Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просив визнати останню такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] в зв»язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання чи місця перебування фізичної особи, зареєстрованої у встановленому законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 25.03.1999 року. В даній квартирі він був зареєстрований разом з колишньою дружиною [PERSON]. 21.09.2015 року шлюб між подружжям розірвано. З цього часу колишня дружина не проживає в даній квартирі, в квартирі речі, що їй належать, відсутні, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом ТОВ «Житлорембудсервіс» №434 від 06.06.2016 року. Відповідач з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в добровільному порядку, незважаючи на факт не проживанням не знявся та залишається бути зареєстрованим, що спричиняє власнику незручності та додаткові витрати на комунальні послуги. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ ст. 391 ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 вищевказаного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. На підставі встановлених в судовому засіданні обставин та підстав, беручи до уваги відсутність відповідача в спірній квартирі понад 6 місяців, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved