Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

У квітні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду із уточненим в подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить 43/100 частини будинку № 40 по вул. Зеленій у м. Одесі, в якій зареєстрований її колишній чоловік, відповідач у справі. Зазначала, що [PERSON] у 2002 році забрав свої особисті речі, залишив спірний будинок та з цього часу в ньому не проживає. Місце проживання відповідача в теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ним відсутній та до будинку він не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника спірного будинку, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком № 40 по вул. Зеленій в м. Одесі. Представник позивачки, діюча на підставі угоди та ордеру від 11 квітня 2017року у судовому засіданні надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, та в його відсутність (а.с.18,19,59). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с. 34,36). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, допитавши свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житломпідлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2014 року належить 43/100 частини будинку № 40 по вул. Зеленій у м. Одесі (а.с.4). Право власності [PERSON] на 43/100 будинку № 40 по вул. Зеленій в м. Одесі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою (а.с.5,6-8). Відповідно до довідки (виписки з будинкової книги про склад сім`ї та прописку) б/н від 04.04.2017, в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]А (а.с. 13). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до 28 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.08.2002 (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що відповідач з 2002 року в будинку № 40 по вул. Зеленій в м. Одесі не проживає. Факт не проживання відповідача за спірною адресою підтверджується актами сусідів від 24.08.2016року та від 30.03.2017року(а.с.51,52). Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» Одеська дирекція, за період 20 липня 2016року по 25 липня 2017року на імя [PERSON] реєстрована кореспонденція в надходженні та видачі не значиться(а.с.46). Відповідно до листа КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16», [PERSON] за допомогою лікаря за адресою: м. Одеса, вул. Зелена, 40, не звертався, картка амбулаторного хворого відсутня (а.с.50). Факт не проживання відповідача в будинку № 40 по вул. Зеленій в м. Одесі, підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні і які пояснили суду, що відповідач ще до розлучення забрав свої речі та залишив будинок позивачки, більше вони його там не бачили (а.с. 53-55,56-58). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в будинку понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду, та підлягають стягненню з відповідача на її користь(а.с.1). На підставі\~\~ ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved