overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути із [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER], 36022, [ADDRESS]) на його користь кошти у сумі 1529 400 грн. (один мільйон п»ятсот двадцять дев»ять тисяч чотириста грн.00 коп.) та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти його задоволення не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до п.п.1,2 Договору позики від 03 липня 2014 року [PERSON] ( позикодавець) передав у тимчасову власність (надав позику) [PERSON] (позичальник) грошові кошти в сумі 60000,00 дол. США (шістдесят тисяч доларів США), який зобов»язувався їх повернути не пізніше ніж до 03 липня 2016 року, або не пізніше 30 днів, з дня отримання письмової вимоги про повернення коштів ( сума позики, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі). На даний час позика не повернута, що стало підставою для звернення до суду. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобо зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей самий строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, наявні підстави для стягнення коштів в примусовому порядку, у сумі 1 529 400 грн. (60 тис. дол.США *25,49 грн. офіційний курс валют на сайті НБУ). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям,посилаючись на те, що 10 червня 2000 року він уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований Виконкомом Кочерівської ради Радомишльського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від шлюбу вони мають дитину дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння, довіри, різних поглядів на сімейні відносини та суперечливість характерів, подружжя разом не проживає останні 4 роки. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними не можливе. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10 червня 2000 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 061270, видане 10 червня 2000 року Виконкомом Кочерівської ради Радомишльського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від шлюбу подружжя має дитину дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, довіри, різних поглядів на сімейні відносини та суперечливість характерів, подружжя разом не проживає останні 4 роки. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, примирення між ними неможливе, сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 22 жовтня 2011 року він уклав шлюб з [PERSON] який зареєстрований Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис № 561. Від шлюбу вони мають дитину дочку [PERSON], 25 березня 2012 року. Спільне життя між ними не склалося, внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя та сімейні обов»язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, на підставі чого в сім»ї виникали сварки, що негативно впливали на стан здоров»я та виховання спільної дитини. Подружжя з червня 2016 року проживає окремо один від одного, подружні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство подружжя не веде. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 125278, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис № 561. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], 25 березня 2012 року. Спільне життя між ними не склалося, внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя та сімейні обов»язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, на підставі чого в сім»ї виникали сварки, що негативно впливали на стан здоров»я та виховання спільної дитини. Подружжя з червня 2016 року проживає окремо один від одного, подружні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство подружжя не веде. Сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив,що 25 вересня 1993 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Приблизно два роки тому шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між ним та відповідачем, розірвати. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу заочно в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 25 вересня 1993 року зареєстрували шлюб у Боївській сільській раді Володарського району Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 21 та видано свідоцтво про укладення шлюбу Серії [NUMBER] Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сім'ї немає, сторони не проживають разом близько двох років, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] та зареєстрований 20 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис №522. Від спільного життя мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON] [INFO], який проживає з відповідачем, спору про місце його проживання відсутній. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з причин різних поглядів на життя, постійних сварок. Це призвело до того, що подружжя перестало бути однією родиною, спільного господарства не веде, на даний час вони проживають окремо, стали чужими людьми друг для друга, поновлювати сімейно шлюбні відносини наміру не мають. Позивач надав суду заяву, в якому просив розглядати справу за його відсутності, свої вимоги підтримав, просив розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечувала, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис №522. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з відповідачкою. Подружні стосунки припинено, подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на наступне. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно - садовий будинок. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, однак через пропущений встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріус порекомендував звернутися до суду. Встановлений законодавством шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, оскільки він в період з жовтня 2013 року та по теперішній час перебуває за територією України. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомлено, про дату та час розгляду справи сповіщено належним чином. Дослідивши доводи сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 1217 ЦК України позивач являється спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 1270 п. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] належить садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом, виготовленим Комінтернівським РБТІ станом на 09.02.2010 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [INFO], актовий запис №10553. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Ленінським ЗАГСом м. Одеси 09.09.1967 року, актовий запис №1276. Суд визнає причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, а також те, що відмова у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини суттєво порушить законні права та інтереси позивача. Постановою ВРУ №1465 від 14.07.2016 року назву Комінтернівського району змінено на Лиманський район. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин і позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 1270 п. 1, 1272 п.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачкою [PERSON], зареєстрований 15.09.2010 року виконавчим комітетом Гришковецької селишної ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №11. Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні стосунки не склались через те, що подружжя має несумісність характерів, різні погляди на життя, ведення спільного господарства. З цих причин виникали сварки та скандали. Сторони втратили взаємне почуття поваги один до одного, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Підстав для примирення та збереження шлюбу немає. На підставі вище зазначеного, позивач просить розірвати вказаний вище шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме: свідоцтво про одруження сторін (а.с.6) та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним, підлягаючим задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судові витрати згідно ст. ст.79, 81, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 05 червня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу 19.11.2010 року народилась дитина дочка [PERSON], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. В теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сімя розпалась остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 05 червня 2010 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 97 та видано свідоцтво про шлюб Серії І-ЕД № 109047. Відповідно до свідоцтва про народження І-ЕД № 191234, виданого 25.11.2010 року виконкомом Артемівської міської ради Перевальського району Луганської області, [PERSON] народилась 19 листопада 2010 року. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сімї немає, сторони не проживають разом, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сімю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 09 листопада 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу 30.07.2002 року народився син [PERSON], а 05.10.2015 року син [PERSON]. В теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинилася з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Вважає, що сімя розпалась остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 09 листопада 2001 року зареєстрували шлюб у Луківській сільській раді Тельманівського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 6 та видано свідоцтво про шлюб Серії І-НО № 133497. Відповідно до свідоцтва про народження Серії 1-НО № 253024, виданого 20.08.2002 року Луківською сільською радою Тельманівського району Донецької області, 30 липня 2002 року народився [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження Серії 1-НО № 692218, виданого 09.10.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 05 жовтня 2015 року народився [PERSON]. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сімї немає, сторони не мають спільних інтересів та бажання зберегти сімю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 10 березня 1990 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. В теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що сімя розпалась остаточно і надалі не може бути збережена. Просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 10 березня 1990 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАЦС Харцизського міськвиконкому Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 137 та видано свідоцтво про кладення шлюбу Серії І-НО № 456030. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що підстав для збереження сімї немає, сторони не проживають разом, не мають спільних інтересів та бажання зберегти сімю, суд вважає, що вимога позивача підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved