Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

у жовтні 2014 року представник Одеського державного університету внутрішніх справ (надалі - ОДУВС) звернувся до суду даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2013 році [PERSON] був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» до ОДУ, був поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання та присвоєно звання «рядовий міліціонер». Відповідно до указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постанови КМУ від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному МВС України в АРК» з іншої сторони, та громадянином [PERSON], [INFO], був укладений Договір про підготовку фахівця в ОДУВС. П. 2.1 договору Університет зобов'язаний забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальним планами та програми і вимогами освітньо-кваліфікаційного рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації. Згідно п. 2.3 договору зобов'язана виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитись до навчання, оволодіти теоретичними зняннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, та ін. 22.04.2014 року відповідач звернувся до керівництва університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Достроково припинивши навчання відповідач зобов'язаний сплатити витрати, пов'язані з його навчанням у ОДУВС. Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив суд стягнути з відповідача витрати за навчання у розмірі 10 873, 67 грн. та 243, 60 грн. судового збору. В судове засідання представник ОДУВС не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд визнав можливим розглянути справу заочно, за відсутності сторін, належним чином повідомлених про дату та час розгляду справ. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступне. 15.08.2013 року наказом ОДУВС № 117 о/с від 15.08.2013 року (а.с. 11) [PERSON] присвоєно спеціальне звання: рядовий міліції ГУ МВС України в АРК. 09.09.2013 року між ОДУВС та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця (а.с. 13). 22.04.2014 року наказом ректора ОДУВС, на підставі рапорту [PERSON] від 22.04.2014 року (а.с. 15) відповідача відраховано та звільнено з органів внутрішніх справи України. З розрахунку № 151 від 28.07.2014 року вбачається, що всього на утримання рядового міліції [PERSON] за період з 15.08.2013 року по 22.04.2014 року становить 10 873, 67 грн., дана заборгованість складається із: - 2 039, 93 грн. грошового забезпечення; - 1 820, 00 грн. речового забезпечення; - 3 955, 75 грн. витрат на харчування; - 3 057, 99 грн. витрат на комунальні послуги. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Суд, повно та всебічно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОДУВС законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved