Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

У жовтні 2019 року до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 05.10.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 8000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 31.08.2019 виникла заборгованість в розмірі 126015,67 грн., з яких: 15028,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 450903,22 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом, 2300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 126015,67 грн., яка складається: 15028,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 110987,57 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом. 22 квітня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву та надав його до суду. Відповідач не визнав пред`явлені позовні вимоги в повному обсязі та заначив, що не вважає укладеним кредитний договір між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки заява-анкета не містить його волевиявлення з отримання кредиту. Надані банком докази не відповідають вимогам щодо їх належності, достовірності, допустимості та достатності для висновку про наявність заборгованості [PERSON] перед банком. Позивачем направлено до суду відповідь на відзив у якому зазначено, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. Також зазначає, що фото клієнта з платіжною карткою та виписка про рух коштів підтверджують користування [PERSON] кредитною карткою «Універсальна». Окрім цього 29.12.2014 [PERSON] скористався сервісом «Оплата частинами» при цьому під час списання чергового щомісячного платежу було використано всю суму ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Також відповідачем направлено до суду заперечення у яких зазначає про те, що надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка не містить посилань про видачу банком кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн. Також вважає, що надане фото клієнта з картою не може слугувати належним доказом на підтвердження видачі кредитної картки, адже з цього фото не можна встановити номер картки, строк її дії. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових заявах по суті. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами, й Умов та Правил, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. (а.с. 10) На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» трьох різних видів; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с. 11-35) Водночас надана позивачем анкета-заява від 5 жовтня 2012 року, яка підписана Геращенко Ю.О [PERSON] , не містить відповідного волевиявлення заявника з отримання будь-якої із запропонованих АТ КБ «ПриватБанк» кредитних карт. (а.с. 10) В той же час надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка за картою № [NUMBER] 5435 [PERSON] за період з 01.01.1999 по 01.03.2020 (а.с. 103-109), свідчить про отримання відповідачем від Банку кредитних коштів. З наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк було видано [PERSON] картку № 5168 [NUMBER] **5435 терміном дії до травня 2017 року. (а.с. 110) Також АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку про зміну умов кредитування, з якої вбачається, що 23 червня 2014 року відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] та цього ж дня було встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000,00 грн. (а.с. 111) Суд виходить з того, що надання банком [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку відповідача та частковим погашенням заборгованості, що свідчить про існування кредитних правовідносин між сторонами. В той же час з розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 5 жовтня 2012 року (а.с. 8-9), станом на травень 2017 року, вбачається отримання кредитних коштів в розмірі 7822,29 грн. Водночас із наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15028,10 грн. утворилась вже у лютому 2018 року, тобто після закінчення строку дії картки № [NUMBER] . Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки, то у банка відсутні підстави надавати кредитні кошти за рахунок овердрафту після закінчення строку дії картки. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що відповідач не виконував узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню в розмірі 7822,29 грн. При цьому, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови (а.с. 12-35) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 5 жовтня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Окрім цього надані позивачем довідки про строк дії картки та про зміну кредитного ліміту (а.с. 110-111), виписка з рахунку [PERSON] (а.с. 103-109) не містять відомостей про те, що відповідачем було отримано саме карту «Універсальна». Також не можуть вважатися належними і допустимим доказами на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки й надана банком комп`ютерна роздруківка фотознімка відповідача з пластиковою карткою, оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалася. За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами погодження з [PERSON] розміру процентів за користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позовних вимог зі стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 110987,57 грн. слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанку» з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 119,24 грн.

Outcome: partial