Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

у жовтні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO], уродженки м. Києва, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS]) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування у розмірі 16538 (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять вісім гривень) 22 коп. та стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму судового збору у розмірі 1600 грн 00 коп. Обґрунтовує свої позовні вимоги, тим що 08.04.2015 приблизно о 08 год. 10 хв. трапилася дорожньо-транспортна з вини відповідача, проте на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в той час як у другої сторони цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно полісу №АІ/1116982, внаслідок чого позивач відшкодував потерпілій стороні завдану матеріальну шкоду відповідно до положень п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відповідно до згідно ст. 1191ЦК України та п.38.2.1 Закон упередбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 09.01.2018 та 23.02.2018 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 49, 51-53). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила стягнути лише частину страхового відшкодування від зазначеної суми. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 08.04.2015 о 08 год. 10 хв., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на перехресті вул. Саксаганського та вул. Шота Руставелі не надала дорогу транспортному засобу, що закінчував рух через перехрестя та перед початком руху не переконалася, що це буде безпечно, що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим порушила п.п. 16.5, 10.1 ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП України Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2015 відповідача визнано винною та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 6, 7). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП транспортний засіб «Ніссан» р.н. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «УПСК» згідно полісу №АІ/1116982 строк дії якого з 31.05.2014 по 30.05.2015 (а.с. 5). [PERSON] 05.06.2015 повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, а також подав заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 4). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно звіту №4602/05/15 складеного ТОВ «Сател Груп» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Ніссан» р.н. [NUMBER] складає 18992 грн 61 коп. (а.с. 13-40). У зв'язку із настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно платіжного доручення №5523 від 30.05.2015 сплатило потерпілій суму страхового відшкодування у розмрі 15827 грн 18 коп. (а.с. 10). Також ТМСБУ поніс витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 711 грн 04 коп., що підтверджується платіжним дорученням №СФ-0000170 від 11.11.2015 та актом викоанних робіт (а.с. 8, 9). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. 21.03.2016 МТСБУ звернувся до [PERSON] із листом №3/1-05/714 про компенсацію витрат у добровільному порядку, який залишено без задоволення (а.с. 41). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1600 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved