Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що із відповідача на її користь на підставі судового рішення від 14 травня 2004 року стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно із 21 січня 2004 року до їх повноліття. Разом із тим, відповідачем [PERSON] це судове рішення не виконувалося, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі - 25 600 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню із урахуванням неустойки. Просить суд: - стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам та неустойку за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі - 62 264 грн. 68 коп. У судовому засіданні відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначається про те, що про судове рішення на підставі якого із нього стягувалися аліменти йому нічого не було відомо. Про свій обов'язок щодо сплати аліментів він довідався лише у 2014 році. Просить суд: звільнити його від сплати заборгованості по аліментам. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала й просила їх задовольнити. При цьому вона пояснила, що відповідач [PERSON] знав про судове рішення та про свій обов'язок сплачувати аліменти, проте його не виконував. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. При цьому вони пояснили, що заборгованість по сплаті аліментів відповідача виникла не з його вини. Про судове рішення на підставі якого із відповідача стягувалися аліменти йому нічого не було відомо. Зустрічний позов просили задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, дослідивши зібрані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року (яке набрало законної сили) стягнуто із [PERSON], [INFO], уродженця м.Бровари Київської області, на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно з 21 січня 2004 року до їх повноліття (а.с.72). Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 29 червня 2006 року серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 367 від 29 червня 2006 року (а.с.12). Із довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції видно, що у цьому відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист № 2-1556 від 14 травня 2004 року, виданий Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову з 21 січня 2004 року й до досягнення дітьми повноліття. Аліменти нараховані за період із 01 січня 2004 року по 01 вересня 2014 року. Заборгованість станом на 01 вересня 2014 року складає - 25 600 грн. 00 коп. (а.с. 16-19). У судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази про те, позивач [PERSON] є її матір'ю, а відповідач [PERSON] - батьком. Із 2000 року батьки не проживають разом. Її батько до 2006 року проживав із своєю матір'ю, а в подальшому декілька разів змінював місце проживання. Її батько допомагав й допомагає їй та її брату матеріально, постійно надавав грошові кошти, придбавав речі. У 2007 році її батько був присутнім під час продажу квартири, мати йому про необхідність сплачувати аліментів нічого не повідомляла. У 2011 році також відбулася зустріч її батьків. Під час цієї зустрічі мати також не повідомляла батька про необхідність сплачувати аліменти. Її мати здавала в найм квартиру, де зареєстроване місце проживання батька. У 2006 році при ній передавалися матері грошові кошти за проживання у квартирі. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав покази про те, що [PERSON] не приймав участі у вихованні своїх дітей. Один раз бачилися. У виконавчу службу не їздили. [PERSON] аліментів на утримання дітей не сплачував. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав покари про те, що позивач [PERSON] є його мітір'ю, а відповідач [PERSON] - батьком. До 2007 року вони проживали у місті Києві. Із батьком бачився не часто. Коли переїхали проживати у місто Бровари Київської області, то зустрічатися вони почали частіше. Про те, що стягуються аліменти не знав. Довідався про це лише у 2014 році. Батько не переховувався. Мати здавала в найм житло. Був присутнім під час одержання мітір'ю грошових коштів за здачу в найм квартири. Про судове рішення щодо стягнення аліментів не знав. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частинами першою, третьою статті 181, статтею 183 того ж СК України способи виконання обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. За змістом частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Із урахуванням всіх обставин цієї цивільної справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам й пені за прострочення їх сплати задоволенню не підлягає через недоведеність заявлених позовних вимог. У судовому засіданні встановлено, що вина відповідача [PERSON] у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Відповідач не був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти на підставі судового рішення, оскільки в матеріалах справи, окрім іншого, відсутні дані про те, що його було повідомлено про існування рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року, а також про те, що на підставі цього судового рішення відкрите виконавче провадження, що має істотне значення. Надані позивачем [PERSON] копії матеріалів виконавчого провадження не містять жодних даних на підставі яких можна було б стверджувати про те, що відповідач [PERSON] із 2004 року по 2014 рік був повідомлений про існування цього виконавчого провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що заборгованість по аліментам та неустойку за прострочення аліментів вона має намір витратити на онуку. Суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам підлягає задоволенню, оскільки, як вже було наголошено вище, його вина у виникненні цієї заборгованості не встановлена. Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року [PERSON] оскаржив у 2015 році в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12 березня 2015 року залишено без змін рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року.

Outcome: approved