Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, зазначаючи, що перебуває з відповідачем у шлюбі, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис в книзі реєстрації актів цивільного стану №228 від 21.06.2003 року. Від шлюбу мають двох дітей сина [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею. Спільне життя з відповідачем не склалося та починаючи з лютого 2017 року, вони припинили сімейні відносини. Відповідач залишив сімю та став проживати окремо. У звязку з чим, вони перестали вести спільне господарство та мати взаємні права та обовязки. Теперішнє фактичне місце його проживання і роботи їй невідомо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними є недоцільним та суперечить її інтересам. При цьому, з того часу як відповідач став проживати окремо, він припинив приймати участь в утриманні дітей. Угоди щодо добровільного утримання дітей ними не досягнуто. Спілкування з нею він уникає. Самотужки утримувати двох дітей вона не має можливості. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 червня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №184996, виданим 21 червня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №228 (а.с.28). У шлюбі в подружжя 08 травня 2004 року народився син, [PERSON], про свідчить свідоцтво про народження серії 1-КИ №261483, видане 20.05.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.13). Разом із цим, як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 06.09.2006 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 26 серпня 2006 року народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.15). Також судом встановлено, що діти мешкають разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини викладені позивачем у позовній заяві, а також те, що сторони у справі спільного господарства не ведуть, разом не проживають, спроб для примирення не здійснюють, шлюб набув формального характеру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підставні та підлягають до задоволення, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Разом із тим, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обовязком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному та досудовому порядку не виявив бажання виконати покладений на нього обовязок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підставні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Зважаючи на викладене, а також на те, що відповідач має можливість платити аліменти на утримання дітей, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивачки щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, а також з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved