Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

у квітні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Нова Пошта» в особі структурного підрозділу Відділення № 29 в м. Івано-Франківську про відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання договору про надання послуг з організації перевезень. Позовну заяву мотивував тим, що 21.02.2018 року ним через свого представника [PERSON] у відділенні № 29 ТОВ «Нова Пошта», яке знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 42, за експрес-накладною № 59000319307987 було здано на відправку до відділення № 2 ТОВ «Нова Пошта» у м. Ніжині, вул. Широкомагерська, 16 на ім`я [PERSON] посилку з описом вкладення: Apple MacBook Pro 15-inch, серійний номер [NUMBER], оголошеною вартістю 107 800,00 грн., та замовлено зворотну доставку - грошовий переказ в сумі 107 800,00 грн., платником якого мав бути [PERSON] з м. Ніжина. Однак, ТОВ «Нова Пошта» в особі структурного підрозділу Відділення № 29 в м. Івано-Франківську не забезпечила відправлення і не надало йому зворотної доставки - грошового переказу в розмірі 107 800,00 грн. Звернувшись з претензією про видачу зворотної доставки - грошового переказу в сумі 107 800,00 грн. отримав в усній формі відмову від керівника відділення № 29 в м. Івано-Франківську Коваль О.В. з посиланням на те, що начебто ним у м. Одесі 26.02.2018 року було подано заяву про відмову від грошового переказу. Зазначив, що у м. Одесі у лютому 2018 року не перебував та жодних заяв у вказаний період не подавав. При цьому, 26.02.2018 року у відділенні № 29 ТОВ «Нова Пошта», яке знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 42, ним було подано письмову претензію про ненадання йому зворотної доставки - грошового переказу в розмірі 107 800,00 грн. З огляду на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням договору, звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень остаточно просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки, завдані відмовою у видачі зворотної доставки - грошового переказу, в сумі 107 800,00 грн., суму штрафу відповідно до умов п. 7.2.4. Публічного договору ТОВ «Нова Пошта» в сумі 26 119,94 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 12 600,00 грн. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.04.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 21). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019 року справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 75). Ухвалою від 22.04.2019 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. із призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 22.08.2019 року (а.с. 81-82). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 18.06.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в котрому останній позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність (а.с. 87-116). В обґрунтування своєї позиції зазначив про те, що ТОВ «Нова Пошта» виконано всі умови перевезення вантажу, останній був вручений адресатові, вказаному позивачем. В той же час, позивач відмінив процедуру зворотної доставки - грошового переказу, про що подав у встановленому порядку відповідну заяву. Також, вказав на відсутність вини ТОВ «Нова Пошта», розміру завданих матеріальних збитків, завдання моральної шкоди та її розміру. Ухвалою від 22.08.2019 року розгляд справи відкладено на 14.11.2019 року (а.с. 120-121). 12.11.2019 року на адресу суд надійшла відповідь на відзив, у котрій позивач вказав про необґрунтованість відзиву та викладеної в ньому позиції відповідача та наполягав на задоволенні його позовних вимог (а.с. 129-138). Ухвалою від 14.11.2019 року розгляд справи відкладено на 21.01.2020 року (а.с. 141-142). 21.11.2019 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив, в яких відповідач вказав на недоведеність позиції позивача, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Законом України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу (ст. 52 Закону). Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Стаття 924 ЦК України встановлює принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). За змістом ч. ч. 1-2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до експрес-накладної № 59000319307987 від 21.02.2018 року [PERSON] з відділення ТОВ «Нова Пошта» № 29, яке знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 42, було відправлено вантаж до відділення № 2 ТОВ «Нова Пошта» у м. Ніжин вул. Широкомагерська, 16, одержувач вантажу - приватна особа [PERSON] ; вид вантажу - посилка; вага 10 кг (об`ємна); місць - 1; опис - інше: мак бук епл в заводському пакуванні блістер не розривати; оголошена вартість - 107 800,00 грн.; зворотна доставка: грошовий переказ 107 800,00 грн.; платник зворотної доставки - [PERSON] , Ніжин . Доставку сплачує отримувач 630,00 грн. готівкою (а.с. 11). Встановлено, що при складанні експрес-накладної відправник, позивач у справі, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта, надалі - Публічний договір) про надання послуг з організації перевезення відправлень, оприлюдненого у вільному доступі, шляхом розміщення на офіційному сайті http://novaposhta.ua. Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що вантаж було отримано [PERSON] 26.02.2018 року. 26.02.2018 року позивачем подано претензію, котра прийнята керівником відділення Коваль О.В. 26.02.2018 року о 14 год. 40 хв., про компенсацію грошей за зворотну доставку коштів, яку він не відміняв і не надавав паспортні дані. Відправлення, яке він відправляв, видане без грошового переказу, який він не відміняв (а.с. 12). Згідно заяви про зміну даних в експрес-накладній, датовану 26.02.2018 року за підписом [PERSON] , скасовано зворотну доставку по експрес-накладній № 59000319307987 (а.с. 97). Згідно деталізації по локальним та роумінговим дзвінкам 26.02.2018 року о 12:21:24 год. здійснено дзвінок на номер [NUMBER] , вказаний позивачем у експрес-накладній № 59000319307987 (а.с. 98). Відповідно до даних пояснювальної записки керівника відділення № 3 у м. Черноморську Білгород-Дністровської філії ТОВ «Нова Пошта» Гутченко Т.С. 26.02.2018 року орієнтовно між 11.30 год. та 12.00 год. до відділення № 3 у м. Черноморську Білгород-Дністровської філії ТОВ «Нова Пошта» звернувся клієнт, котрий представився [PERSON] - відправником за експрес-накладною № 59000319307987 , з проханням змінити дані ЕН, а саме: відмінити грошовий переказ. [PERSON] , діючи з дотриманням вимог Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» та інструкції з виконання робіт ВР-1.6.092 надання сервісу «Зміна даних в ЕН», ідентифікувала відправника [PERSON] за паспортом громадянина України, перевіривши всі дані відправника. Дані, зазначені в заяві про зміну даних ЕН № 59000319307987 та паспорті, були ідентичними, так само як і підписи. Крім того, [PERSON] перетелефонувала на номер відправника за номером телефону [NUMBER] , які зазначений в ЕН № 59000319307987. [PERSON] , який перебував у відділенні, надійшов дзвінок зі службового телефону. відтак, [PERSON] ще раз переконалась, що перед нею стоїть саме відправник - [PERSON] (а.с. 99). В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він заяву про відміну грошового переказу не писав, у м. Одеса не перебував у лютому 2018 року та особисто вказаного числа подав претензію до відповідача у м. Івано-Франківську. До того ж, зазначив, що 26.02.2018 року у період з 10.56 год. до 12.54 год. його абонентський номер мобільного телефону [NUMBER] був заблокований, тому він не міг користуватися телефоном. Разом з тим, доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України позивачем з даного приводу в розпорядження суду надано не було. До того ж, позивач, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористався та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних йому для обґрунтування останньої. Крім того, візуальний огляд претензій, поданої 26.02.2018 року, та заяви про зміну даних в експрес-накладній, датовану 26.02.2018 року за підписом [PERSON] , дають суду для сумніву в тому, що обидві написані однією особою, і це з урахуванням того, що відправлення 21.02.2018 року було здійснено не самим позивачем, а як зазначено останнім його довіреною особою - [PERSON] . Суд позбавлений можливості самостійно встановити дану обставину, позивачем клопотання про призначення експертиз у справі з даного приводу не заявлялось. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.4. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» (далі - Публічний договір) визначено: шляхом передачі замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника. Пунктом 4.3.2 Публічного договору, визначено, що замовник зобов`язаний відповідно до вимог Експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну Експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній. Згідно п. 8.10. Умов надання послуг для зміни даних в експрес-накладній необхідно в найближчому відділенні заповнити та подати заяву на зміну даних в експрес-накладну. Зміна даних в експрес-накладній можлива лише за умови надання номера цієї експрес-накладної та одного з документів відповідно до п. 11.2 цих Умов. Згідно п. 11.2 Умов одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «Нова Пошта» будь-який із наведених нижче документів, що підтверджує особу Одержувача, зазначеного в експрес-накладній, а саме: 11.2.1. Паспорт громадянина України. 11.2.2. Тимчасове посвідчення громадянина України. 11.2.3. Посвідку на постійне проживання. 11.2.4. Посвідку на тимчасове проживання. 11.2.5. Посвідчення біженця, видане в Україні. 11.2.6. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 11.2.7. Тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. 11.2.8. Посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. 11.2.9. Паспорт іноземного громадянина, у якому відомості про особу вказані кирилицею та/або латиницею. У разі використання іншої абетки - надає апостиль (офіційний переклад паспорта українською мовою). Матеріалами справи встановлено, що по експрес-накладній № 59000319307987 від 21.02.2018 року відправником був позивач [PERSON] , посилка була вручена отримувачу [PERSON] без грошового переказу, котрий був відмінений заявою від 26.02.2018 року. Слід звернути увагу на те, що жодного правового механізму додаткової перевірки особи чи додаткових вимог її встановлення, чинне законодавство України на даний час не передбачає, тобто для посвідчення особи достатньо надати для огляду документ, передбачений ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до правоохоронних органів із відповідними заявами, зокрема, про вчинення шахрайських дій за вказаними в позові фактами. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Пунктом 2 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 Пленум ВСУ роз`яснив, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Зазначена вище норма ст. 924 ЦК України передбачає принцип винності у разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Суд вважає, що стороною позивача не доведено, та судом в ході розгляду справи не встановлено наявність вини відповідача, оскільки його дії щодо видачі вантажу особі, яка повідомила номер експрес-накладної та надала документ, який посвідчує особу, були правомірними. Відтак, оскільки відповідачем було видано вантаж на підставі п. 11.4.2 Умов, тобто за пред`явленням одержувачем номеру експрес-накладної та документу, який посвідчує особу, то жодних порушень закону чи договору не відбулося, протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та завданими збитками не доведено, а тому правових підстав для настання для ТОВ «Нова Пошта» наслідків у вигляді відшкодування шкоди та сплати штрафу не вбачається. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окремо слід звернути увагу на те, що переконливих доказів, які б встановлювали розмір завданої фактичної шкоди у вигляді вартості втраченого майна позивачем не надано, та будь-яких клопотань в цій частині в ході розгляду справи заявлено не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом не встановлено, та позивачем не доведено протиправність дій відповідача, внаслідок яких позивачу завдано шкоду, та те, що позивачем не було доведено того факту того, що зворотну доставку - грошовий переказ ним не відмінено, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення штрафу є безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 4, п. 5 ППВСУ від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Виходячи із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом не встановлені факти неправомірних дій відповідача та заподіяння, останніми, моральної шкоди позивачу, суд вважає, що в задоволенні позовних в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. слід також відмовити, в зв`язку з безпідставністю та недоведеністю. В порядку ст. 141 ЦПК України, а також з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed