Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , громадянина РФ, в якому просила стягувати аліменти на її утримання в розмірі ј частини усіх доходів відповідача, починаючи із 02.10.2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, до [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що за час їх спільного із [PERSON] проживання у них [INFO] народився син [PERSON] . Після чого, 19.01.2019 року вона разом із відповідачем уклала шлюб, який був розірваний 14.12.2019 року на підставі рішення мирового судді від 06.11.2019 року судової дільниці № 292 району Перово міста Москви. Вказує, що син після припинення шлюбних відносин залишився проживати разом з нею, вона не може працювати унаслідок догляду за сином, отримує аліменти на його утримання та державну допомогу по догляду за дитиною. Стверджує, що відповідач коштів на її утримання не надає та вона потребує матеріального забезпечення. На підставі вищевикладеного позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, направлено доручення до компетентного органу РФ про здійснення окремих процесуальних дій, зокрема, повторно 19.03.2021 року. При розгляді справи позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, вона не може працювати, змушена доглядати за сином у зв`язку із його малолітнім віком та хворобами. Відповідач [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі-Конвенція). Надав відзив на позов від 09.03.2021 року в якому позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав. Звернув увагу, що ним в добровільному порядку позивачу надається матеріальна допомога на її утримання, шляхом перерахування грошових коштів на її банківську картку. Вважає, що позивач може працювати оскільки дитина відвідує дитячий садок, їх шлюб носив нетривалий характер, аліменти які він сплачує на утримання їх спільної дитини та допомога, яку позивач отримає від держави сукупно в розмірі 10138 грн. перевищують прожитковий мінімум позивача та дитини. Стверджує, що не ухилявся від сплати аліментів, проте, позивач звертаючись до Перовського суду міста Москви не виконала вимоги викладені в ухвалах суду про залишення позову без руху, зазначені ухвали не оскаржила, правом на повторне звернення до суду після повернення позову не зверталась, проте отримує від нього матеріальну допомогу, тому вважає, що він не ухилявся від сплати аліментів. З урахуванням викладеного, відповідач просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 130 ЦПК України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явився в судове засідання без поважних причин. Проте, таких повідомлень від [PERSON] на адресу суду не поступало. Крім того, про обізнаність відповідача про дату та час судового розгляду, свідчить відзив на позов, який надійшов від відповідача [PERSON] 17.03.2021 року за № 2720/21. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, у зв`язку з належним повідомленням відповідача [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи та відсутністю повідомлень причини неявки, суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З фотокопії паспорту громадянина України, довідки з місця проживання, свідоцтва про народження дитини, відомостей про виплачені доходи від 07.10.2020 року встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована з 17.02.2003 року в [ADDRESS] , разом із нею в зазначеному будинку проживає її син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого вона отримає соціальні виплати у розмірі 2580 грн. Ухвалою при призначення справи до судового розгляду від 04.02.2021 року, протоколу судового засідання від 26.02.2021 року, підтвердженням про вручення документів Перовським районним судом міста Москви від 26.02.2021 року, паспорту Громадянина РФ встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Москви, проживаючий в [ADDRESS] , під час судового розгляду у Перовському районному суді міста Москви, отримав документи Мар`їнського районного суду Донецької області, зокрема, повідомлення про день судового розгляду, копію позовної заяви, копію ухвали суду від 20.10.2020 року, проте, клопотань від відповідача не надходило. Відзивом на позов отриманого експедицією Перовського районного суду міста Москва № 104520 від 09.03.2021 року встановлено, що відповідачем надано лише відзив на позов із додатками, будь-яких інших клопотань та документів про особисту участь відповідача при розгляді вищезазначеної справи або про розгляд справи за його відсутності матеріали судового доручення не місять. Свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.01.2019 року, випискою з рішення Мирового судді судової дільниці № 292 району Перово міста Москви від 06.11.2019 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 14.12.2019 року встановлено, що між [PERSON] , [INFO] громадянкою України та [PERSON] , [INFO] , громадянином РФ, 19.01.2019 року укладено шлюб, зареєстрований Перовським відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви, який розірвано 06.11.2019 року рішенням Мирового судді судової дільниці № 292 району «Перово» м. Москви. Зазначене рішення суду набуло чинності 10.12.2019 року та на підставі вказаного рішення 14.12.2019 року Перовським відділом ЗАЦС Москви видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Копією ухвали судді Перовського районного суду міста Москви про залишення позову без руху від 02.10.2019 року, копією ухвали судді Перовського районного суду міста Москви про повернення позову від 11.11.2019 року встановлено, що позивачу [PERSON] повернуто позов у зв`язку із не усуненням недоліків та роз`яснено право на повторне звернення із позовом про стягнення аліментів. Копією постанови про порушення виконавчого провадження судовим приставом-виконавцем Бичкуріним Ф.О. від 28.10.2019 року, довідки прокуратури міста Москви від 02.03.2021 року, виписки ПАО «Сбербанк» та фото таблиць із квитанціями за період з 01.01.2020 року по 30.12.2020 року встановлено, що відповідач [PERSON] працює в прокуратурі міста Москви, на підставі постанови виконавця від 28.10.2019 року сплачує аліменти в розмірі ј частки доходу на утримання сина [PERSON] , на користь [PERSON] . Розмір аліментів за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року склав 242151, 48 рос. рублів. Як передбачено ч. ч. 2, 3, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Слід зазначити, що вказаний річний строк є присічним строком та не може бути поновлений або продовжений. Частиною 1 ст. 79 СК України, встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Із матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] , громадянин Р.Ф. працює в прокуратурі міста Москви, періодично надає позивачу грошові кошти шляхом їх перерахування її картковий рахунок, сплачує за рішенням суду аліменти у розмірі ј частки на утримання їх спільного сина [PERSON] , та вказані обставини позивачем не спростовані. Доводи відповідача [PERSON] про те, що шлюб із позивачем носив нетривалий характер, розмір аліментів які він сплачує на утримання дитини та допомога, яку позивач отримає від держави, перевищують прожитковий мінімум позивача та дитини є безпідставними, так як відповідач є працездатним, доказів його хворобливого стану та наявності інших осіб, дітей, які перебувають на його утриманні та у зв`язку із цим потребують його матеріальної допомоги суду не надав, враховуючи вищезазначені приписи СК України, суд приходить до висновку, що він має можливість надавати допомогу матері спільної дитини. Щодо доводів позивача [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час, то суд зазначає таке. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дійсно, положеннями ч. 2 ст. 79 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Отже, за вказаною нормою в поєднанні з приписами ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести, ту обставину, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач, як на підставу вимог про стягнення аліментів за минулий час, посилається на те, що вона зверталась до Перовського районного суду міста Москви із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дружини, при цьому їй позов було залишено без руху та у зв`язку із невиконанням ухвали суду про усунення недоліків, повернуто, і як стверджує позивач, саме у зв`язку із тим, що діючим законодавством РФ не передбачено стягнення аліментів на утримання дружини у частці від доходу боржника, вона просить суд стягнути аліменти за минулий час, починаючи із дня звернення до Перовського районного суду міста Москви, тобто з 02.10.2019 року. Проте наявність вказаних процесуальних ухвал суду РФ не свідчить про вжиття позивачем заходів щодо отримання з відповідача аліментів, чи ухилення відповідача від сплати аліментів, і позивач не була позбавлена права раніше звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання а інших належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Таким чином, на переконання суду, відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час. За таких обставин, заперечення відповідача [PERSON] є такими, що заслуговують на увагу. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на утримання позивача [PERSON] підлягають стягненню аліменти розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 16.10.2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Вказаний розмір аліментів не створить надмірний тягар для відповідача, який має можливість надавати допомогу матері спільної дитини, тому позов в цій частині належить задовольнити частково. Щодо судових витрат. Положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача [PERSON] на користь держави із зарахуванням до спеціального бюджету необхідно стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. Щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою. Положеннями ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи містять детальний опис робіт, виконаних адвокатом Богатченко В.М., квитанцію № 138 від 09.10.2020 року про оплату [PERSON] наданих адвокатом послуг у розмірі 3800 грн., ордер адвоката на надання правничої допомоги № 1044142 Серії АН від 25.08.2021 року. Частиною п`ятою статті 135 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В такому випадку обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, матеріали справи обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи не містять, а тому суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 3800 грн. Щодо витрат, пов`язаних із залученням перекладача. Положеннями ст. ст. 133, 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати пов`язані із залученням перекладача На підтвердження понесення витрат на переклад з української на російську мову документів судочинства, позивачем надано квитанцію № 649768 від 27.04.2021 року в розмірі 500 грн. за здійснення перекладу, ксерокопію замовлення № 7474 виданого бюро перекладів «MUILTI» з орієнтовним розрахунком здійснення робіт з перекладу на суму 2800 грн. та ксерокопію квитанції № 649753 від 21.04.2021 року на суму 2700 грн. за здійснення перекладу, а всього у сумі 3200 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат, пов`язаних із залученням перекладача для здійснення перекладу, суд виходить із того, що позивачем не надано суду документів у розумінні вимог ст. ст. 76-78 ЦПК України, які свідчать про понесення таких витрат (розрахунково-касового документа, договору про надання відповідних послуг з перекладу), оформлених у встановленому законом порядку. Посилання позивача на квитанцію № 649768 від 27.04.2021 року в розмірі 500 грн. за здійснення перекладу не є таким, що заслуговує на увагу, оскільки така квитанція не ідентифікує господарюючого суб`єкта, не засвідчена його печаткою та не є належним розрахунком документом, складена в порушення вимог податкового законодавства України. За результатами вивчення зазначених документів, суд приходить до висновку що підстави для стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial