Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбних відносинах із [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Мати з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про сина, у вихованні дитини жодної участі не приймає, ухиляється від сплати аліментів. Малолітній [PERSON] фактично позбавлений піклування матері та перебуває на повному утриманні та вихованні батька. Він забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує його. Позивач просив позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи - Органу опіки та піклуваннявиконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, позов підтримала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що сторони проживали разом та перебували у шлюбних відносинах з 2006 року по 2011 рік. Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.05.2011 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №553. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.09.2013, у справі №524/4672/13-ц [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 листопада 2014 року, у справі № 524/8581/14-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходів. Протягом останніх півтора року мати з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї, у вихованні дитини жодної участі не приймає. Малолітній [PERSON] фактично позбавлений піклування матері та перебуває на повному утриманні та вихованні батька. Він забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує його. Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідач, як матір самоусунулась від виховання сина та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved