Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 243253 від 27 вересня 2019 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (далі - ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ»). В обґрунтування вимог зазначається, що 27 вересня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі - 13 500 грн. 00 коп. на особисті потреби, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до пунктів 5.2, 5.4 договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1273,45 %. Позичальник сплачує кредитодавцю 358,64 % річних від суми кредиту з 1 по 7 платіж та 1,33 % річних з 8 до останнього платежу згідно із графіком платежів, у розрахунку з двотижневою сплатою 13,79 % з 1 по 7 платіж та 0,05 % з 8 до останнього платежу за період дії договору - 96,88 %. Згідно із пунктом 5.7 кредитного договору загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 26 460 грн. 00 коп. Загальна вартість кредиту в грошовому виразі становить 26 460 грн.00 коп., що складається із 13 500 грн. 00 коп. суми кредиту та 12 960 грн. 00 коп. процентів за користування кредитом, або 178,78 % у процентному значенні. Позивач вважає, що при укладенні спірного договору порушено норми статей 11 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статтю 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтю 8 Закону України «Про захист персональних даних». у зв`язку з чим, ним у досудовому порядку неодноразово направлялися листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення. Порушення своїх споживчих прав позивач вбачає у наступному. Так, перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені у частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 вказаного Закону. Відповідно до пункту 26 кредитного договору, підписуючи даний договір, позивач начебто підтвердив, що повідомлений про свої права та обов`язки відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про захист прав споживачів». Проте будь який окремий документ, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, йому не надавали і ні де про це він не ставив свій підпис. Відповідач скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів. Зокрема відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. У пункті 2.2 договору зазначено, що позичальник у чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію від кредитодавця, зокрема передбачену частиною другою статті 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та підтверджує, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається кредитодавцем. Проте йому, як споживачу, не було надано цю інформацію, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь яке письмове підтвердження про ознайомлення його з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно зі статтею 215 ЦК України для визнання даного кредитного договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Крім того при укладенні спірного договору відповідачем також порушено норми пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також норми, встановлені в абзацами 5, 11 пункту 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних». Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 23 березня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, у позовній заяві та окремому клопотанні просив суд розглянути дану справу у його відсутність. Відповідач ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» у судове засідання представника не направив, 23 березня 2021 року до суду надійшла заява від представника відповідача Кульоміної С.М. про розгляд справи за відсутності відповідача. У поданому до суду відзиві зазначено, що [PERSON] неодноразово звертався до товариства із заявами про надання кредиту, а саме 08 квітня 2019 року та 21 червня 2019 року. Зазначені кредитні договори виконані у зв`язку із повною сплатою. Таким чином, позивач обізнаний із умовами кредитного договору та порядком їх укладення. 27 вересня 2019 року [PERSON] уклав спірний кредитний договір, за умовами якого отримав грошові кошти у розмірі - 13 500 грн. 00 коп. При укладенні цього договору [PERSON] ознайомився із умовами, отримав другий примірник та графік платежів. На виконання умов договору позивач здійснив платежі на загальну суму 4 050 грн. 00 коп., останній платіж здійснено 25 листопада 2019 року. Будь-яких порушень вимог діючого законодавства при укладенні оскаржуваного правочину допущено не було. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2019 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 243253, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 13 500 грн. 00 коп. на особисті потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3 кредитного договору сума кредиту, яка зазначена у цьому договорі, надається позичальнику у безготівковій формі у національній валюті України не пізніше наступного робочого дня з дня підписання цього договору. Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності. Кредит повертається позичальником шляхом виплат один раз на два календарні тижні в готівковій формі у національній валюті. Відповідно до пунктів 5.2, 5.4, 5.5 кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1273,45 %. Позичальник сплачує кредитодавцю 358,64 % річних від суми кредиту з 1 по 7 платіж та 1,33 % річних з 8 до останнього платежу згідно із графіком платежів, у розрахунку з двотижневою сплатою 13,79 % з 1 по 7 платіж та 0,05 % з 8 до останнього платежу за період дії договору - 96,88 %. Дата першого платежу 11 жовтня 2019 року. Згідно із пунктом 5.7 кредитного договору загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 26 460 грн. 00 коп. Загальна вартість кредиту в грошовому виразі становить 26 460 грн.00 коп., що складається із 13 500 грн. 00 коп. суми кредиту та 12 960 грн. 00 коп. процентів за користування кредитом, або 178,78 % у процентному значенні. Відповідно до видаткового касового від 27 вересня 2019 року [PERSON] особисто отримав грошові кошти у розмірі - 13 500 грн. 00 коп. Згідно із карткою обліку та виконання кредитного договору № 243253 станом на 19 березня 2021 року на виконання умов вказаного кредитного договору [PERSON] здійснено три сплати на загальну суму 4 050 грн. 00 коп., остання сплата здійснена 25 листопада 2019 року. Згідно із частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення спірного правочину) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Частинами 9 та 10 вищевказаної статті Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Це положення не застосовується, якщо кредитодавець на момент вимоги має підстави не продовжувати або не бажає продовжувати процес укладення договору про споживчий кредит із споживачем. Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У пункті 12 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом. Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» передбачено вимоги щодо надання споживачу повної інформації про умови кредитування та іншої з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Також передбачене право споживача вимагати отримання відповідної інформації. Так у пункті 12 статті 9 вказаного Закону передбачена відповідальність кредитодавця у випадку ненадання визначеної у статті 9 інформації. При цьому, законодавець не пов`язує ненадання такої інформації із недійсністю укладеного в подальшому кредитного договору. Частиною першою статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Згідно із пунктом 2.2 кредитного договору позичальник підтверджує, що до підписання даного договору кредитодавець надав йому у письмовій формі інформацію, що передбачена законодавством України про фінансові послуги та про захист прав споживачів, зокрема інформацію передбачену в статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджує, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається кредитодавцем. Пунктом 26 кредитного договору передбачено, що підписуючи даний договір позичальник підтверджує, що у відповідності до вимог чинного законодавства України у чіткій та зрозумілій формі отримав від кредитодавця інформацію, необхідну для свідомого вибору та підписання цього договору. З матеріалів справи вбачається, що одночасно із підписанням кредитного договору позивачем підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), отримано інформацію щодо сукупної вартості фінансового кредиту на суму 13 500 грн. 00 коп., а також позивачу надано графік платежів, який є додатком до кредитного договору. Таким чином, позивач підтвердив, що отримав усю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодився з ними. При цьому останній мав право вимагати отримання повної інформації про умови кредитування до укладення договору, а протягом 14 днів з дня укладення договору - відмовитись від такого договору, якщо він не погоджується з умовами договору. Проте, як видно з матеріалів справи, позивач вказаних дій не здійснював, що спростовує посилання про порушення його прав як споживача фінансової послуги при укладанні кредитного договору. При цьому суд також враховує, що кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли не вперше, 08 квітня 2019 та 21 червня 2019 року позивач отримував кредитні кошти у відповідача на підставі договорів кредиту, зобов`язання за вказаними кредитними договорами виконав у повному обсязі. На виконання умов оскаржуваного правочину позивач тричі здійснив оплату на загальну суму 4 050 грн. 00 коп. За змістом частин першої-третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що підписанням цього договору позивач підтвердив, що інформація, зазначена у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ним отримана для свідомого вибору та підписання договору. Щодо посилань позивача на порушення норм статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», то суд керується наступним. Згідно із статтею 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (стаття 11 Закону України «Про інформацію»). Згідно із пунктом 6 кредитного договору збір, обробка, накопичення, зберігання, оновлення та використання персональних даних позичальника здійснюється на підставі його інформованої згоди наданої у заяві про видачу кредиту з метою забезпечення реалізації договірних, правових, податкових відносин, відносин у сфері бухгалтерського обліку та статистики. У відповідності до зазначеної мети позичальник підтверджує, що: зазначена згода дійсна з моменту її надання на строк до припинення правовідносин за цим договором, а за необхідності - на передбачений законодавством строк зберігання кредитодавцем відповідних документів та/або інформації; відповідно до законодавства України позичальника повідомлено про його права як суб`єкта персональних даних, мету та джерела збирання персональних даних, володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, а також про включення його персональних даних до бази персональних даних кредитодавця; передача персональних даних позичальника третім особам за його інформованою згодою здійснюється на підставі та в рамках відповідного договору із такими третіми особами. Згідно із пунктом 12.4 кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього договору, кредитодавець має право самостійно або із залученням третіх осіб здійснювати необхідні заходи з метою отримання належного виконання за договором. При цьому позичальник звільняє кредитодавця від відповідальності за можливе розкриття інформації щодо невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору третім особам та самостійно несе всі ризики, пов`язані з тим, що така інформація стане доступною третім особам. У пункті 4 заяви на видачу кредиту [PERSON] надав безумовну згоду на збір, обробку, зберігання, оновлення та використання персональних даних з включенням їх у базу персональних даних «Клієнти ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», у формі з метою і в порядку, визначеними законодавством України про захист персональних даних. Крім того, у заяві позичальник надав свою згоду на передачу його персональних даних третім особам виключно на підставі договору. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. У силу статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних». Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed