Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом та просила зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення підвалу площею 70 кв. м. у будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а тому вона є також співвласником допоміжних приміщень. [PERSON] самовільно займає підвальне приміщення площею 70 кв. м. та використовує його для підприємницьких цілей. Житловий будинок знаходиться на балансі у КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», яке жодних договорів оренди зазначеного приміщення з відповідачем не укладало. Власники приватизованих квартир у багатоквартирному будинку мають рівні права володіти, користуватися та розпоряджатися допоміжним приміщенням. [PERSON] своїми діями порушує права мешканців будинку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи 1 позовні вимоги [PERSON] підтримав. Третя особа КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] є власником нежилих приміщень з № 3 по № 19 та з № 21 по № 27 - перукарні загальною площею 328, 80 кв. м., які розташовані по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 05 грудня 2012 року. Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 05 грудня 2012 року № 1108-В (а.с.22-23). За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивач не є ані власником, ані користувачем нежилих приміщень, а відповідач володіє, користується та розпоряджається ними на підставі свідоцтва про право власності, яке є дійсним. Крім того, у матеріалах справи містяться декларація про початок виконання будівельних робіт у вищевказаних приміщеннях, а також декларації про готовність об'єкта до експлуатації. [PERSON] також було сплачено пайовий внесок у створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв'язку із реконструкцією частини першого поверху будинку (нежитлових приміщень № 90, 91, 92) під перукарню загальною площею 328,80 кв. м. по [ADDRESS] у розмірі 91,81 тис. грн. Крім того, [PERSON] не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що відповідач займає нежиле приміщення саме площею 70 кв. м. З наявного у матеріалах справи технічного паспорта вбачається, що площа належного [PERSON] нежилого приміщення становить 77,4 кв. м. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, на які посилається [PERSON] як на підставу своїх вимог, та відсутність порушення будь-яких прав позивача відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову про зобов'язання відповідача звільнити нежитлове приміщення.

Outcome: dismissed