Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У квітні 2013 року МТСБУ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 15.06.2008 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Сузукі» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ВАТ СК «Нова», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.02.2008 року. Відповідно до платіжного доручення №1253 від 25.03.2011 року МТСБУ виплатило страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] у сумі 17 461 грн. 47 коп., оскільки на дату ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. З огляду на викладене, МТСБУ просить суд стягнути з [PERSON] вказану шкоду у порядку регресу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 15.06.2008 року о 14.25 год. в м.Києві на перехресті Дніпровської набережної та вулиці Серафимовича керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.07.2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.9). Автомобіль «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] було застраховано [PERSON] в ВАТ СК «Нова», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/5062734 від 02.02.2008 року з терміном дії з 02.02.2008 року до 01.02.2009 року (а.с.8). Відповідно до Звіту №11/005 від 03.02.2011 року про оцінку колісного транспортного засобу «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] складає 19 603 грн. 05 коп. (а.с.12-33). Позивач у справі згідно платіжного доручення №1253 від 25.03.2011 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] у сумі 17 461 грн. 47 коп. (а.с.35), оскільки на день вчинення ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до п.п.38.2.1. п.38.2. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до п.п.«а» п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved