Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить: визнати таким, що не піддягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 29.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 247293 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 30 429,85 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 29.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком О.М. вчинено виконавчий напис № 247293 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1553942 від 25.01.2021 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в розмірі 30429,85 гривень. Вказаний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі кредитного договору № 1553942 від 25.01.2021 року, укладеним між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» який не є нотаріально-посвідченим кредитним договором, що передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, тому даний виконавчий напис не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позивач змушена звертатись до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11.11.2021 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. 07.12.2021 року до суду від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшла заява про визнання позовних вимог, відповідно до якої ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги, просить позов задовольнити та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (а.сп.32). Від третіх осіб, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича та Хорошівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), відзив чи будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, що підтверджується матеріалами справи. Згідно частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі,

Outcome: approved