Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по витратах на службове відрядження, в обґрунтування якого вказав, що він з 01.12.2010 року працював у відповідача на посаді водія легкового автомобіля. 01.07.2013 року переведений водієм автотранспортних засобів, а 14.04.2015 року був звільнений на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України. Працюючи на підприємстві, він постійно залучався до виконання службових відряджень. На теперішній час відповідач не оплатив йому витрати, які він поніс в звязку зі службовим відрядженням. Так, відрядження до м.Дніпропетровськ 31.07.2014 року склало 2581,75 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001029; відрядженням до м.Дніпропетровськ 27.08.2014 року на суму 1969,00 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001086; відрядженням до м.Дніпропетровськ та м.Кременчук 01.09.2014 року, що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001094; відрядження до м.Дніпропетровськ 07.10.2014 року на суму 1986,32 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001154; відрядження до м.Дніпропетровськ 13.10.2014 року на суму 2029,00 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС б/н. Всього сума витрат складає 12938,90 грн., які відповідачем до теперішнього часу не сплачені. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по витратах на відрядження в розмірі 12938,90 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 01.12.2010 року був прийнятий на роботу до ПрАТ «Азовелектросталь» на посаду водія легкового автомобіля. 01.07.2013 року переведений водієм автотранспортних засобів, а 14.04.2015 року був звільнений на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Працюючи на підприємстві, він постійно залучався до виконання службових відряджень. Відповідно до інформаційного листа, наданого позивачем щодо не відшкодованих сум за відрядженнями вбачається, що ПрАТ «Азовелектросталь» не сплатило позивачу витрати, які він поніс в звязку зі службовим відрядженням на загальну суму 12938,90 грн., а саме: відрядження до м.Дніпропетровськ 31.07.2014 року склало 2581,75 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001029; відрядженням до м.Дніпропетровськ 27.08.2014 року на суму 1969,00 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001086; відрядженням до м.Дніпропетровськ та м.Кременчук 01.09.2014 року, що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001094; відрядження до м.Дніпропетровськ 07.10.2014 року на суму 1986,32 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС00001154; відрядження до м.Дніпропетровськ 13.10.2014 року на суму 2029,00 грн., що підтверджується розпорядженням про відрядження №АЭС б/н. Всього сума витрат складає 12938,90 грн. Згідно із ст.121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998 року №59 (із змінами та доповненнями) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №98 від 02.02.2011 року «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», до складу витрат на відрядження відносяться також витрати не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у звязку з таким відрядженням у межах території України, але не більше як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що діяв для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, в розрахунку на добу, у відповідності до підпункту 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 ПК України. Згідно із п.7 постанови КМУ №98 від 02.02.2011 року за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті; на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; а побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; на користування постільними речами в поїздах. Сума витрат на відрядження, не підтверджених документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати) в разі відрядження в межах України визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинним документами виходячи з розрахунку 30 грн. на добу. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими до суду доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved