Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, до Головного державного виконавця управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.Г., Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 07.10.2011 року на прилюдних торгах з реалізації квартири [ADDRESS] , замовником яких було УДВС Головного управління юстиції у м. Києві, її було визнано переможцем вказаних торгів. 13.10.2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скиба О.В., на підставі акту державного виконавця від 11.10.2011 року про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, видав на її ім`я свідоцтво про право власності на трикімнатну квартиру за вказаною адресою. У подальшому, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.12.2012 року результати прилюдних торгів, проведених 07.10.2011 року, протокол №1011258/2 від 07.10.2011 року та свідоцтво про право власності від 13.10.2011 року про право власності на вказану квартиру визнано недійсними та скасовано акт державного виконавця про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах. У зв`язку з чим, оскільки позивачем було сплачено на депозитний рахунок УДВС Головного управління юстиції у м. Києві грошові кошти у розмірі 1 548 022, 03 грн., позивач звернулась до останнього з вимогою повернути кошти. Разом з тим, їй було відмовлено у виплаті грошових коштів, посилаючись на те, що при вирішенні спору про визнання прилюдних торгів недійсними прямо не передбачено повернення коштів, тобто не застосовано двосторонню реституцію. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з позовом про захист своїх прав. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року зобов`язано відділ примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у м. Києві повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1 548 022,03 грн., з підстав, передбачених положеннями ст. 1212 ЦК України. 18.02.2015 року грошові кошти були перераховані на рахунок позивача. Позивач вважає, що оскільки вона звернулась до Головного управління юстиції у м. Києві про повернення коштів 01.07.2014 року, то останні повинні були повернуті до 08.07.2014 року включно, тобто в семиденний строк з моменту звернення, встановлений ст. 530 ЦК України, при цьому кошти були повернуті 18.02.2015. Тому, позивач вважає, що внаслідок незаконних дій державного виконавця їй завдано матеріальну шкоду. У зв`язку з чим, на підставі ст. 625, 1214 ЦК України просить стягнути з відповідачів на її користь за період з 09.07.2014 року по 17.02.2015 року 3% річних від простроченої суми у розмірі 28 500,57 грн. та інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 238 287,80 грн., що разом складає 266 788,37 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд справи на 02.06.2016 року (т.1 а.с. 27). 21.06.2016 року через канцелярію суд від представника Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві Грицун Т.Г. надійшли письмові заперечення на позов, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, посилаючись на те, що відділом примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у м. Києві, на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року, 18.02.2015 року позивачу було перераховано грошові кошти у розмірі 1 548 022, 03 грн. Таким чином вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з зобов`язанням повернути грошові кошти, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Крім того, зазначив, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини та жодної шкоди позивачу не завдавала (т.1 а.с.40-43). 16.08.2016 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] , відповідно до яких зазначив, що твердження представника Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України є безпідставними, оскільки сплачені позивачем кошти відповідач отримав без достатньої правової підстави, так як прилюдні торги визнано недійсними, тобто сплачені кошти в даному випадку є безпідставно набутим майном, а тому в цій ситуації кошти ніяк не можуть бути товаром (т.1 а.с. 52-53). 17.08.2016 року у судовому засіданні представник відповідача Кантемір В.І. надав письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 59-64), згідно з якими просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень та реалізації арештованого органами ДВС майна врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення та реалізації в ході його виконання арештованого майна боржника, то до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, зазначив, що посилання позивача на ст. 1212, 1214 ЦК України є також помилковими, оскільки після набрання законної сили рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року, органом ДВС грошові кошти були негайно перераховані позивачу, а відтак будь-якого зволікання з перерахуванням коштів після рішення суду не було. Також звернув увагу суду, що вказані грошові кошти ніколи не знаходились на рахунку Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, а знаходились на депозитному рахунку Головного управління юстиції у м. Києві, до якого позивач жодного разу за поверненням коштів не зверталась. Також під час судового засідання представником третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві надано письмові заперечення на позов (т.1 а.с. 56-58), відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Крім того, зазначив, що Головне територіальне управління юстиції у м. Києві ніколи не мало будь-яких договірних чи позадоговірних відносин з позивачем. 07.09.2016 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] , відповідно до яких вважає письмові заперечення відповідача та третьої особи надуманими та необґрунтованим (т.1 а.с.86-88). Ухвалою суду від 12.10.2016 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та замінено первісного відповідача Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на належного відповідача головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магду С.Г. та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с.100-101). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 08.11.2016 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва (т. 1 а.с.110-111). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 26.01.2017 року (т.1 а.с.117). 26.01.2017 року під час судового засідання відповідачем - головним державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. надала письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 134-136), згідно з якими просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою для відмови відділом примусового виконання рішень у поверненні коштів в сумі 1 5487 022,03 грн. позивачу було те, що в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 19.12.2012 року, яким визнано результат прилюдних торгів, проведених 07.10.2011 року, протокол №1011258/2 від 07.10.2011 року та свідоцтво про право власності від 13.10.2011 року на вказану квартиру визнано недійсними та скасовано акт державного виконавця про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, не застосовано реституцію, внаслідок чого були відсутні правові підстави для перерахування органом ДВС вказаних грошових коштів позивачу, тобто судом не було вирішено їх долю, про що неодноразово було повідомлено позивача письмовими відповідями. Крім того, на особистому прийомі представнику позивача начальником відділу примусового виконання рішень [PERSON] було роз`яснено про необхідність звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності прилюдних торгів, після чого кошти негайно буде перераховано на вказаний позивачкою рахунок. Також зазначила, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення та реалізації під час його виконання арештованого майна боржника, то до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, а саме ст. 625 ЦК України. Крім того, помилковими також є посилання позивача на ст. 1211, 1214 ЦК України, оскільки після набрання законної сили рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року органом ДВС грошові кошти негайно були перераховані позивачу, а ст. 1214 ЦК України передбачає право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави, а відтак у позивача були відсутні будь-які правові підстави для посилання на дані норми, так як не було будь-якого зволікання з перерахуванням коштів після рішення суду. Крім того, ст. 536 ЦК України передбачає нарахування процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, законом або іншим актом цивільного законодавства. З огляду на те, що в даному випадку немає договору, закону чи іншого акту цивільного законодавства на підставі якого могли бути нараховані проценти. Також 26.01.2017 року у судовому засіданні представник відповідача Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кантемір В.І. надав письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 137-138), які є аналогічними письмовим запереченням, наданих під час судового засідання 17.08.2016 року. У зв`язку з закінченням строку повноважень судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. після проведення повторного автоматичного розподілу ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Грегуль О.В. від 24.03.2017 року цивільну справу № 760/6938/16-ц прийнято до свого провадження (т. 1 а.с. 202). 12.12.2017 року в судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи уточненої позовної заяви в новій редакції, яка була прийнята судом до розгляду (т. 2 а.с. 1-6). Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2018 року цивільну справу № 760/6938/16-ц передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (т. 2 а.с. 32-33). Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року цивільна справа прийнята до розгляду за правилами позовного (загального) провадження та підготовче засідання призначено на 12.06.2018 року (т.2 а.с. 42). 08.06.2018 року на адресу суду від представника відповідача Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кантеміра В.І. надійшли письмові заперечення на позов з урахуванням уточнених позовних вимог (т. 2 а.с. 47-49), які є аналогічними письмовим запереченням, наданих під час судового засідання 17.08.2016 року та 26.01.2017 року. Також, 08.06.2018 року на адресу суду від відповідача головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магди С.Г. письмові заперечення на позов з урахуванням уточнених позовних вимог (т. 2 а.с. 51-56), які є аналогічними письмовим запереченням, наданих під час судового засідання 26.01.2017 року. Ухвалою суду від 12.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.09.2018 року (т. 2 а.с. 66). 15.06.2018 року на адресу суду від представника відповідача Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кантеміра В.І. надійшов відзив на позов (т. 2 а.с. 74-76), який є аналогічним письмовим запереченням, наданих під час судового засідання 17.08.2016 року, 26.01.2017 року та 08.06.2018 року. 05.07.2018 року через канцелярію суду від представника третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві Грицун Т.Г. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що обов`язок з повернення позивачу коштів виник у відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві після набрання законної сили судового рішення у справі № 760/24541/14-ц, тобто 02.02.2015 року, а кошти були повернуті позивачу 18.02.2015 року, відтак відсутні підстави для визнання бездіяльності протиправної відсутні (т. 2 а.с. 80-83). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов з урахуванням уточнених позовних вимог. Представники відповідача Кантемір В.І., Магда С .В. в судовому засіданні заперечили щодо позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладені в письмових запереченнях та відзиві на позов обставини. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Як встановлено судом, головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві постановою від 29.11.2010 року відкрито виконавче провадження (ВП №22909953) з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №4204, виданого 13.05.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у розмірі 5 793 866,15 грн. Під час примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса були проведені прилюдні торги по реалізації арештованого майна (предмета іпотеки), за результатами яких переможцем прилюдних торгів визначено [PERSON] , ціна продажу 1 595 899,00 грн., про що свідчить наявна у матеріалах справи копія протоколу №1011258/2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить [PERSON] , затвердженого директором філії 10 ПП «Нива-В.Ш.» [PERSON] 07.10.2011 року. У подальшому головним державним виконавцем складено акт державного виконавця про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, який затверджено начальником підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 11.10.2011 року, яким визначено, що сума - 1 548 022,03 грн. - внесена повністю на депозитний рахунок Головного управління юстиції у м. Києві, гарантійний внесок в розмірі 47 876,97 грн. залишається Філії 10 Приватного підприємства «Нива - В.Ш.» в рахунок оплати наданих ним послуг з реалізації майна, а також те, що даний акт є підставою для подальшого оформлення переможцем торгів права власності на придбане майно. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.12.2012 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2012 року скасовано та постановлено нове рішення, яким визнано результат прилюдних торгів, проведених Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» 07.10.2011 року з реалізації квартири [ADDRESS] та протокол № 1011258/2 від 07.10.2011 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна недійсним, скасовано акт державного виконавця про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, визнано недійсним свідоцтво від 13.10.2011 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скиба О.В., за реєстровим № 2149 про право власності [PERSON] на казану квартиру, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (з урахуванням ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30.01.2013 року у вказаній справі про виправлення описки). Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово зверталась до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявами про повернення грошових коштів у розмірі 1 548 022,03 грн., які позивач перерахувала як переможець прилюдних торгів на рахунок Головного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується випискою з рахунку № [NUMBER] від 10.10.2011 року (т.1 а.с. 148). Листами за підписом начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Кантеміра В.І. від 07.07.2014 року та 12.08.2014 року повідомлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.12.2012 року не передбачено повернення позивачу грошових коштів в сумі 1 548 022,03 грн., оскільки судом не застосовано двосторонню реституцію при визнанні прилюдних торгів недійсними та роз`яснено [PERSON] про можливість звернення до суду з відповідним позовом про повернення грошових коштів на її користь (т.1. а.с. 11-12). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року у справі № 760/24541/14-ц стягнуто з депозитного рахунку Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 548 022,03 грн. (т.1. а.с. 17-19). Вказаним рішенням суду встановлено, що грошові кошти у розмірі 1 548 022,03 грн., внесені позивачем за результатами прилюдних торгів, знаходились на рахунку відповідача без достатніх правових підстав, які на підставі ст. 1212 ЦК України вважаються безпідставно набутими коштами. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. Головним управлінням юстиції, на виконання рішення суду, перераховано на рахунок позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 548 022,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 06.02.2015 року та вказана операція проведена банком згідно відмітки 18.02.2015 року (т.1 а.с.191). Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які посилався позивач в обґрунтування свого позову про стягнення коштів за тривале неповернення безпідставно набутого майна, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Враховуючи, що положеннями ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено відповідальність за безпідставне одержання чи збереження грошей - нарахування процентів за користування ними, то положення ст. 625 ЦК України до вказаних правовідносин не застосовується. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2491цс15. Враховуючи викладене, суд дійшов виснвоку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за безпідставне користування коштами та інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Разом з тим, такі позовні вимоги на підставі ст. 536 ЦК України позивачем не заявлено та ніяких обставин для застосування цієї норми права у справі не наведено і доказів не надано, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України при розгляді справи не вправі вийти за межі заявлених ними вимог. Крім того, суд відхиляє доводи позивача про поширення на вказані правовідносини положень ст. 530 ЦК України та як наслідок - стягнення 3% річних та інфляційних втрат з часу пред`явлення позивачем вимоги до відповідача, оскільки положення ст. 530 ЦК України стосується строку виконання зобов`язань (що пов`язується з певним строком, подією, яка має неминуче настати, моментом пред`явлення вимоги). У вказаному випадку вимоги позивача про повернення коштів не є строком у розумінні положень ст. 530 ЦК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, йому не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed