Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду в порядку вимог ст. 405 ЦК України з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що їй на праві спільної часткової власності разом із сином [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . В цьому будинку також зареєстровані відповідачі, однак в ньому без поважних причин не проживають: [PERSON] - з січня 2013 року, [PERSON] - з травня 2014 року, [PERSON] з сином [PERSON] - з грудня 2012 року; в добровільному порядку не знімаються з реєстрації спірного житлового приміщення, оплату за нього та комунальні послуги не провадять, чим порушують її права власника житла на його користування та розпорядження. Особистих речей відповідачів в будинку немає, перешкод в користуванні жилим будинком вона відповідачам не вчиняла. У зв`язку з наведеним просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Подалі позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Іванова О.А. уточнила свої позовні вимоги, заявивши їх до [PERSON] , що діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , посилаючись на те, що інші відповідачі: [PERSON] та [PERSON] у добровільному порядку знялися з реєстрації спірного будинку. В іншій частині позовні вимоги підтримала за заявленими підставами, зазначивши, що [PERSON] з сином [PERSON] не є членами її сім`ї та сім`ї її сина [PERSON] (третьої особи у справі), оскільки проживають за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який в Ѕ частині належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Також позивач [PERSON] та її представник адвокат Іванов О.А. надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримали за заявленими підставами, не заперечували проти розгляду справу у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , що діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин своєї неявки, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав. Треті особи: виконавчий комітет Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області надали заяви про розгляд справи без участі своїх представників, просили позов задовольнити. У зв`язку із зазначеним та відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного провадження. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16, і яку суд враховує при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 26 листопада 2011 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. за реєстровим №2341, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.12. 2011 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності покупцям: [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному. При цьому в пункті 7 договору купівлі- продажу житлового будинку зазначено, що покупці стверджують, що на момент посвідчення цього договору вони у зареєстрованому чи в цивільному шлюбі не перебувають та цей факт викладено у заяві, яка залишається у справах нотаріуса, який посвідчив цей договір(а.с.9-10). Зазначене підтверджується й витягом з Реєстру про державну реєстрацію прав за реєстровим № 34681770 від 11.12.2011, виданого КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.12). Згідно довідки № 01-02-25/7314 від 20.09.2019 року, виданої виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області на ім`я [PERSON] , в її домоволодінні за адресою: [ADDRESS] ,зареєстровані, але не проживають: [PERSON] з січня 2013 року, [PERSON] з травня 2014 року, [PERSON] , [INFO] - з грудня 2012 року, [PERSON] [INFO] - з грудня 2012 року. Зазначені обставини зазначені і в акті №20 від 19.09.2019, складеного в присутності сусідів-свідків депутатом виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області Бочаровим С.М. (а.с.13-14). Згідно довідки № А-141/01-02-28 від 20.02.2020, виданої виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] знята з реєстраційного обліку 21 листопада 2019 року з адреси: [ADDRESS] (а.с. 108). Згідно довідки № Д-140/01-02-28 від 20.02.2020, виданої виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] знята з реєстраційного обліку 14 січня 2020 року з адреси: [ADDRESS] (а.с. 109). Як вбачається з наданої представником позивача адвокатом Івановим О.А. ксерокопії відповіді КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 364 від 02.10.2020 року згідно з реєстраційними матеріалами Бюро станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за: [PERSON] -1/2 ч. будинку на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В.. від 27.08.2012 року, р№ 1243; та [PERSON] - 1/2 ч. будинку на підставі свідоцтва про право власності, виданого Чугуївською міською державною нотаріальною конторою від 07.04.1988 року, р№ 1157(а.с. 148). Згідно відповіді заступника міського голови -керуючого справами виконавчого комітету Харківської міської ради за № 021-02-52/2522 від 16.10.2020 на підставі усного повідомлення голови вуличного комітету №7 «Чапаєва» Слюсара Д. - [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.148 зворот). Під час розгляду справи в суді даних про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в спірному будинку та користуються ним й під час розгляду зазначеного спору, до суду не надано. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що цим відповідачам перешкоджали в користуванні вказаним жилим приміщенням, до суду не надано. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить про те, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] спільним побутом із [PERSON] та [PERSON] не пов`язані, тому право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі вимог ч.2 ст.406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Також судом при розгляді цієї справи враховується й висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20 про те, що інтереси позивачки, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, та який, за доводами позивачки, забезпечено іншим житловим приміщенням, що ним не спростовано. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Тому неповнолітнього [PERSON] також слід визнати таким, що втратив право користування спірним будинком. Реєстрація відповідачів в спірному жилому приміщенні перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Outcome: approved