Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У квітні 2013 року позивач [PERSON], діючи від свого та імені та від імені неповнолітньої [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання угод недійсними. В обґрунтування позову зазначала, що з 1996 року вона разом із своєю родиною постійно проживає у [INFO]. Її неповнолітня донька [PERSON] зареєстрована та фактично проживає у даній квартирі з 2001 року. У липні 2006 року зазначена квартира була приватизована в рівних частках на неї та на доньку [PERSON] У 2006 році до неї звернувся її син [PERSON] з проханням передати йому у власність тимчасово квартиру, пояснюючи це необхідністю взяти кредит у банку та пояснив, що після повернення боргу поверне квартиру у її власність. Довіряючи синові, вона погодилася підписати необхідні документи. Для вчинення правочину вона не зверталася до жодного органу. 01 вересня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Окрім того, 26 березня 2008 року відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки з ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до якого квартиру було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитною угодою. Вважає, що зазначені угоди мають бути визнані недійсними, оскільки при їх укладенні були допущені істотні порушення встановленого законом порядку, що призвело до порушення житлових прав та законних інтересі неповнолітньої [PERSON] В сенсі положень ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних і безпритульних дітей», ЗУ «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, на укладення договорів розпорядження нерухомим майном, яке обтяжено правами неповнолітньої особи, потребується попередня згода органу опіки та піклування. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та фактично проживає у даній квартирі, при цьому згода органу опіки та піклування на укладення зазначених договорів не отримувалась. З цих підстав просить визнати договір купівлі-продажу та договір іпотеки недійсними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в ході судового засідання позовні вимоги підтримали та пояснили, що всіма документами необхідними для укладення угод займався безпосередньо [PERSON], а [PERSON] тільки була присутньою у нотаріуса при їх оформленні і підписанні. Після укладення договору купівлі-продажу вона його не оспорювала, продовжувала разом із [PERSON] проживати у квартирі, оплачувати комунальні послуги, оскільки довіряла синові у тому, що він поверне квартиру у її власність. Нотаріус при посвідченні угоди не цікавилася наявністю у житлі неповнолітніх дітей, не попереджала про наслідки її укладення. Дитина іншого житла не має. Просили позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що до моменту укладення договору купівлі-продажу [PERSON] проживала із співмешканцем, вели аморальний образ життя, накопичили великі борги з оплати житлово-комунальних послуг. Тоді вона запропонувала придбати у нею квартиру, що її не забрали в рахунок виниклих боргів. Він погодився придбати квартиру у матері, проте, всіма документами, необхідними для укладення договору, займалася саме вона. У відношенні неповнолітньої [PERSON] вона зібрала всі документи, які перевірялись нотаріусом, здійснювала пошук необхідного житла. Хто видав рішення органу опіки він не знає, проте памятає, що дане рішення нотаріусу надала саме [PERSON] При укладенні договору купівлі-продажу вона не виказувала будь-якої своєї незгоди, підписавши його. Крім того, права [PERSON] даною на їх думку порушено не було, але вона не ставить питання про визнання договору-купівлі продажу частково недійсним і просить визнати її такою в цілому. При цьому нею також не ставиться питання про поновлення строку позовної давності, хоча минуло вже понад сім років. З цих підстави просили відмовити у задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON], діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні, посилаючись на відсутність порушень законодавчих норм при посвідченні договору іпотеки, заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник третьої особи - служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримувала та вбачаючи порушення прав неповнолітньої [PERSON] просила позов задовольнити. У судове засідання представник не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, вирішення якої покладала на розсуд суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Третя особа державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] в ході судового розгляду справи пояснила, що нею дійсно посвідчувався договір купівлі-продажу квартири. Згідно із інструкцією порядку вчинення нотаріальних дій збором необхідних документів займалася продавець [PERSON] Для цього нею були надані витяги БТІ, з яких вбачалося, що квартира у 2006 році квартиру було приватизовано. Також вона надала оригінал рішення органу опіки з приводу згоди на відчуження квартири неповнолітньою [PERSON] Дане рішення за своєю формою не викликало сумнівів. Крім того, до неї прийшов батько дитини та написав згоду на укладення угоди. Перевіривши наявність всіх необхідних документів, встановивши особи сторін угоди та їх добровільність, вона посвідчила угоду. В подальшому нотаріус [PERSON] просила вирішувати справу її відсутність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не прибула, надавши заяву про вирішення справи у її відсутність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на киї вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, судом встановлено, що 01 вересня 2006 року між продавцем [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені малолітньої доньки [PERSON], з одного боку, та покупцем [PERSON], з іншого, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-1386 (а.с. 10, 70). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» № 2623-ІV від 02 червня 2005 року, який набрав чинності з 01 січня 2006 року, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року, який набрав чинності з 06 червня 2001 року, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Аналогічні положення закріплені змістом ч. 3 ст. 177 Сімейного кодексу України. Отже, наведеними нормами законодавець встановлює підвищену правову охорону прав та інтересів соціально вразливої категорії фізичних осіб, а саме малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, яке обтяжено їх правами. Відповідно до п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, чинної станом на день посвідчення спірного договору купівлі-продажу, У разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів (ст. 71 ЦК України). Правочини за малолітніх, які не досягли 14 років, а також від імені фізичних осіб, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки (усиновлювачі) або опікуни. Правочини щодо майна малолітньої дитини можуть бути вчинені одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, за наявності згоди другого з батьків, підпис якого має бути засвідчений нотаріально. Зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 309484, виданого відділом РАГС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2002 року, [PERSON] народилася 05 лютого 2001 року, про що вчинено актовий запис № 08. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 7). Матеріалами дослідженої в судовому засіданні нотаріальної справи, наданими державним нотаріусом [PERSON], встановлено, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу сторонами було надано наступні документи. Свідоцтво про право власності на житло від 24 липня 2006 року, згідно із яким квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. При цьому згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11338324 від 26.07.2006 року квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на праві власності по 1/2 її частки за кожним з них, реєстраційний № 15512527 (а.с. 71, 72). Копію рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 29/3 від 22 серпня 2006 року, яким дозволено [PERSON] здійснити продаж частини квартири [ADDRESS] від імені малолітньої [PERSON] (а.с. 76). Зазначений документ підписано спеціалістом загального відділу Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, має печатку та помітку «відповідає оригіналу». Крім того, батько малолітньої [PERSON] [PERSON] надав письмову згоду на відчуження частки квартири донькою, від імені якої діє [PERSON] (а.с. 79). Таким чином, державному нотаріусу [PERSON] було надано низку всіх необхідних документів для посвідчення спірного договору купівлі-продажу з урахуванням особливостей його субєктного складу. Разом із тим, за інформацією наданою архівним відділом Маріупольської міської ради від 19.07.2012 року рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 22.08.2006 року № 29/3 у фондах архівного відділу відсутнє (а.с. 12). Обєктивно дана інформація була підтверджена в ході судового розгляду витребуваними від Маріупольської міської ради архівними підшивками рішень Орджонікідзевської районної адміністрації, прийнятих протягом вересня 2006 року, а також поясненнями представника служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації [PERSON] Самі ж сторони та їх представники природу появи зазначеного рішення органу опіки та піклування пояснити не змогли. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких конкретних обставин, зважаючи на відсутність наданої у встановленому порядку згоди органу опіки та піклування на відчуження квартири [ADDRESS], обтяженої правами малолітньої [PERSON], суд в сенсі ст. 215 ЦК України визнає оспорювану угоду купівлі-продажу недійсною у повному обсязі та задовольняє позв у цій частині. При цьому суд не бере до уваги пояснення представника відповідача [PERSON] на необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON], права якої у даному випадку порушені, станом і на сьогодення не набула повноліття, вважати, що строк позовної давності пропущено, підстави відсутні. Вирішуючи позов в частині визнання недійсним договору іпотеки суд виходить з наступного. Встановлено, що 26 березня 2008 року між іпотекодавцем [PERSON], з одного боку, та іпотекодержателем Акціонерним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», з іншого, було укладено договір іпотеки № 215/26-166-60-1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 907 (а.с. 54-57). Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку у якості забезпечення зобовязань за договором кредиту № 215/26-165-60 від 26.03.2008 року нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. При цьому матеріали нотаріальної справи стосовно договору іпотеки містять особисту заяву зі підписом [PERSON] про відсутність малолітніх чи неповнолітніх дітей, які б були зареєстровані за адресою розташування предмету іпотеки, а також довідку, видану ЖКП «Новий Східний» від 24.03.2008 року, про відсутність у квартирі будь-яких мешканців (а.с. 63, 65). Разом із тим, оригіналом особового рахунку № 5341, витребуваним від ККП КК «Східна», встановлено, що станом як на день укладення договору іпотеки, так і на сьогодення, у квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими: [PERSON] з 24.12.2002 року, [PERSON] з 03.06.2003 року (а.с. 126, 127). Поясненнями позивача [PERSON], не спростованими відповідачами, встановлено, що вона спільно із неповнолітньою донькою [PERSON] і до сьогодення фактично проживають у зазначеній квартирі. В сенсі ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 Сімейного кодексу України, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Поясненнями відповідача [PERSON] встановлено, що відповідного дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину укладенні договору іпотеки він не отримував і питання з цього приводу перед компетентними органами не порушував. Таким чином, спірний договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, обтяжене правами неповнолітньої [PERSON], було укладено всупереч вимогам ст. 203 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», тобто за відсутності відповідного на це дозволу органу опіки та піклування. Підсумовуючи наведене, суд визнає договір іпотеки недійсним, тим самим задовольняючи позовні вимоги і в цій частині. У відповідно до положень ст.ст. 79,88 ЦПК України суд стягує в рівних частках з відповідачів [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» на користь позивача [PERSON] понесен нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 229,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved