Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У квітні 2014 року позивачі звернулися з позовом до суду, в обґрунтування якого зазначили, що 29.12.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2008/1207/55-013, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 90000 доларів США, зі строком дії кредиту до 29.12.2022 року і сплатою відсотків за користування кредитом. У якості забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 29.12.2007 року, відповідно до умов якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], та 29.12.2007 року договір поруки. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло на себе зобовязання за вказаним кредитним договором. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.05.2014 року у справі № 646/3304/14-ц було стягнуто солідарно з позивачів заборгованість за кредитним договором в сумі 649131,85 грн. та заборгованість за відсотками 20055,99 грн., на підставі виданого виконавчого листа відкрито виконавче провадження. У період квітень 20014 року лютий 2015 року [PERSON] погасив заборгованість по кредитному договору на загальну суму 135098,18 грн., станом на 03.02.2015 року залишок заборгованості, визначеної рішенням суду, склав 514033,67 грн. З метою подальшого виконання зобовязання за кредитним договором [PERSON] у ПАТ «Дельта Банк» розмістив кошти в сумі 63000 доларів США на підставі депозитного договору № 010-28521-200215 від 20.02.2015 року та 24.02.2015 року подано до ПАТ «Дельта Банк» заяву про дострокове розірвання депозитного договору та розпорядження на перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В порушення умов депозитного договору, протягом 3-х днів відповідач кошти на поточний рахунок не повернув, його вимогу та письмове звернення до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк» від 01.04.2015 року проігнорував. Вважає, що відповідно до ст. 606 ЦК України відбулося поєднання в зобовязанні боржника і кредитора в одній особі, у звязку з чим зобовязання [PERSON] перед відповідачем за кредитним договором в сумі 514033,67 грн. вважаються припиненими. У звязку з припиненням основного зобовязання підлягають припиненню зобовязання, які є похідними від основного зобовязання, а саме договір поруки та іпотечний договір. З цього часу у відповідача відсутнє право на стягнення за кредитним договором. Тому просили визнати припиненим з 24.02.2015 року, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання фізичної особи [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором № 2008/1207/55-013 від 29.12.2007року та додаткових угод до нього, у загальному розмірі 514 033,67 грн.; визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» права на стягнення з фізичної особи [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2008/1207/55-013 від 29.12.2007року та додаткових угод до нього; визнати припиненим з 24.02.2015 року договір поруки № 2008/1207/55-013-Р-1 від 29.12.2007 року та додаткових угод до нього, укладених між фізичною особою [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк»); визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» права на стягнення з фізичної особи [PERSON] заборгованості за договором поруки № 2008/1207/55-013-Р-1 від 29.12.2007 року та додаткових угод до нього; визнати припиненим з 24.02.2015 року іпотечний договір №2008/1207/55-013-2-1 від 29.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 618 та додаткової угоди до нього №1 від 16.10.2009 року, укладених між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк»); визнати відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» права на предмет іпотеки за іпотечним договором №2008/1207/55-013-2-1 від 29.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 618 та додаткової угоди до нього №1 від 16.10.2009 року, укладених між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк»), а саме квартиру № 25, яка знаходиться за адресою м. Харків, в будинку №35/2 по вулиці Університетська; зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартиру № 25, що складається з З житлових кімнат, загальною площею 146,1 кв.м., житлова площа 96,5 кв м., яка знаходиться за адресою м. Харків, Харківська область в будинку №35/2 по вулиці Університетська та вилучення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після усунення недоліків позовної заяви провадження у справі було відкрито 02.06.2015 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити, також зазначили, що оскільки відповідачем його вимоги щодо перерахування коштів з депозитного рахунку на поточний в рахунок погашення кредитної заборгованості були проігноровані, відповідач прострочив виконання своїх зобовязань, тому нарахування з 27.02.2015 року процентів та штрафних санкцій за користування кредитом є незаконним. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала. У судовому засіданні представники ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], [PERSON], яки діяли на підставі довіреності, засвідченої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», проти позову заперечували, зазначили, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки заборгованість за кредитним договором [PERSON] до теперішнього часу не погашена. Що стосується письмової заяви [PERSON], зазначили, що розпорядження клієнта щодо коштів, які знаходяться на його рахунку, відбувається па підставі документу, встановленого зразку, в даному випадку на підставі типових документів затверджених Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 р, якою встановлені вимоги щодо оформлення касових документів та наведені типові форми таких документів, тому письмова заява позивача від 24.02.2015 р. є документом довільного змісту, вона зокрема, не містить будь-якого розпорядження клієнта щодо оплати послуг банка за здійснення такого переводу, а отже не є розпорядженням клієнта в силу приписів чинного законодавства. Крім того, рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, а 02.10.2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк», що виключає задоволення вимог позивачів. Треті особи приватний нотаріус харківського міського нотаріального округу [PERSON] та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання, будучі повідомленими про день та час слухання справи, не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що 29.12.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2008/1207/55-013, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 90000 доларів США, зі строком дії кредиту до 29.12.2017 року і сплатою відсотків за користування кредитом. У якості забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 2008/1207/55-013 Z 1 від 29.12.2007 року, відповідно до умов якого передано в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], та 29.12.2007 року договір поруки 2008/1207/55-0133-Р-1, а також 16.10.2009 року додаткові угоди до вказаних договорів. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло на себе зобовязання за вказаним кредитним договором. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.05.2014 року у справі № 646/3304/14-ц стягнуто солідарно з позивачів заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» в сумі 649131,85 грн. та судовий збір. 20.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу № 010-28521-200215 на суму 63 000 доларів США строком по 19.08.2015 року. 24.02.2015 року [PERSON] подав заяву про дострокове припинення дії депозитного договору № 010-28521-200215 від 20.02.2015 року та про перерахування грошових коштів з поточного рахунку 26208704208836 на рахунок 29092233721021 в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 2008/1207/55-013. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що вказана заява про перерахування коштів не відповідає вимогам Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої поставною Правління національного Банку України від 20.11.2003 року № 492, не сплатив відповідну комісію. Судом безспірно встановлено і не заперечувалося відповідачем, що грошові кошті з депозитного рахунку в рахунок погашення кредитного боргу не перераховані. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобовязаний вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року в ПАТ «Дельта Банк» з 03.03. 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію. 02.10.2015 року Національний банк України прийняв постанову № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ст. 2 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу, банківського рахунку. Відповідно доч.1 ст. 26 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. За змістом ч. ч. 5, 6 ст.. 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки( штрафів, пені), інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань перед кредиторами. Обмеження, встановлені п.1 частини п»ятої цієї статті, не поширюються на зобовьязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. За змістом ст. 52 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості : 4- вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 7 -інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що, з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач [PERSON], як вкладник ( кредитор), мав вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків, сплати неустойки, стягнення коштів, сплачених в якості комісії, виключно в межах процедури ліквідації банку. Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін. За лексичним (етимологічним) значенням слів, викладеним у Великому тлумачному словнику сучасної української мови, «поєднання, поєднувати» - це збирати разом; складаючи, зливаючи, створювати одне ціле. Отже, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення. Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін. Отже, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується. Таким чином, у даному випадку не відбулось збігу та поєднання боржника і кредитора в одній особі в розумінні статті 606 ЦК України, тому підстави для застосування до спірних правовідносин указаної статті -відсутні. Крім того, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав право вимоги до банку, могли припинятись тільки відповідно до статей 601, 602 ЦК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Однак, у разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-43цс15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed