Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулась з вказаним позовом та просила суд: встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини з померлим 17.03.2014 [PERSON] за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.\~Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), буд.\~66; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), 64, в порядку спадкуванням за законом після померлого 17.03.2014 [PERSON]. Позивач свої вимоги обґрунтувала тим, що 17.03.2014 помер її син [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина. Як стверджувала позивач, на момент смерті померлому на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), 64. Зі слів позивача, за життя [PERSON] заповіту не склав, його єдиними спадкоємцями за законом першої черги є вона, як мати, та його син [PERSON], відповідач. У шлюбі померлий на час смерті не перебував, його батько [PERSON], чоловік позивача, на даний час вже помер. Син померлого [PERSON] на час смерті батька разом з ним постійно не проживав, від прийняття спадщини відмовився шляхом ігнорування подачі нотаріусу відповідної заяви протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Позивач вказала, що вона на час смерті сина постійно, тобто більше півроку, проживала разом із ним за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.\~Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), 66, і цим самим фактично прийняла спадщину. Для юридичного оформлення своїх прав позивач 07.06.2017 звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] із заявою за вх. № 58 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2017 їй було відмовлено у визнанні права на спадкування у звязку з тим, що вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] та не надала доказів постійного проживання з ним на час відкриття спадщини. Зазначене змусило позивача звертатись до суду за захистом її спадкових прав: встановлення факту мого постійного проживання з померлим сином на час його смерті та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На переконання позивача, зважаючи на викладені вище обставини та норми закону, вона має право на майно, належне її померлому сину, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті. До спадкового майна відносяться вище вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.\~Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), 64. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача, їй відомо, що син позивача помер, на момент смерті він постійно проживав разом з позивачем у її будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), буд.\~66. Представник позивача у судове засідання зявилась, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, своїх представників не направили, звернулися до суду з клопотаннями розглядати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Вислухавши покази свідка та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2014 помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №\~294607 від 18.03.2014. На момент смерті померлому на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева відповідно до рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 2 від 25.02.2016), 64, що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 06.12.1985 за реєстровим № 7504. За життя [PERSON] заповіту не склав, його єдиними спадкоємцями за законом першої черги є позивач, як мати, та його син [PERSON], відповідач. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 18/2017 до майна померлого 17.03.2014 [PERSON]. Родинні відносини позивача з померлим сином підтверджуються його свідоцтвом про народження серії 1-ОК № 364095 від 05.09.2017. Родинні відносини між померлим та його сином підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-БК № 422609 від 21.09.1995. Доказів того, що померлий на час смерті перебував у шлюбі суду надано не було. Батько померлого [PERSON], чоловік позивача, помер 14.09.2015, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 343483 від 14.09.2015. Син померлого [PERSON] на час смерті батька разом з ним постійно не проживав, від прийняття спадщини відмовився шляхом ігнорування подачі нотаріусу відповідної заяви протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, подав додатково нотаріусу на підтвердження цього 07.06.2017 заяву за вх. № 59, що вбачається з матеріалів спадкової справи № 18/2017 до майна померлого 17.03.2014 [PERSON]. На час смерті сина позивач постійно проживала разом із ним за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.\~Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), 66, і цим самим фактично прийняла спадщину, що підтверджено у ході судового розгляду показами свідка [PERSON], а також вбачається з довідки виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 7033 від 20.10.2017. Позивач 07.06.2017 звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] із заявою за вх. № 58 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2017 їй було відмовлено у звязку з тим, що вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] та не надала доказів постійного проживання з ним на час відкриття спадщини. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 101 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час набуття у власність померлим спадкового будинку) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Статтею 15 ЦК України визначено 2003 року, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може предявити позов про визнання його права власності. У ст. 1217 ЦК України 2003 року передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на ст. 1218 ЦК України 2003 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2003 року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З огляду на ст. 1258 ЦК України 2003 року спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У ст. 1261 ЦК України 2003 року передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України 2003 року визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України 2003 року передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України 2003 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України 2003 року спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України 2003 року спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України 2003 року визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. З огляду на п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01.01.2004. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час смерті спадкодавця, тобто 17.03.2014), місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. З огляду на покази свідка та наявні у справі письмові докази померлий 17.03.2014 [PERSON] на момент своєї смерті постійно проживав разом зі своєю матірю [PERSON], позивачем, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с.\~Софіївська Борщагівка, вул. Жовтнева (на даний час Святошинська), 66. Вказане свідчить про те, що позивач прийняла спадщину і набула в порядку спадкування після смерті 17.03.2014 сина у власність належний йому житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська (колишня Жовтнева), 64. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті 17.03.2014 [PERSON], які прийняли спадщину, немає. А отже, позов слід задовольнити у повному обсязі. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, а також у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved