Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, просить поновити строк позовної давності та стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 10 вересня 2010 року у розмірі 171 713,50 грн, що еквівалентно 7000 доларів США та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідачу надано в борг грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, з умовою повернення боргу до 10 жовтня 2010 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики відповідач написав розписку. У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернув і до цього часу ухиляється від повернення коштів. Позивач зазначає, що в період з 2010 року по січень 2019 року до суду з позовом не звертався, оскільки [PERSON] обіцяв йому повернути позичені кошти. Позивачем разом з позовом подано клопотання про поновлення процесуальних строків, до якого додано копії подорожних листів вантажного автомобіля міжнародного сполучення з лютого 2016 року по 2019 рік. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 13 лютого 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Березіною С.Г. подано до суду відзив на позовну заяву. Позивач [PERSON] та його адвокат - Стельникович С.А. у судове засідання 5 березня 2020 року не з`явились, в матеріалах справи міститься заява від адвоката Стельниковича С.А. про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Березіна С.Г. в судовому засіданні 5 березня 2020 року проти позовних вимог заперечувала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши представника відповідача [PERSON] - адвоката Березіну С.Г., дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що за змістом розписки від 10 вересня 2010 року, [PERSON] отримав у борг безпосередньо від громадянина [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, які зобов`язався повернути [PERSON] до 10 жовтня 2010 року (а.с. 7). Станом на 5 березня 2020 року грошові кошти [PERSON] відповідно до договору позики від 10 вересня 2010 року [PERSON] не повернуті, про що свідчить перебування оригіналу розписки в позивача. Цю обставину представник [PERSON] - адвокат Березіна С.Г. не заперечувала у судовому засіданні 5 березня 2020 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Водночас суд вважає за можливе застосувати за заявою представника [PERSON] - адвоката Березіної С.Г. позовну давність до позовних вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як убачається із матеріалів справи, перебіг строку позовної давності почався з жовтня 2010 року (граничний строк сплати боргу відповідно до розписки). Надаючи оцінку доводам позивача щодо переривання строку позовної давності, суд виходить із того, що надані ним копії подорожних листів вантажного автомобіля міжнародного сполучення, що виписані на ім`я [PERSON] за період із лютого 2016 року по 2019 рік, не є підставою вважати, що такий строк було пропущено з поважних причин. Крім того, позивачем не надано доказів щодо поважності причин пропуску вказаного строку позовної давності за період із жовтня 2010 року по лютий 2016 року (5 років 3 місяці). З огляду на викладене, в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом необхідно відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, а в задоволенні позову - у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed