Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві власності належить будинок № 72 по вул. Тесленка (бувша Шкільна № 4) в с. Волиця Фастівського району Київської області. У вказаному будинку, окрім неї, її дітей та онука, зареєстрована ще відповідачка, яка проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з її сином. Однак, відносини між відповідачкою та її сином припинені ще в 2015 році і з того часу відповідачка забравши всі свої речі переїхала проживати до іншого місця. Позивач зазначає, що на її звернення з проханням добровільно виписатися з будинку відповідачка з незрозумілих підстав відмовляється. Всі витрати, повязані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків покладені на неї. Вважає, що відповідачка не користується житловим приміщенням без поважних причин, а тому є всі передбачені законом підстави для визнання її такою, що втратила право користування будинком. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень на позовну заяву не надала. [PERSON] ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, заслухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 4 (чотири) по вул. Шкільна в селі Волиця Фастівського району Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 червня 2007 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1640 та Витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 15384725 від 27.07.2007 року. (а.с.9-10) Між тим, як вбачається з Довідки № 55 від 23.02.2018 року, виданої Волицькою сільською радою Фастівського району Київської області, будинок № 4 було перейменовано в будинок № 72, а вулицю «Шкільна» на «Тесленка». В належному позивачу будинку зареєстрована, але не проживає відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується Довідкою № 54 від 19 лютого 2018 року, виданою Волицькою сільською радою Фастівського району Київської області. (а.с.14) [PERSON] перевірки проживання від 18.08.2017 року та 19.02.2018 року, вбачається, що громадянка [PERSON], [INFO], не проживає в [INFO], з 2015 року, її особистих речей в даному будинку не має. (а.с.11, 13). Між тим, свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в будинку її матері зареєстрована відповідачка, яка спів мешкала з її братом. Реєстрація відповідачці була необхідна для повторного виготовлення паспорту. В даному будинку остання не проживає, її речей в будинку не має. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв'язку з чим вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи положення 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджено квитанцією № 41 від 24.04.2018 року. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved