Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У квітні 2016 року представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за договором № 4098985 від 11.08.2014 року в розмірі 2 906,59 грн., яка складається з: 1 949,25 грн. неповернута сума кредиту; 363,88 грн. прострочені відсотки; 7,02 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 586,44 грн. пеня, а також просить стягнути понесені судові витрати. На обґрунтування позову послалася на те, що 11.08.2014 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 4098985 на підставі якого, останньому було встановлено ліміт кредитування в розмірі 1 949,25 грн. на строк до 27.03.2015 року. При цьому відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору, зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користуванням у розмірі 30,00% річних. Однак, починаючи з вересня 2015 року, відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за договором. 30.09.2015 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення - вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яку останнім проігноровано. Вказує, що станом на 15.01.2016 року загальна сума заборгованості за даним договором становить 2 906,59 грн. Дана сума включає в себе 1 949,25 грн. - неповернута сума кредиту; 363,88 грн. - прострочені відсотки; 7,02 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 586,44 грн. - пеня. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, водночас зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01.04.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 4098985 (Автоматичний овердрафт), за умовами якого банк для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки по рахунку № [NUMBER] встановив клієнту ліміт кредитування (його максимальну та поточну величин) у розмірі визначеному заявою про вибір/зміну умов обслуговування рахунку та встановлення ліміту кредитування (п.1 цього договору). Пунктом 1.3. вищезазначеного договору передбачено, що ліміт кредитування встановлюється на строк до 27.03.2015 року. В свою чергу, позичальник (клієнт) зобов'язався повернути кредитну заборгованість у повному обсязі, в терміни, передбачені цим Договором (п.1.3) та/або в останній день дії трудових (цивільно-правових) відносин з Організацією, та/або в інших випадках визначених Правилами та цим Договором,що сторони обумовили у п.5 договору. Згідно положень п.1.13 Кредитного договору за користування кредитом, отриманого в межах поточної суми ліміту кредитування, відповідач сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Також сторони узгодили, що кредитні правовідносини та ліміт кредитування продовжують свою дію на строк, на який був встановлений, якщо жодна із сторін до закінчення строку ( п.1 цього договору) не подала письмових заперечень проти такого продовження (п.1.16 договору). Окрім цього, у пункті 1.28 договору закріплено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитними правовідносинами відповідач крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.1.13 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з вимогами ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед відповідачем свої зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується Випискою по рахунку з 11.08.2014-15.01.2016 р.р. (а.с. 11-15). Також факт перерахування банком кредитних коштів у сумі 1949,25 грн. на рахунок № [NUMBER] підтверджується меморіальним ордером № 32033322 (а.с.8). Згідно наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що відповідач умов договору про встановлення ліміту кредитування належним чином не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків. Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 15.01.2016р. загальна сума боргу за договором про встановлення ліміту кредитування від 11.08.2014 р. становить 2 906,59 грн., з яких: 1 949,25 грн. - неповернута сума кредиту; 363,88 грн. - прострочені відсотки; 7,02 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 586,44 грн. - пеня. Разом із тим встановлено, що 07.10.2015 року на адресу позичальника було направлено Вимогу про повернення кредиту (вих. № 04355618РО/1/1) (а.с.16), яка була залишена відповідачем поза увагою. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернув вчасно отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування від 11.08.2014р. в розмірі 2 906,59 грн . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, такі складаються з судового збору в розмірі 1 378,00 грн., тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення.

Outcome: approved