Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини протягом двох місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері - [PERSON]. Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третю Полтавську державну нотаріальну контору. Згідно ухвали суду від 09 грудня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецьку І.В.. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат - Кучерява Т.В. позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Відповідачка [PERSON] а її представник - адвокат Новікова Т.В. позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Третя Полтавська державна нотаріальна контора та Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька І.В. в судове засідання не з'явились, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 14 вересня 2016 року, [PERSON], померла [INFO] року ( а.с.7). Як вбачається, з матеріалів справи, а саме Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON], [INFO] року було заведено спадкову справі за № 65/2015 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. ( а.с.26-27). Судом встановлено, що згідно постанови Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецької І.В., від 07.10.2016 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [INFO] року [PERSON], [INFO] року народження, що мешкала на момент смерті [ADDRESS], в зв'язку з пропущенням встановленого законом строку для прийняття спадщини (а.с.10а). В судовому засіданні позивачкою [PERSON] та її представником Кучерявою Т.В. вказувалось в обґрунтування позовних вимог, про те, що мати позивачки [PERSON] приблизно шість місяців свого життя проживала разом з відповідачкою, яка доводиться позивачці сестрою, за адресою [ADDRESS], в зв'язку з тим, що мати захворіла на онкологічне захворювання. Позивачка вказувала про те, що відносини між померлою матір'ю та сестрою позивачки - [PERSON] були складні, такі відносини існують на даний час між нею і відповідачкою. Позивачка в обґрунтування позовних вимог вказувала про те, що у 2011 році відповідачкою під час сварки були нанесені матері тілесні ушкодження, в зв'язку з чим було відкрито кримінальне провадження. При цьому, стороною позивачки вказувалось про те, що відповідачка у весь час мала бажання бути власницею майна, що належало матері та батькові, тому після смерті батька, остання через суд набула права власності на 1/4 частку у квартирі за адресою реєстрації матері. Більше того, стороною позивачки вказувалось про те, що відповідачка доглядати за матір'ю, яка тяжко хворіла і невдовзі померла через онкологічне захворювання, вирішила беззаперечно з причин можливості набуття права власності на спадкове майно, а саме квартиру. В судовому засіданні позивачкою вказувалось про те, що через погані відносини між нею та відповідачкою, останньою був приховуваний факт смерті їх матері, оскільки відповідачка фактично відрізала її від можливості спілкування з матір'ю, оскільки зателефонувати позивачка матері не мала можливості, так як остання не користувалась телефоном, провідувати матір остання також не мала можливості , оскільки мати проживала разом з сестрою, яка її не впускала до квартири. Останні місяці життя матері, коли вона стала проживати у відповідачки, а не вдома, позивачка мала можливість цікавитися її станом здоров'я лише у [PERSON] - колишнього чоловіка сестри. При цьому, в обґрунтування позову позивачкою вказувалось про те, що факт смерті матері їй повідомив чоловік рідної сестри матері [PERSON], в свою чергу, позивачка всіляко приховувала факт смерті матері, навіть бувший чоловік сестри - [PERSON], який спілкується з їх спільним з відповідачкою сином [PERSON], розказав, що зі слів сина йому стало відомо, що у березні - квітні 2016 року бабуся потроху ходила у них все добре, тому зважаючи на вказані дії з сторони відповідачки, позивачка [PERSON] була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Вказані твердження не відповідають фактичним обставинам справи та обставинам встановленим судом в ході судового розгляду справи, оскільки, як було встановлено судом, про смерть спадкодавця матері сторін- [PERSON] позивачу не було відомо, оскільки за її життя позивачка [PERSON] в добровільному порядку відмовилась цікавитись здоров'ям матері та бути присутньою у її житті, яка померла від тяжкої хвороби в грудні 20145 року. Так, в ході судового розгляду справи відповідачкою [PERSON] вказувалось про те, що вона з позивачкою є сестрами по матері, але в них різні батьки, позивачка [PERSON] народилась у 1973 році в шлюбі матері з [PERSON], а відповідачка в 1979 році в шлюбі з [PERSON]. Позивачкою вказувалось про те, що в 1991 році позивачка вийшла заміж за [PERSON], від шлюбу з яким в них народився син - [PERSON]. З 1991 року, позивачка стала проживати в с. Терентіївка, Полтавського району у свого чоловіка, з яким у 1995 році шлюб розірвала та стала проживати у квартирі [ADDRESS], де проживали вони з матір'ю. В судовому засіданні позивачкою вказувалось про те, що на позивачку матір'ю було оформлено квартиру [ADDRESS], яку остання отримала, перебуваючи на черзі. В даній квартирі позивачка проживала з сином до 2005 року, а потім переїхала в с. Терентіївку, Полтавського району до чоловіка [PERSON], від шлюбу з яким в них народився син [PERSON], тому зважаючи на вказані вище обставини, позивачкою наголошувалось на тому, що з 2005 року позивачка не проживала з матір'ю та до неї приїздила та не цікавилась її життям. Поряд з цим, стороною позивачки в судовому засіданні вказувалось про те, що у 1997 році вона вийшла заміж за [PERSON], від шлюбу з яким в них народились сини: [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], 2005 року народження. Так, як вбачається з рішення Ленінського районного суду від 23 серпня 2012 року шлюбу між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] - розірвано. В судовому засіданні відповідачкою вказувалось про те, що причиною розірвання шлюбі між нею та [PERSON] стало зловживання останнім спиртними напоями, постійні сварки, нанесення тілесних ушкоджень відповідачці, дітям та матері відповідачки. Постійним свідком всіх сімейних скандалів та сварок між відповідачкою та її чоловіком була мати [PERSON], яка неодноразово викликала працівників міліції. Поряд з цим, відповідачкою вказувалось про те, що підставою для розриву відносин позивачки з матір'ю стало те, що 20 вересня 2011 року мати подарувала відповідачці квартиру [ADDRESS] Так, судом встановлено, що згідно договору дарування від 20 вересня 2011 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] В судовому засіданні відповідачка вказувала, що їх з позивачкою мати хворіла на різні захворювання та проживала одна у квартирі [ADDRESS] до середини листопада 2015 року. По господарству допомогала матері безпосередньо, як вказувала відповідачка, одна та при цьому здійснювала догляд за останньою, коли та хворіла. При цьому, відповідачка вказувала про те, що позивачка перестала провідувати матір з 2005 року та бажання з нею спілкуватися не мала, про що, на її думку, свідчить те, що [PERSON] не знала, що у квартирі матері був встановлений стаціонарний телефон. Як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] проживала та була зареєстрована з 1975 року по день своєї смерті [INFO] року [PERSON]. В літній період [PERSON] навідувала свій будинок в с. Терентіївка та обробляла город. В листопаді 2015 року після виписки з п'ятої міської клінічної лікарні [PERSON] забрала її донька - [PERSON] за адресою [ADDRESS] та похованням матері займалась дочка - [PERSON]. Старша донька [PERSON] до матері не навідувалась з 2005 року, що підтверджується Актом з місця проживання [PERSON], посвідченого Головою ЖБК «Залізничник» [PERSON] Дані факти та обставини справ не були спростовані в ході судового розгляду справи стороною позивачки шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Відповідачкою в судовому засіданні вказувалось про те, що свою сестру [PERSON] відповідачка повідомляла про тяжкухворобу матері - рак шлунку, але останню це ніяким чином не схвилювало та в подальшому участі у лікуванні, догляді та похованні матері, позивачка не приймала та не бажала приймати. При цьому, про смерть матері, відповідачка намагалася сповістити по телефону сестру [PERSON], але телефон останньої не відповідав. Відповідачка, поряд з цим, вказувала, що про смерть матері знали в будинку, де мати проживала та в с. Терентіївка, де проживає [PERSON]. Частиною третьої ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути засновано, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а також ці обставини визнані судом поважними. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», а саме п. 24 визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо перешкоди були відсутні, а спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову справу масу, то положення ч.3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються, як вбачається з Постанови Верховного Суду України від 26.09.2012 року № 6-85цс12. Судом встановлено, що у позивачки [PERSON] були відсутні будь-які перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки як підстава пропуску строку - вчинення перешкод зі сторони відповідачки в спілкуванні позивачки з матір'ю [PERSON] та приховування позивачкою факту смерті матері є надуманими по своїй природі та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, наведені позивачкою підстави для звернення до суду з позовом не є по своїй природі непереборними та істотними, у відповідності до правил ст. 1272 ЦК України. При цьому, позивачем та його представником не було надано на предмет наявності перешкоди у наданні заяви про прийняття спадщини жодних достатніх та допустимих доказів, крім того, та в ході судового розгляду справи сторона позивачки відмовилась від виклику та допиту свідків, які на момент звернення останньої з позовом могли підтвердити підстави та обставини звернення [PERSON] з позовом. За таких обставин суд, приходить до висновку про те, що причини пропуску [PERSON] строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої - [PERSON] не є поважними по своїй природі та такими, що по своїй природі були перешкодою для реалізації права [PERSON] на спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed