Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що у них з відповідачем є син [PERSON] , [INFO] , який залишився жити разом з нею та перебуває на її утриманні. Син має затримку психомоторного розвитку і є інвалідом дитинства, у зв`язку з чим потребує особливої уваги. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, а також додаткові витрати на утримання в розмірі 26 353,95 гривень, пов`язані з лікуванням та реабілітацією дитини. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14.11.2019 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив, що протягом 2017-2019 року відповідач добровільно перераховував кошти на утримання сина на картковий рахунок матері позивача, водночас з жовтня 2019 року він втратив фінансову можливість надавати допомогу дитині, оскільки сам хворіє. Крім того, відповідач додатково ніс витрати на утримання дитини, купував їй подарунки, одяг, іграшки, меблі, вітав сина з днем народження, пригощав однокласників сина солодощами. Зазначив, що аліменти у розмірі половини його доходів є завищеними, крім того, він має мінливий дохід, має на утриманні непрацездатних батьків, у зв`язку з чим просив встановити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, а саме, надані позивачем документи щодо підтвердження витрат на лікування та реабілітацію не стосуються лікування дитини, а потреба в цих витратах не обгрунтована медичними показаннями, у зв`язку з чим, у стягненні вказаних витрат слід відмовити. Позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, а в подальшому іншою заявою знизила суму аліментів до 2 700 гривень щомісячно. Водночас, позивач збільшила розмір позовних вимог щодо додаткових витрат на дитину на 4 200 гривень, і просила стягнути з відповідача суму в розмірі 30 553,95 гривень. Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти задоволення збільшених позовних вимог, вважаючи їх такими, що не доведені та необгрунтовані. В підготовчому засіданні сторона відповідача визнала позов в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 700 гривень. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 19.06.2010 року по 23.02.2018 року, що підтверджується Заочним Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року у справі № 758/12768/17 (а.с. 13). [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є позивач, а батьком - відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.12.2010 року (а.с. 12). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] має статус дитини-інваліда (а.с. 25). Згідно з довідкою від 25.09.2019 року має діагноз: вроджений порок серця, дефект міжшлункової перегородки, відкрита аортальна протока, катаракти обох очей, сенсорноневральна тугоухість, затримка психомоторного розвитку (а.с. 26). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення статті 200 СК України передбачають, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ураховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині призначення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 700 гривень, суд встановив, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. На підтвердження понесення додаткових витрат, пов`язаних з наданням медичних послуг та реабілітацією дитини-інваліда, стороною позивача було надано такі документі: рахунок ПП «Центр стимуляції мозку» від 11.01.2017 року на суму 8 100 гривень (а.с. 39), акт про надані медичні послуги МЦ «Лікарська практика» від 14.09.2018 року на суму 5 900 гривень (а.с. 31), акт надання послуг ТОВ «Центр пріоритет» (консультація невролога) на суму 900 гривень (а.с. 36), рахунок ТОВ «Центр пріоритет» (комплексна програма з реабілітації) від 09.09.2019 року на суму 4 800 гривень (а.с. 35), акт про надання медичних послуг від 05.09.2019 року (курс апаратного лікування для підняття зору на суму 18 000 гривень (а.с. 38), чек на оплату послуг лікаря ортопеда-травматолога від 29.07.2019 року на суму 300 гривень (а.с. 30), чек на оплату еспандерів від 10.09.2019 року на суму 484,06 гривень (а.с. 28), квитанції з оплати послуг басейну на суму 500 гривень (а.с. 49), товарний чек на оплату індивідуальних вушних вкладишів на суму 780 грн (а.с. 29), чек на придбання вушних крапель від 09.09.2019 року (а.с.28), товарний чек на заміну слухового апарату від 10.12.2018 року на суму 832 грн (а.с. 29), підтвердження перебування [PERSON] в санаторії від 06.06.2019 року на суму 6 250 грн (дві путівки вартістю 12 500 грн) (а.с. 47). Крім того, в подальшому позивачем було надано додатково підтвердження щодо перебування дитини на базі відпочинку від 13.07.2020 року на суму 8 400 гривень. Таким чином, вартість підтверджених витрат склала 55 405,96 грн, або 27 702,98 гривень (витрати кожного з батьків). Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача щодо того, що він протягом 2017-2019 року перераховував кошти, підтверджуючи переказ виписками та чеками з Приватбанку, оскільки з наданих їм платіжних документів суд не має можливості пересвідчитися, що відповідач перерахував кошти саме позивачу і саме на утримання спільної дитини. Крім того,

Outcome: partial