Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в загальній сумі 59603 грн. 36 коп., яка утворилася за двома договорами банківського вкладу: №003-14558-131014 від 13 жовтня 2014 року та № 007-14524-121214 від 12 грудня 2014 року. Під час провадження у справі неодноразово змінював та уточнював свої вимоги. Відповідно до остаточно зменшених вимог просив стягнути з відповідача борг в загальній сумі 31838 грн. 68 коп. Тільки за договором банківського вкладу №003-14558-131014 від 13 жовтня 2014 року Вказував, що 13 жовтня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством Дельта Банк був укладений договір №003-14558-131014 банківського вкладу (депозиту), згідно з яким він вніс на депозитний рахунок цього банку грошові кошти в сумі 20000 грн. строком по 12 листопада 2014 року з можливістю продовження дії договору та вкладу, але не більше ніж на два терміни. Вказуючи, що після закінчення дії договору на його звернення до банку 12 січня 2015 року депозит йому не був повернутий, а він його отримував спочатку невеликими частинами, а потім основний залишок в сумі отримав у червні 2015 року, просив стягнути з відповідача на свою користь борг за користування його коштами, залученими як банківський вклад, в сумі 31838 грн. 68 коп., що складється із боргу по процентам в сумі 606 грн. 18 коп., боргу із трьох відсотків річних у сумі 81 грн. 02 коп. та інфляційних втрат в сумі 1578 грн. 57 коп., нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, та пені, нарахованої відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в сумі 29 572 грн. 91 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи, оскільки позивач проти цього не заперечує, а доказів достатньо для розгляду справи по суті, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За правилами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Так, 13 жовтня 2014 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» у простій письмовій формі був укладений договір банківського вкладу №003-14558-131014 (вклад «Лояльний»), відповідно до якого позивач розмістив на депозитному рахунку цього банку вклад в національній валюті України в сумі 20000 грн., терміном по 12 листопада 2014 року включно, з нарахуванням 21 % річних (пп. 1.1.-1.4 договору - а.с. 5). За положеннями п. 1.11. договору дія вкладу могла бути продовжена на той же строк, але не більше ніж на два строки підряд. При цьому у разі кожного такого продовження процентна ставка збільшувалася кожного разу на 1 % річних. 12 січня 2015 року, після закінчення двох строків, на який продовжувалася дія договору, позивач звернувся до банку з проханням повернути йому вклад. Однак вклад йому не був повернутий відразу, а повертався невеликими частинами. 3 березня 2015 року, на підставі постанови НБУ № 150 від 2 березня 2015 року та рішення № 51 від тієї ж дати виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладу фізичних осіб, в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію. На той час позивачу було повернуто лише 1629 грн. 14 коп. з банківського вкладу. Його залишок в сумі 18370 грн. 86 коп. йому був повернутий лише 12 червня 2015 року. Це свідчить про порушення відповідачем договірних зобовязань та вимог вищенаведених норм чинного законодавства, а тому позивач має підстави порушувати питання про покладення відповідальності на банк за невиконання ним своїх грошових зобовязань. Зокрема, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати збитки, якщо інше не встановлено законом. За змістом спеціальних правових норм, якими врегульовані правовідносини банківського вкладу (глави 71 та 72 ЦК України) відсутня заборона щодо забезпечення належного виконання зобов'язання неустойкою. З договору банківського вкладу вбачається, що сторони не узгоджували конкретні випадки порушення зобовязань та види відповідальності за це. Втім, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Також, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, а саме доведеності факту порушення відповідачем зобов'язань по своєчасному поверненню позивачу суми вкладу, то наявні підстави для стягнення неустойки та інших видів боргових зобов'язань, що виникли за час користування банківським вкладом. Позивачем надано розрахунки боргів, які слід стягнути з відповідача, а саме: 3% річних, пені, інфляційних втрат та відсотків. Судом ці розрахунки в межах заявлених вимог перевірені, а відповідачем не спростовані. За період з 12 січня по 2 березня 2015 року розмір 3% річних складає 81 грн. 02 коп., інфляційні втрати 1578 грн. 57 коп., проценти 621 грн. 17 коп. (23% річних), пеня 29 572 грн. 91 коп. Разом з тим, неустойка за порушення зобов'язань за договором банківського вкладу занадто велика і близько у десять разів перевищує розмір розрахованих 3% річних, процентів та інфляційних втрат. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням цих положень закону та положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, а також ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 2 000 грн. 00 коп. Відповідач та позивач звільнені від сплати судового збору.

Outcome: partial