Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідачі) про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.12.2014 року між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, за яким остання отримала у позику грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі строком повернення до 05 лютого 2015 року. До цього часу сума позики не повернута. На підставі положень ст. 1048 ЦК України позивачем нараховані проценти у розмірі облікової ставки НБУ за період з 19.12.2014 року по 19.04.2015 року в сумі 1 235,00 доларів США, а також згідно статті 625 ЦК України нараховані 3% річних за період прострочення повернення позики в сум 142,50 доларів США. Стягнення цих коштів просила провести в національній валюті гривні по офіційному курсу НБУ долара к гривні 22,45 грн. за 1 долар США. На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача неповернену суму позики в розмірі 19 000,00 доларів США, заборгованість з оплати процентів за користування позикою у сумі 1235,00 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 142,50 доларів США, а разом 20 377,50 доларів США, що за курсом НБУ на 27.04.2015 року складає 457 474,90 гривень, а також судовий збір в сумі 3 654,00 гривні. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку та винесення заочного рішення. Відповідачка, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилась з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивачки суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно зі статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року [PERSON] одержала в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 19 000 доларів США та зобов'язалась повернути їх до 5 лютого 2015 року, про що видала власноруч виписану розписку. Зазначені грошові кошти в установлений строк [PERSON] не повернула. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Не з`явившись у судове засідання та не скориставшись своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, відповідач [PERSON] тим самим не оспорила позовні вимоги позивача щодо неповернення суми позики та існування вказаної заборгованості перед нею. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які свідчили би про належне та своєчасне виконання ним грошових зобовязань за договором позики та своєчасного повернення суми отриманих коштів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст.ст.610 та 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки у виді штрафу або пені. Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. В результаті суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе договірні обовязки належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість в розмірі 19 000,00 доларів США, яка має бути стягнута в судовому порядку. Щодо заявлених процентів за користування сумою позики суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Саме до таких висновків при вирішенні питання обґрунтованості нарахування процентів в розмірі облікової ставки НБУ дійшов Верховний суд України в постанові від 02.07.2014 року по справі №6-36цс14, які згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі зазначеного позивачкою правомірно нараховано проценти за користування сумою позики за період з 19 грудня 2014 року по 19 квітня 2015 року в розмірі 1235,00 доларів США, виходячи із облікової ставки НБУ, що діяла в нарахованому періоді. Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За прострочення виконання грошового обовязку за розпискою відповідач має обовязок сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, що за період з 05 лютого 2015 року по 05 травня 2015 року складає 140,54 доларів США (19 000,00 х 3%/100х90 днів/365). Разом з тим, статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. З урахуванням наведеного відповідач має повернути суму боргу в розмірі 19 000,00 доларів США, проценти за позикою в розмірі 1235,00 доларів США та 3% річних в розмірі 140,54 доларів США в національній валюті гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення. Станом на 23 червня 2015 рік офіційний курс Національного банку України становить 21,7687 грн. за 1 долар США, тобто основна сума позики 19 000 доларів США дорівнюють 413 605,30 гривень, проценти в розмірі 1235,00 доларів США дорівнюють 26 884,34 грн., 3% річних в розмірі 140,54 доларів США дорівнюють 3059,37 грн. Зазначені суми грошових коштів в національній валюті підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial