Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову вказала, що у період з 31.10.2012 року по 22.12.2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, після чого була звільнена за угодою сторін за ст. 36 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачкою був проведений частково лише 29 вересня 2015 року. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 серпня 2015 року з [PERSON] «Азовелектросталь» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 7572,04 грн., середній заробіток за час затримки виплати при звільненні у розмірі 1065,71 грн. з утримання працедавцем із цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду у розмірі 200 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн. У зв'язку із продовженням порушення її прав з боку [PERSON] «Азовелектросталь» на підставі ст. 117 КЗпП України позивачка просить стягнути середній заробіток за період з 28 серпня 2015 року по день винесення рішення судом. Крім того, відповідач протиправно не сплачує компенсацію за затримку розрахунку. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати за період з 01.08.2014 року по 29.09.2015 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2015 року по день постановлення рішення судом. У листопаді позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь суму компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати за період з 01.08.2014 року по 29.09.2015 року у розмірі 3527,19 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2015 року по день постановлення рішення судом. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов не визнав. Пояснив, що остаточний розрахунок із позивачкою був проведений 29.09.2015 року шляхом перерахування коштів в сумі 7572,04 грн. на банківський рахунок позивачки. Крім того, згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 22.12.2014 року позивачка не працювала (цей день у табелі відмічений літерою «Х», що є днем відсутності працівника на роботі), а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинна була предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивачка на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не зверталась, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України. Також визнав, що у підприємства перед [PERSON] мається заборгованість з компенсації за затримку строків виплати заробітної плати в розмірі 3527,19 грн. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка у період з 31.10.2012 року по 22.12.2014 року перебувала у трудових відносинах з [PERSON] «Азовелектросталь», що підтверджується записами в її трудовій книжці та встановлено рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.08.2015 року, що набрало законної сили. За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. У липні 2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.08.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково і на її користь з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 7572,04 грн., середній заробіток за час затримки виплати при звільненні у розмірі 1065,71 грн. з утриманням працедавцем із цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду у розмірі 200 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн. Розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно мотивувальної частини рішення суду проводився за період з 31.07.2015 року по 27.08.2015 року. Обома сторонами не заперечується, що заборгованість по заробітній платі була виплачена позивачці 29.09.2015 року шляхом перерахування грошових коштів в сумі 7572,04 грн. на її банківський рахунок. Крім того, згідно довідки відповідача № 3392 від 02.11.2015 року перед позивачкою мається заборгованість по заробітній платі за період з серпня по грудень 2014 року складає 3527,19 грн., як компенсація за затримку виплати заробітної плати. Відповідач не надав до суду доказів виплати вказаної заборгованості станом на день ухвалення рішення. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. З наведених положень суд приходить до висновку, що нарахована відповідачем сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 3527,19 грн. є невідємною частиною заробітної плати позивача, яка має бути виплачена працедавцем в день звільнення разом зі всіма виплатами, що належать працівнику. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений не був, оскільки на сьогоднішній день мається заборгованість у виді компенсації за затримку виплати заробітної плати в сумі 3527,19 грн. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В своєму рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 Конституційний суд розяснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані норми та висновки Конституційного суду України свідчать, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника невиплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права, про що також було зазначено в постанові Верховного суду України від 22.01.2014 року справа №6-159цс13. Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати працедавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У звязку із тим, що рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 27.08.2015 року розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводився за період з 31.07.2015 року по 27.08.2015 року, а остаточний розрахунок із позивачкою на день прийняття цього рішення у повному обсязі проведений не був, тому на відповідача покладається обовязок виплатити середній заробіток з 28.08.2015 року по день винесення рішенням судом, тобто 16.11.2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з проведеним розрахунком, представленим відповідачем в листі від 02.11.2015 року вих. № 3390, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 87,73 грн., що відповідає передбаченому Порядку та не заперечується позивачем. За даними представленого відповідачем графіку № 3-3 для працюючих у три зміни з робочим днем тривалістю 8 годин на 2015 рік, середньостатистична кількість робочих днів за період з 28.08.2015 року по 16.11.2015 року складає 59 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 28.08.2015 року по 16.11.2015 року складає 5176,07 грн. (59 днів х 87,73 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачкою. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню складає 5176,07 грн. У звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у мінімальному розмірі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved