Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 10179000 грн. 00 коп. (що є еквівалентом 377000 доларів США 00 центів) за договором безпроцентної позики від 11 квітня 2013 року б/н. Стягнути з [PERSON] 621000 грн. 00 коп. (що є еквівалентом 23000 доларів США 00 центів) частини боргу за договором безпроцентної позики від 11 квітня 2013 року б/н . Стягнути з [PERSON], [PERSON] 3654 грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що ним на виконання умов договору позики укладеного 11 квітня 2013 року із [PERSON] було надано останньому 400000 доларів США 00 центів, з метою придбання нежитлового приміщення, зі строком повернення позики 31 грудня 2014 року. Після настання строку повернення позики [PERSON] коштів [PERSON] не повернув. За наведених обставин позивач з посиланням на ст. 60 СК України, просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судовому засіданні представник [PERSON] позов з викладених у ньому підстав підтримав просив задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував щодо його задоволення. Представник [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 11 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики б/н (а.с. 9-10). На виконання умов вищевказаного договору [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 3260000 грн. 00 коп. (що на момент укладення договору було еквівалентно 400000 доларам США 00 центам) на придбання об'єкту нерухомості. Факт отримання [PERSON] позичкових коштів встановлено в судовому засіданні, не заперечувався представниками сторін та підтверджується матеріалами справи (а.с. 12). 01 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору безпроцентної позики від 11 квітня 2013 року, згідно якого, сторони визначили датою повернення позичкових коштів 31 грудня 2014 року (а.с. 11). Разом з тим, після настання вищезазначеної обумовленої сторонами дати повернення позичкових коштів, [PERSON] ці кошти [PERSON] не повернув. Також в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося представниками сторін, що на момент укладення із [PERSON] договору безпроцентної позики та отримання суми позики [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту ч.ч. 1-3 ст. 61 СК України вбачається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Заперечення представника [PERSON] з посиланням на те, що договір безпроцентної позики від 11 квітня 2013 року б/н було укладено без згоди останньої, суд вважає безпідставними та не обґрунтованими виходячи з наступного. Так, згідно пп. 2.2. п. 2 договору безпроцентної позики від 11 квітня 2013 року позика надається позичальнику для придбання об'єкту нерухомості - нежилого приміщення № 471, загальною площею 259,3 м2, які знаходяться за адресою [ADDRESS] секція 2 поверх: підвал (-4.20), цокольний поверх, перший поверх. Відповідно до копії нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 11 квітня 2013 року (а.с. 20), остання, надавши згоду на укладення та підписання [PERSON] попередніх та основних договорів щодо придбання майнових прав на нежилі приміщення № 741 загальною площею 259,3 м2, які знаходяться за адресою [ADDRESS] секція 2 поверх: підвал (-4.20), цокольний поверх, перший поверх, зокрема зазначила, що вказаний об'єкт буде придбано, за гроші, які були набуті ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі та є їх спільною сумісною власністю. Згідно п. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позичкових коштів, відповідачами суду не надано. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідачів в рівних долях.

Outcome: approved