Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], про припинення права власності на частку у майні, визнання права власності. Свої вимоги моти\-вував тим, що він та відповідач [PERSON], є власниками домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Так позивач зазначає, що 1/2 частина вищевказаного домоволодіння належить йому на підставі договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2015 року. Інша 1/2 частина домоволодіння належить [PERSON] (на момент отримання спадщини [PERSON]) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВКК №306760 від 7 травня 2008 року, виданого державним нотаріусом Першої Київської обласної нотаріальної контори [PERSON] Зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] у даному домоволодінні не проживає та в супереч вимогам ст. 322 ЦК України, своє майно не утримує, не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану будинку, комунальні послуги не сплачує та взагалі належним їй майном не користується, порядок користування між співвласниками не встановлювався ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням. Питання про виділ частки в натурі не ставилося. Позивач наголошує, що він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією здійснити ремонт житлового будинку та надвірних споруд, оскільки в будинку не здійснювались ремонтні роботи досить давно і він знаходиться в аварійному стані та продовжує руйнуватися, а також облаштувати прибудинкову територію та збудувати новий паркан, на що відповідач відповідала категоричною відмовою з посиланням на те, що воно її не потрібно, в неї є інше житло, і що у неї немає зайвих грошей, щоб здійснювати вкладення в нього грошових коштів, оскільки проживати вона там не збирається. На підставі договору на проведення оцінки нерухомого майна, оцінювач, 24 січня 2017 року надав висновок та звіт про оцінку нерухомого майна, станом на 24 січня 2017 року, у відповідності до якого ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння за адресою [ADDRESS], що належить на праві спільної часткової власності [PERSON], складає: 1/2 частина житлового будинку складає 45 880 (сорок п'ять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 коп.; 1/2 земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, кадастровий № [NUMBER], наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд складає 68 225 (шістдесят вісім тисяч двісті двадцять п'ять) гривень 00 коп.; 1/2 земельної ділянки, загальною площею 0,0949 га, кадастровий № [NUMBER], наданої для ведення особистого селянського господарства складає 38 738 (тридцять вісім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 00 коп. Вартість усієї частки домоволодіння відповідача складає 152 843 ( сто п'ятдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривни 00 коп. Так, позивачем на депозитний рахунок Києво-Святошинського районного суду Київської області внесено грошову суму коштів у розмірі 152 843 ( сто п'ятдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривни 00 коп., про що свідчить квитанція № 426322479 від 04 квітня 2017 року головного управління АТ Ощадбанку по м. Київ. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд: припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий № [NUMBER], наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0949 га, кадастровий № [NUMBER], наданої для ведення особистого селянського господарства. Присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], у розмірі 152 843 ( сто п'ятдесят дві тисячі вісімсот сорок три) гривни 00 коп. з депозитного рахунку Києво- Святошинського районного суду Київської області, на який було внесено [PERSON] грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий № [NUMBER], наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,0949 га, кадастровий № [NUMBER], наданої для ведення особистого селянського господарства. У судове засідання позивач не з»явився, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. У судове засідання відповідачка не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду надала нотаріально посвідчену заяву де просила проводити розгляд справи за її відсутності. Дослідивши мате\-ріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підля\-гають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і осново- положних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно 358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку від 29.10.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишевцем Р.В., зареєстрованого в реєстрі за № 871 позивачу [PERSON] належить ? частина житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу ? частини земельної ділянки від 29.10.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Бишевцем Р.В., зареєстрованого в реєстрі за № 875 позивачу [PERSON] належить ? частина земельної ділянки загальною площею 0,25 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Інші 1/2 частин спірного будинку належать відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2008 року, виданого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 3-1126. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] виданого 18.09.2012 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] виданого 18.09.2012 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0949 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач відмовляється здійснювати капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштовувати прибудинкову територію, а також нести витрати по сплаті всіх комунальних послуг та поточні витрати на утримання житлового будинку, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. Вказані вище обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки з боку відповідача не вчиняються дії спрямованої на утримання, ремонт, облаштування та догляду за будинком як його співвласника, а натомість позивач не має бажання в подальшому здійснювати всі наведені вище дії стосовно житлового будинку, права на які має і відповідач. 24.01.2017 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП «[PERSON]» на підставі дослідження ринку нерухомості та проведених розрахунків, зроблено висновок від 24.01.2017 року, згідно якого вартість 1/2 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] складає 45 880,00 грн. (сорок п»ять тисяч вісімсот вісімдесят); ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS] становить 136 450,00 грн.; ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0949 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS] становить 77 476,00 грн Дана сума вартості 1/2 частин спірного житлового будинку та земельних ділянок сторонами не оспорювалась. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 при розгляді справи № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Вищевказані правові висновки Верховного Суду України в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування у подібних правовідносинах. Аналізуючи суд походить до висновку, що припинення права [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім'ї. В матеріалах справи міститься квитанція № 426322479 від 04.04.2017 року, згідно з якою позивачем внесено на депозитний рахунок Києво- Святошинського районного суду Київської області кошти у сумі 152843,00 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved