Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Новобузька міська рада Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , якій за життя належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 6,25 гектара, що розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №081974. У серпні 2019 року, від батька, їй стало відомо про існування заповіту [PERSON] на її користь. Покликаючись на те, що не звернулася у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту, та помилково вважала, що наявність заповіту вже є фактом прийняття нею спадкового майна, що вважає поважною причиною пропуску такого строку, просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , тривалістю два місяці. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2019 року (головуюча\~суддя Ціпивко І.І) вказану позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Новобузька міська рада Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового провадження на 21 листопада 2019 року. Проте, з незалежних від суду причин підготовче провадження відкладалося та було проведено 11 грудня 2019 року. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 20 грудня 2019 року. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, оскільки позов визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, хоча завчасно належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України\~ у\~випадку визнання\~позову відповідачем\~суд ухвалює\~рішення за\~результатами підготовчого\~провадження.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1\~ст.12 ЦПК України).\~\~Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1\~ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України\~ у\~випадку визнання\~позову відповідачем\~суд ухвалює\~рішення за\~результатами підготовчого\~провадження.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , в м. Новий Буг, Миколаївської області, померла [PERSON] , про що 03 січня 2019 року зроблено відповідний актовий запис №04 та Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області від 03 січня 2019 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Ще за життя, 11 серпня 2017 року, [PERSON] склала заповіт, яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 6,25 гектара, що розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області, що належала їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК №081974, заповіла внучці [PERSON] .. Судом встановлено, що заповіт посвідчено державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М., зареєстровано в реєстрі за №920 та на день смерті заповідача такий не змінено та не скасовано. З долученої до матеріалів справи копії паспорта серії [NUMBER] та інших документів вбачається, що позивач по справі [PERSON] і є особою на чию користь складено заповіт. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем. Так, судом встановлено, що спадкодавець був постійно зареєстрований та проживав до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємець за заповітом же проживала(на час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується долученими нею паспортними даними. Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відсутні будь-які відомості про заведення спадкової справи щодо майна [PERSON] після її смерті. Отже, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори спадкоємці (як за заповітом так і за законом) не зверталися, спадкова справа не заводилася, відповідне повідомлення [PERSON] не надсилалося та не розміщувалася в пресі інформація про наявність заповіту [PERSON] .. Разом з тим, з відповіді наданої державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М., встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вона пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством для подання заяви. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця сплив [INFO] . Отже, спадкодавець, [PERSON] , за життя зробила розпорядження щодо майна, належного їй на праві приватної власності, у вигляді заповіту. Згідно зі\~статтею 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту (як при обставинах даної справи) є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до\~статті 63 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на\~\~вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №\~\~296/5\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним\~\~і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі сплив 01 липня 2019 року, а позов до суду вони пред`явили 08 жовтня 2019 року, тобто пропущений нею строк\~для подання заяви про прийняття спадщини є незначним При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини\~визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.\~\~ Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічна висновок, щодо застосування\~відповідних норм\~права, висловлений Верховним Судом, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові у справі № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2019 року та Верховним Судом, у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові у справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів», при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,\~\~§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак, встановивши, що [PERSON] була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення\~та виклик спадкоємця за заповітом, враховуючи що судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі сплив 01 [INFO] , а позов до суду вона пред`явила 08 жовтня 2019 року, тобто пропущений нею строк\~для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, - суд дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на спадкове майно (земельну ділянку), в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви нотаріусу; представник відповідача з позовними вимогами згідний та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5\~ст.268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved