Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона є студенткою 1 року освітнього рівня «магістр», денної форми навчання факультету психології. Київського національного університету імені [PERSON] з 01.09.2016 року, з терміном навчання до 30.06.2018 року. Всі обовязки щодо її утримання та виховання несе самостійно її мати. Зазначає, що стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати її та надавати матеріальну допомогу. Оскільки, відповідач матеріальної допомоги не надає, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Суду пояснила, що навчається на бюджетній формі навчання, отримує стипендію в розмірі 825 грн. щомісячно, однак коштів не вистачає, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] Леонідівни29 березня [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 026028, виданого 7 квітня 1995 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану. (а.с. 6). Згідно Свідоцтва про зміну імені від 16 серпня 2011 року, [PERSON] змінила прізвище на «Голубовська», про що в Книзі реєстрації зміни імені 16 серпня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 4, що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії І-ТП № 002427, виданого 16 серпня 2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області. (а.с.7). З довідки № 016/349 від 02 вересня 2016 року, виданої Київським національним університетом імені [PERSON] факультет психології IV рівня акредитації вбачається, що [PERSON], навчається на 1 році освітнього рівня «магістр», денної форми навчання факультету психології Київського національного університету імені [PERSON] з 01 вересня 2016 року. Дата закінчення навчання 30 червня 2018 року. (а.с.9). Виконавчий комітетом Фастівської міської ради Київської області 12 вересня 2016 року було видано Довідку за № 5793 на ім.»я [PERSON], 29 березня 1995 року, з якої вбачається, що остання проживає [INFO], з її слів вона знаходиться на утриманні матері [PERSON], [INFO]. (а.с.10). В судовому засіданні суду стало відомо, що 01 жовтня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується поясненнями позивача, копією свідоцтва про шлюб від 01 жовтня 2016 року, серії I-ОК № 204951 та копією паспорта серія СТ 511201. (а.с.24, 25). Правові відносини щодо утримання батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, регулюються нормами ст.ст.199 та 200 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно із ст.199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними 23-х років, за умови, що вони (батьки) можуть надавати таку допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має сама дитина, або той з батьків, з ким ця дитина проживає. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, однією з основних умов виникнення у батька (батьків) обов'язку утримувати повнолітню дитину, яка навчається, є наявність можливості надання такої допомоги. Пунктом 4 статті 55 та 1 ст. 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї та повинні матеріально підтримувати один одного. Позивачем в судовому засіданні доведена та обставина, що вона є повнолітньою дочкою відповідача та продовжує навчання. Однак, достовірних відомостей про наявність у відповідача роботи, а також отримання них доходу (заробітку), позивачем всупереч вимог ст. 10, 11 та 60 ЦПК України суду не надано. Не встановлено таких відомостей і судом. Таким чином, враховуючи те, що позивач не довела ті обставини на які посилалася при подачі позову до суду, та те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, а Сімейним кодексом України передбачено, що чоловік та дружина повинні матеріально підтримувати один одного, суд вважає за необхідне відмовити у в задоволенні позову. Відповідно до ст.ст. 6, 55, 75, 182, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed