Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно та на своє утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення сином трьох з половиною років. В обґрунтування позову зазначила, що син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість і може утримувати як свою дитину, так і неї. 23.06.2016 року ухвалою суду за заявою позивача було закрито провадження в частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Окрім того 23.06.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та в письмовій заяві до суду просила стягнути аліменти в розмірі ? частки від усіх видів доходу відповідача. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала. Відповідач у своїх письмових запереченнях щодо первісного позову від 06.06.2016 року погодився на стягнення з нього аліментів у розмірі ? частки від його доходу, зазначивши своє місце роботи у військовій частині-польова пошта [NUMBER] . Причини його неявки в судове засідання суду невідомі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . На момент подачі позову сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2012 року.Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Відповідач є молодою особою 25 років; є військовослужбовцем Збройних Сил України (солдат військової частини польова пошта [NUMBER] ); не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітнього сина та не створює всі необхідні умови для його розвитку і життя, а будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує; інших дітей чи непрацездатних батьків відповідач на утриманні не має, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» дітей віком до 6 років 1\~228 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в уточненому позові. Це відповідатиме як інтересам сина, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання сина сторін. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов`язку утримувати сина, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов`язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved