Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до фермерського господарства [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного від її імені з ФГ [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER], розміром 6,50 ріллі, розташованої на території Сугокліївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Бобринецькому районі Кіровоградської області 03 серпня 2011 року за №352088704000728 та скасувати його реєстрацію. Позов обґрунтовує тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю є власником вищевказаної земельної ділянки. В грудні 2010 року до неї звернувся [PERSON] з пропозицією надання йому в оренду належної позивачу земельної ділянки терміном на 5 років, на що вона погодилась та надала йому для оформлення договору оренди оригінал державного акту та грошову оцінку землі, які повернула лише за кілька місяців до подачі позову за письмовою заявою. При ознайомленні з договором оренди встановила, що його оформлено не на 5 років, а на 10 років. Крім того, договір оренди складений з численними порушеннями, а саме у пункті 10 не відображено обчислення розміру оренди, з урахуванням чи без урахування індексації, не вказано яким документом визначена грошова оцінка земельної ділянки; не відображені істотні умови договору у пунктах 23, 26, 27, 34; не виконується відповідачем пункт 13 договору оренди щодо перегляду раз у три роки розміру орендної плати. Не виконані умови пункту 20, за яким передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 3 дні після державної реєстрації договору за актом її прийому-передачі. В той час, як договір було зареєстровано 03 серпня 2011 року, акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі проведено 25 березня 2011 року за номером, який був присвоєний договору через чотири з половиною місяці після цієї реєстрації. Оспорюваний договір оренди та додатки до нього не підписувала. Крім того, всупереч вимогам ст.17 Закону України «Про оренду землі» порушена процедура передачі об'єктів оренди за актом приймання-передачі у якій не брала участі. Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року по справі залучено в якості співвідповідача Відділ Держгеокадастру Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.56-57). Ухвалою суду від 16 лютого 2017 року справу прийнято до провадження суддею Бондаренко В.В. (а.с.144). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки вважає, що договір підписувала позивач. Відповідач Відділ Держгеокадастру Бобринецького району Кіровоградської області про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник якого в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника та в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.181). Представник відповідача [PERSON] надала до суду заперечення проти позову (а.с.20-27) згідно яких просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що договір оренди був особисто підписаний позивачем. На акті приймання-передачі та акті про визначення меж земельної ділянки також міститься особистий підпис [PERSON] як орендодавця. Посилання позивача та те, що договір оренди укладений з численними порушеннями не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки умови договору не зобов'язують сторони вносити зміни до договору, зокрема збільшувати або зменшувати розмірі орендної плати, а лише зобов'язують за певних обставин переглянути умови договору, що можливо лише за взаємною згодо сторін (пункт 36 договору). ФГ [PERSON] протягом 2012-2016 років належним чином виконувало умови договору, своєчасно та в установленому порядку виплачувало позивачці орендну плату, та не дивлячись на те, що орендодавець з вимогою про зміну орендної плати не зверталась, ФГ [PERSON] починаючи з 2012 року фактично збільшило розмір орендної плати. Конкретні порушення, які містяться у пунктах 23, 26, 27, 34 договору оренди позивачкою не вказані, а міститься лише перелік пунктів договору. Доказів досягнення домовленості сторонами щодо укладення договору оренди землі на п'ять років позивачкою суду не надано. Договір оренди землі укладено в письмовій формі, зазначені всі істотні умови, він пройшов відповідну державну реєстрацію у встановленому на час здійснення його реєстрації порядку, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладення договору. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 14 лютого 2007 року Бобринецькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №3, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,50 га у межах згідно з планом розташованої на території Сугокліївської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). 25 березня 2011 року між [PERSON] та ФГ Фесенко Станіславом Борисовичем укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 6,50 га терміном на десять років, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 03 серпня 2011 року за №352088704000728, що підтверджується договором та копією книги з записів реєстрації державних актів на право користування землею, договорів оренди землі (а.с.83-85). Також сторонами договору підписано акт визначення меж земельних ділянок в натурі від 25 березня 2011 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 25 березня 2011 року, копії яких містяться на а.с.10,11. За змістом ч. 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема ч.3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203, 215 ЦК України). За висновком експерта №17-410 судово-почеркознавчої експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, складеного 24.04.2017 року, судом встановлено, що підписи від імені [PERSON] у двох примірниках договору оренди землі від 25.03.2011 року, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством [PERSON], зареєстрованого у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.08.2011 року за №352088704000728, які містяться в графі «ПІДПИС ОРЕНДОДАВЦЯ ___», виконані не самою [PERSON], а іншою особою, з деяким наслідуванням підпису [PERSON] Підписи від імені [PERSON] в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 25.03.2011, який міститься в графі «Орендодавець [PERSON] ____ (підпис)» та в акті про визначення меж земельних ділянок в натурі від 25.03.2011, який міститься в графі «Орендодавець [PERSON] ____ (підпис)», виконані самою [PERSON] (а.с.161-166). Відтак, враховуючи те, що [PERSON] не підписувала договір оренди землі від 25 березня 2011 року, що підтверджується письмовим доказом - висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи №17-410, що свідчить про відсутність волевиявлення та волі [PERSON] на його укладення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання вищевказаного договору оренди землі недійсним. Оскільки судом встановлено, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки, а тому похідна вимога про скасування запису про його державну реєстрацію також підлягає задоволенню. Висновки експертизи щодо підписання [PERSON] акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 25.03.2011 року та акту про визначення меж земельних ділянок в натурі від 25.03.2011 року, які є додатками до договору оренди землі від 25.03.2011 року на дійсність спірного договору не впливають, оскільки вказані акти не містять істотних умов договору оренди землі, визначених ст.15 Закону України «Про оренду землі». Твердження сторони позивача про те, що відповідачем не виконується 13 пункт договорів щодо перегляду раз у три роки розміру орендної плати судом до уваги не приймається, оскільки позивач не надав суду доказів звернення орендодавця із вказаного питання до відповідача та доказів настання випадків передбачених п.13 спірного Договору, за умови настання яких орендна плата переглядається. Крім того, як вбачається з довідки Фермерського господарства [PERSON] орендна плата за договором оренди від 03 серпня 2011 року нараховувалась [PERSON] у більшому розмірі ніж встановлено договором (а.с.46). Твердження сторони позивача про те, що не виконані умови пункту 20 договору, за яким передача земельної ділянки орендарю здійснюється у три дні після державної реєстрації цього договору за актом її прийому-передачі, оскільки в той час як договір було зареєстровано 03.08.2011 року у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі за №352088704000728, тому в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 25.03.2011 року не могло бути посилання на реєстрацію договору за №352088704000728, та не зазначення в спірному договорі яким документом визначена грошова оцінка земельної ділянки, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки на його дійсність та спірні правовідносини сторін не впливає. Посилання сторони позивача про те, що у спірному договорі не відображені істотні умови договору в пунктах 23, 26, 27, 34 та відсутність у пункті 10 спірного договору обчислення розміру оренди, з урахуванням чи без урахування індексації як підставу недійсності угод судом до уваги не приймаються виходячи із наступного. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час укладення спірних договорів, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд приходить до висновку, що сама по собі відсутність в оскаржуваних договорах оренди землі однієї із істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» не є безумовною підставою для визнання таких правочинiв недiйсними у розумiннi ст. ст. 203, 215 ЦК України. Однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Так, Верховний Суд України в постановах від 25 грудня 2013 року у справі №6-78цс13 та від 25 грудня 2013 року у справі №6-94цс13 виклав правові позиції, за якими відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Однак, позивач посилається на формальну відсутність істотних умови та формальне порушення закону, адже позивачем не наведено в позові яким чином відсутність у спірному договорі оренди землі обчислення розміру оренди з урахуванням чи без урахування індексації порушує права позивача та у чому саме полягає порушення його законних прав. Таким чином, позивачем не доведено також належними та допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України), що відсутність у спірному договорі оренди землі обчислення розміру орендної плати з урахуванням чи без урахування індексації порушує права позивача та у чому саме полягає порушення його законних прав, а відтак позов з цих підстав задоволенню не підлягає. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1. ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 4 ч. 3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Враховуючи вищевикладене з відповідача підлягає стягненню користь позивача судовий збір в розмірі 1102,40 грн. та вартість експертизи в розмірі 4456,80 грн.

Outcome: partial