача свідоцтв про право на спадщину нотаріусами регламентована главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року. Відповідно до п.1.2 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (пункт 2.2 глави 10 розділу ІІ Порядку). У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту (пункт 2.3 глави 10 розділу ІІ Порядку). Пунктом 4.1 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Свідоцтво про право на спадщину за законом видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків (пункт 4.9 глави 10 розділу І Порядку). Як встановлено судом, спадщина відкрилася [INFO] , відповідно, отримати свідоцтво про право на спадщину з урахуванням правил ч.3 ст.254 ЦК України спадкоємці мали право щонайменше після 10 серпня 2017 року, тоді як позивач за отриманням свідоцтва звернулася до спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини - [INFO] . (п.4.1 глави 10 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 4.13 глави 10 розділу ІІ Порядку за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Судом встановлено, що постанова про відмову у видачі свідоцтва [PERSON] винесена державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. 10 серпня 2017 року, а позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа П`ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту на ім`я [PERSON] недійсним, подана до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 14 серпня 2017 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, після чого копія позовної заяви з відміткою суду про отримання, подана державному нотаріусу 15 серпня 2017 року, що підтверджується штампом нотаріальної контори з вхідним реєстраційним номером 1781/02-14 (а.с.12-зворот), тому у нотаріуса не було підстав згідно п.4.13 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку для зупинення нотаріальної дії до вирішення справи судом. Пунктом 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку визначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно вимог п.5.1 глави 10 розділу ІІ Порядку при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку,

Outcome: dismissed