Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У квітні 2013 року позивачка звернулася з зазначеним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з червня 2006 року по жовтень 2010 року За сумісні кошти у вересні 2010 року вони придбали автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номер [NUMBER], вартістю 49 950,00 грн. Просила суд встановити факт перебування у шлюбних відносинах з відповідачем та стягнути з нього грошову компенсації вартості ? частки спірного автомобіля в розмірі 20 000 грн. 12 серпня 2013 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила встановити, що вона і відповідач проживали як чоловік та жінка без шлюбу в період з червня 2006 року по жовтень 2010 року, а також провести розподіл вказаного автомобіля, стягнувши на її користь половину його вартості, що складає 24 975,00 грн., залишивши автомобіль за відповідачем. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 18 грудня 2013 року позов [PERSON] задоволено повністю. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по жовтень 2010 року. Поділено спільно набуте майно - легковий автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 24 975 грн. Автомобіль залишено у користуванні та розпорядженні [PERSON] На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права. В обґрунтування своїх вимог вказує, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний в кінці січня 2010 року. До розірвання шлюбу він постійно мешкав зі своєю сім'єю. В червні 2010 року почав зустрічатися з іншою жінкою, з якою вони зареєстрували шлюб у січні 2011 року. У зв'язку з чим, зазначає, що факт сумісного проживання однією сім'єю з [PERSON], починаючи з червня 2006 року, є неможливим, оскільки він був у зареєстрованому шлюбі. Зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на показаннях свідків, проте вони не обізнані щодо конкретної дати, з якої можливо встановити припинення взаємовідносин з позивачкою. Звертає увагу на те, що спірний автомобіль був придбаний ним 25 вересня 2010 року, але позивачкою не надані доказі відносно того, що сторони по цей час проживали однією сім'єю. Вказує, що його мати - [PERSON] отримала одноразову страхову виплату в зв'язку із загибеллю його вітчима в сумі 95 000 грн. 24 вересня 2010 року [PERSON] передала гроші йому, за які він придбав автомобіль 25 вересня 2010 року. Факт зняття грошей в банку підтверджений довідкою про рух коштів по рахунку [PERSON], а факт передання матір'ю йому необхідної суми - розпискою. На думку відповідача, наведені обставини виключають причетність [PERSON] до придбання спірного автомобіля та мають суттєве значення у справі. Проте, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у залученні до справи зазначених доказів. Представник відповідача - [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. Позивачка, повідомлена про час та місце розгляду справи телефонограмою та судовою розпискою з рекомендованим поштовим повідомленням, не з'явилася та подала заяву про відкладення розгляду справи на два місяця у зв'язку зі станом здоров'я. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню. Згідно п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Суд першої інстанції встановив, що позивачка [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з червня 2006 року по жовтень 2010 року. Сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та разом займалися підприємницькою діяльністю. Під час сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] був придбаний автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER]., вартість якого складає 49 950,00 грн. Факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу суд встановив на підставі показань свідків, що були допитані у судовому засіданні. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про доведеність факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю. Вирішуючи питання про розподіл спільно набутого майна, суд стягнув на користь позивачки ? частини його вартості - 24 975 грн. та залишив спірний автомобіль у користуванні і розпорядженні відповідача. Погодитися за даними висновками районного суду не можливо, оскільки вони не ґрунтуються на законі та обставинах справи. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в 20 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. Отже, якщо сторони й перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення статті 74 СК України на ці правовідносини не поширюється. Зі свідоцтва про розірванню шлюбу вбачається, що відповідач [PERSON] знаходився у шлюбі з [PERSON] до 23 січня 2010 року, тому суд першої інстанції помилково встановив факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах у період, починаючи з червня 2006 року. Факт сумісного проживання у період з 23 січня 2010 року до жовтня 2010 року позивачка підтверджувала показаннями свідків, які є заінтересованими особами, а саме: свідки [PERSON] та [PERSON] є батьками її колишнього чоловіка, [PERSON] - її матір'ю, а [PERSON] - сусідкою. Свідок [PERSON] підтвердила лише факт ведення сумісної підприємницької діяльності. Тому показання вказаних свідків, що були допитані судом за клопотанням позивачки не можна прийняти до уваги, як докази на підтвердження факту сумісного проживання та ведення спільного господарства з відповідачем під час придбання спірного автомобіля. Згідно ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). України, Проте, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач надав суду докази на підтвердження того, що автомобіль було придбано за його особисті кошти, які надала йому мати. (а. с. 46 - 47) Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, позивачка не довела факту придбання спірного майна за спільні кошти під час сумісного проживання у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Наведені обставини є підставами для відмови у задоволенні позову. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed