Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обґрунтовуючи свій позов наступним. 23 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1543. 06.06.2014 року між сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1778. Відповідно до вказаних договорів позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 500 000 грн., на строк з 23 травня 2013 року по 01 липня 2014 року. Крім того, в рахунок забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики між сторонами також було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого відповідачка, як іпотекодавець, передала позивачу, як іпотекодержателю квартиру [ADDRESS], що належала відповідачу. 11 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний договір про розірвання договору позики, укладеному між позивачем та відповідачем 23.05.2014 року, та розірвання договору іпотеки, укладеному між тими ж сторонами. Вказаний договір був укладений між сторонами у зв'язку повним виконанням позичальником своїх зобов'язань, яке фактично відбулось 11.03.2015 року, тобто у день підписання вказаного договору. Позивач вважає, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, своєчасно не повернув суму позики, а отже позивач відповідно до вимог ЦК України має право на стягнення з відповідача боргу. З посиланням на вимоги ст.ст. 525, 530, 614, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 23 травня 2014 року у розмірі 748 116, 43 грн., яка складається з інфляційних втрат в розмірі 537 500 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 51 986 грн. 30 коп., а також пені у розмірі 158 630 грн. 13 коп., та судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов у повному обсязі, та просили його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що він дійсно передавав кошти у загальному розмірі 2 500 000 грн. особисто відповідачці після підписання вказаних договорів позики. Зазначив, що з пропозицією про укладення договорів до нього зверталась відповідачка, яку він знає з початку 2014 року, та він погодився позичити їй кошти тільки за умови укладення між сторонами договору іпотеки квартири, оскільки вважав, що у разі невиконання відповідачкою умов договору позики, він зможе повернути кошти за рахунок реалізації предмету іпотеки. Оскільки відповідачка не вчасно повернула позичені кошти, а у цей період часу відбулось суттєве знецінення гривні, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідачки інфляційних втрат, стягнення з відповідачки 3% річних від простроченої суми, та стягнення пені. Просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, та показав, що дійсно між сторонами були укладені вказані договори, але їх укладення було пов'язано з існуванням між сторонами бізнес-проектів, та через суперечки, які виникли між сторонами, їх реалізація не була завершена. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач не має права на стягнення з відповідача суми боргу за прострочення виконання зобов'язання, оскільки між сторонами був укладений договір про розірвання договорів позики та іпотеки, якими позивачем було підтверджено, що ним у повному обсязі були отримані кошти. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, звернулася до суду з заявою, в якій просила проводити розгляд справи без її участі. З письмових пояснень відповідачки вбачається, що відповідачка не заперечила проти існування між сторонами виниклих правовідносин. Оскільки договори позики та іпотеки були розірвані, та позивач підтвердив отримання коштів 11.03.2015 року, та не пред'являв до неї будь-яких додаткових претензій з приводу несвоєчасного виконання боргового зобов'язання, вважає, що у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення з неї додаткових коштів за порушення термінів виконання договорів позики. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 23 травня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000 грн. строком з 23 травня 2014 року по 06 червня 2014 року включно. Відповідно до умов договору грошові кошти будуть передані позичальнику після підписання даного договору в строк по 23 травня 2014 року. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1543. (а.с. 6). 06.06.2014 року між сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору позики від 23 травня 2014 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 2 500 000 грн. строком з 23 травня 2014 року по 01 липня 2014 року включно. Відповідно до умов договору грошові кошти будуть передані позичальнику після підписання даного договору, з яких 1 200 000 грн. в строк по 23 травня 2014 року, та 1 300 000 грн., згідно з графіком, що зазначений у заяві. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романюк О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1778. (а.с. 7). Крім того, в рахунок забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, 23 травня 2014 року між сторонами також було укладено договір іпотеки квартири, та договір № 1 від 06 червня 2015 року про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 23 травня 2014 року, відповідно до умов яких відповідачка, як іпотекодавець, передала позивачу, як іпотекодержателю квартиру [ADDRESS], що належала відповідачу. (а.с. 8-12). 11 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про розірвання договору позики від 23 травня 2014 року, укладеному між позивачем та відповідачем 23.05.2014 року, та розірвання договору іпотеки, укладеному між тими ж сторонами. (а.с. 13-14). Вказаний договір був укладений між сторонами у зв'язку повним виконанням позичальником своїх зобов'язань, яке фактично відбулось 11.03.2015 року, тобто у день підписання вказаного договору. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 вересня 2012 року у справі № 6-37 цс 15 і що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Посилання відповідача на укладення між сторонами договору від 11 березня 2015 року не свідчить про те, що позивач підписанням вказаного договору втратив право на стягнення з відповідачки грошових сум, а свідчить тільки про те, що відповідач виконав свої зобов'язання за договором позики з порушенням терміну його повернення. Показання свідка [PERSON] про наявність між сторонами інших правовідносин, а саме бізнес-проектів які існували між сторонами, не знайшли свого об'єктивного підтвердження. Судом встановлено, що належне виконання договору позики відбулося 11 березня 2015 року, тобто позивач має право на отримання від відповідача грошових сум, передбачених ст. 625, 1048 ЦК України внаслідок порушення відповідачем встановленого договором позики строку повернення. За наданим позивачем розрахунком, відповідачка має сплатити на його користь за період прострочення виконання зобов'язання, яке становило 253 дні (з 02 липня 2014 року по 11 березня 2015 року) суму у розмірі 748 116, 43 грн., яка складається з інфляційних нарахувань у розмірі 537 500 грн., трьох процентів річних у розмірі 51 986, 30 грн., та процентів (пені) на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 158 630, 13 грн. (а.с. 83). Розрахунок наданий позивачем перевірений судом, є вірним та відповідає вимогам закону. З огляду на наведене суд приймає рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у повному обсязі, заявлених позивачем позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 3775, 80 грн.

Outcome: approved