Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 24 квітня 2013 року в м. Києві сталася дорожньо-транспротна пригода за участю транспортних засобів «Лексус», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «БМВ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року у справі № 752/7562/13-п. На дату ДТП діяв договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується страховим полісом № АВ /9920524. До страхової компанії із заявою на виплату страхового відшкодування від 14 серпня 2013 року звернувся уповноважений власником пошкодженого автомобіля на підставі довіреності від 04 січня 2012 року [PERSON]. На підставі договору страхування, [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» виплатив страхове відшкодування в розмірі 12\~000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Всупереч вимогам чинного законодавства [PERSON] повідмила страхову лише 27 вересня 2013 року, після письмового звернення потерпілого від 24 травня 2013 року. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» направляв [PERSON] претензію № 1701 від 05 березня 2014 року та від 27 вересня 2016 року. На даний час кошти [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» не повернуті. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» просив стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь [PERSON] «Страхова компанія «Українська страхова група» 12\~000 грн. та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення відповідача, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року о 17 год. 50 хв. водій [PERSON], керуючи транспортним засобом «Лексус», д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по пр-ті 40-річяя Жовтня, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів,чим водій [PERSON] порушила вимоги п.п. 2.3.Б, 12.1 Правил дорожнього руху. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, яка видана Управлінням державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві, зазначено, що 24 квітня 2013 року о 17 год. 50 хв. в м. Києві на пр-ті 40-річяя Жовтня пров. Ужгородський, внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження пошкоджено капот, переднє ліве крило, передній бампер, ліва блок-фара. Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, яка видана Управлінням державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві, зазначено, що 24 квітня 2013 року о 17 год. 50 хв. в м. Києві на пр-ті 40-річяя Жовтня пров. Ужгородський, внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження пошкоджено задній бампер та деформація холдингу. 10 вересня 2013 року між [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АВ/9920524, предметом якого є страхування транспортного засобу «Лексус», д.н.з. [NUMBER]. До [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» звернувся [PERSON] із заявою від 14 серпня 2013 року про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав усі необхідні документи. 29 жовтня 2013 року позивачем на підставі страхового акту № 11696 було складено розрахунок суми страхового відшкодування. На підставі вищевказаних документів [PERSON] акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 6249 від 01 листопада 2013 року, № 6285 від 04 листопада 2013 року, № 6321 від 05 листопада 2013 року. Згідно протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу № 0843 від 28 травня 2013 року та калькуляції вартості ремонтних робіт № 0843 від 22 травня 2013 року загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER], становить 12\~000 грн.. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12 000,00 грн.. Після виплати страхового відшкодування до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» оскільки в силу ст. 452 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону предявлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Оскільки судом було встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження застрахованого транспортного засобу, а також чинним законодавством України передбачене право страховика звернутися до винної особи про стягнення шкоди в порядку регресу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] «Українська охоронно-страхова компанія» до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved