Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 20.12.2002 р. до 29.02.2012 р. перебував у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі він та відповідачка проживали у належному йому на праві особистої власності жилому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідачка залишилась проживати у цьому ж будинку, вчиняє сварки, без його згоди користується належними йому речами, створила умови, що унеможливлюють проживання з нею в одному будинку, внаслідок чого він вимушений проживати в іншому належному йому будинку. Крім того, відповідачка не приймає участі в утриманні будинку, псує його та комунікації, якими він оснащений, не оплачує вартість комунальних послуг. Також відповідачка пошкодила двері та дверні замки будинку, чим заподіяла йому майнову шкоду на суму 1000 грн. На праві власності у відповідачки є інше придатне для проживання житло, але добровільно виселитися з належного йому будинку вона відмовилась. Внаслідок цих дій відповідачки він позбавлений можливості здійснювати своє право власності - володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком. З наведених підстав позивач з урахуванням уточнень до позову просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом виселення [PERSON] з жилого будинку та визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку, а також стягнути з неї на його користь майнову шкоду у розмірі 1000 грн. (а.с. 25-26) В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись, що вони необгрунтовані. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони з 20.12.2003 р. до 19.03.2012 р. перебували у шлюбі, від якого у них є дочка [PERSON], яка народилась [INFO] Після розірвання шлюбу рішенням суду місце проживання дитини визначено з відповідачкою. (а.с. 6) Право особистої власності позивача на жилий будинок підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 7) Позивач приховав ту обставину, що в належному йому на праві власності відповідачка проживає разом з дитиною. Відповідачка з дитиною, як колишні члени сім'ї позивача, в жилий будинок позивача були вселені у лютому 2013 року на підставі рішення Овідіопольського районого суду від 01.11.2012 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.12.2012 р., та проживають у будинку до цього часу. (а.с. 49-53) Законні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування цим житлом у відповідності до положень ст. 405 ЦК України, відсутні. Позивачем на надано будь-яких допустимих доказів того, що відповідачка не проживає в належному йому будинку понад один рік. Також відсутні будь-які законні підстави для виселення відповідачки з жилого будинку позивача. Наявність особистого права власності позивача на жилий будинок не може бути підставою для виселення відповідачки з цього будинку та позбавлення її і дитини права користування жилим приміщенням у будинку тому, що згідно положень ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї власника будинку права користування займаним жилим приміщенням, а у разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Не надано позивачем будь-яких доказів того, що відповідачка систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивача проживання з нею в будинку. Наявність у відповідачки іншого житла не може бути законною підставою для її виселення з належного позивачу жилого будинку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Будь-яких допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з відповідачки майнової шкоди у розмірі 1000 грн. за пошкоджені нею двері та дверні замки позивач суду не надав. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позов необгрунтований і безпідставний, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed