Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.05.1977 року. За час проживання у шлюбі подружжям був набутий у спільну сумісну власність житловий будинок з господарчими спорудами, за адресою: [ADDRESS], право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Крім того, під час шлюбу подружжям був набутий у спільну сумісну власність автомобіль ВАЗ 21043, д/н [NUMBER], який оформлений на відповідача. Виходячи з цього, позивач просить суд поділити майно сторін, набуте подружжям за час шлюбу, виходячи з рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила справу розглянути за її відсутності. Уточнила позовні вимоги та просила розподілити лише спірний житловий будинок з господарськими будівлями. Решту позовних вимог залишити без розгляду. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву, у якій не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.05.1977 року /а.с. 10/. За час проживання у шлюбі подружжям [PERSON] був набутий житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.01.1997 року (право власності на вказане житло було зареєстровано на відповідача [PERSON]) та автомобіль ВАЗ 21043 ЗНГ, д/н [NUMBER] (право власності на вказаний автомобіль зареєстровано на відповідача [PERSON]) /а.с. 8-9, 15-18/. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених цивільним Кодексом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 25 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В позовній заяві [PERSON] просить розподілити майно набуте подружжям під час шлюбу, виходячи з рівності часток у праві спільної сумісної власності на майно. Відповідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідач [PERSON] в своїй письмовій заяві наданій суду погодився з розподілом майна належного сторонам на праві сумісної власності, виходячи з рівності часток сторін, і не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі. Водночас, згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов'язковій державній реєстрації. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок на [ADDRESS], складеного КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.10.2014 року зазначений житловий будинок складається: А-1 - житловий будинок, В-1 - сарай, Г-1, Д-1 - сарай, К-1, Л-1 - сарай, Е-1 - погріб, Ж-1 - убиральня, З-1 - літній душ, О-1, М-1 - навіс, №1 - колодязь, № 2-3 - огорожа / 5-7/. Одночасно згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.12.2014 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: А-1 - житловий будинок, В-1 - сарай, Г-1, Д-1 - сарай, Е-1 - погріб, Ж-1 - убиральня, З-1 - літній душ, О-1, М-1 - навіс, колодязь, огорожа /а.с. / Зазначена обставина свідчить про здійснення самочинного будівництва [PERSON] вказаний господарський будівельних споруд. Статтею 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, матеріали справи не містять доказів того, що власник будинку [PERSON] зареєтрував своє право власності на К-1, Л-1 - сарай, і, таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не набув права власності на господарські споруди К-1, Л-1 - сарай, тому згадані господарські будівлі не є об'єктом права спільної власності. Враховуючи обставини викладені вище, те, що позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, відповідач визнав ці вимоги в повному обсязі і не заперечував проти задоволення позову, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про розподіл майна набутого подружжям під час шлюбу підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial