Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.08.2020 року [PERSON] отримав у неї в позику кошти в сумі 71856,00 грн. Отримані в позику кошти [PERSON] зобов`язався повернути не пізніше 30.09.2020 року. На підтвердження отримання вищезазначеної суми коштів та взяття на себе обов`язків щодо їх повернення [PERSON] надав позивачу письмову розписку. Факт одержання грошей боржник визнав у розписці, написаній відповідачем власноручно. Зазначає, що в порушення взятих на себе зобов`язань боржник не повернув борг у вказаний в розписці строк. Крім того, посилається на те, що сторонами у розписці було обумовлено, що у разі прострочення повернення грошових коштів [PERSON] зобов`язується сплатити 1% в день від суми боргу. Зазначаючи, що відповідач не повертає борг за договором, позивач просила суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 71856,00 грн., та пеню у розмірі 4311,36 грн., обраховану за період з 01.10.2020 року по 06.10.2020 року. Також просить стягнути з відповідача витрати про сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. У відзиві на позовну заяву, відповідач вимоги позову не визнав та зазначив, що між ним та позивачем 06.09.2019 року був укладений договір оренди квартири у м. Київ, яка належить позивачу. У зв`язку з наявною у нього заборгованістю зі сплати орендної плати перед позивачем [PERSON] , у серпні 2020 року родичі останньої змусили його написати розписку. Визнає, що розписка була написана ним власноручно, однак, як зазначає відповідач, грошові кошти він не отримував, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив, позивач посилається на те, що відповідачем не доведено жодними доказами того, що він грошові кошти не отримував, у відзиві не заперечується відповідачем те, що грошові кошти ним у строк до 24.08.2020 року не повернуті, у зв`язку з чим позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у якому викладені аналогічні відзиву обставини та обґрунтування. Ухвалою від 13.10.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову. 20.10.2020 року постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено судове засідання по справі з повідомленням сторін. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що позивач навмисно затримує відправку на адресу відповідача заяв по суті, а також через те, що відповідач територіально знаходиться у м. Київ. Розглянувши заяву відповідача, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки в своїй заяві відповідач не повідомив поважні причини своєї неявки, та не обґрунтував необхідність відкладення судового засідання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі ст. 211. п.3 ч.1 ст. 223 ЦПК України, без фіксування судового процесу технічними засобами, відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Згідно розписки від 24.08.2020 року [PERSON] отримав в якості позики грошові кошти в сумі 71856,00 грн. від [PERSON] та зобов`язався повернути усю суму позики не пізніше 30.09.2020 року. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 24.08.2020 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив факт написання розписки, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Посилання відповідача про те, що він написав розписку під тиском та не отримував кошти, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Укладений договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а тому у суду не має підстав для прийняття доводів відповідача. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики та строк визначений договором не повернув позивачу суму боргу, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за договором позики від 24.08.2020 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 71856,00 грн. Щодо вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань, то суд виходить з наступного. У розписці від 24.08.2020 року сторонами було обумовлено, що у разі прострочення повернення грошових коштів [PERSON] зобов`язується сплатити 1% в день від суми боргу. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ст.551 ч.2-3 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, суд враховує, що відповідач суму позики у розмірі 71856,00 грн. повинен був повернути не пізніше 30.09.2020 року, 1 % від зазначеної суми складає 718,56 грн. Сума пені обчислена позивачем, розрахунок якої додано до позовної заяви, за період з 01.10.2020 року по 06.10.2020 року, та складає 4311,36 грн. (6*718,56 грн.). Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, альтернативного розрахунку суду не надано, а отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню, оскільки відповідно до розписки від 24.08.2020 року сума позики відповідачем у строк до 30.09.2020 року не була повернута позивачу, а згідно умов розписки відповідач взяв на себе зобов`язання сплати 1% в день від суми позики у разі прострочення виконання зобов`язання про повернення суми позики. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved