Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON]звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що згідно до договору дарування НМА №397035 від 13.03.2017 року він є власником квартири [ADDRESS]. Звернувшись до Комунального підприємства «УМГ» для уточнення заборгованості за комунальні послугипо його квартирі КП «УМГ». Йому було надано розрахунки заборгованості. Даний розрахунок за 3 (три) роки: з лютого 2014 по березень 2017. На початок лютого 2014 року заборгованість становила 21 754,14 грн.(Двадцять одна тисяча сімсот п'ятдесят чотири грн. 14 коп.). На початок вересня 2014 року - 33 072,22 грн. (тридцять три тисячі сімдесят дві грн.22 коп.). Процесуальний строк встановлюється тривалістю в три роки, період, за який кредитор має право стягувати заборгованість ( в т.ч. за житлово-комунальні ), визначається строком позовної давності. Всі намагання стягнути борг, що перевищує вищезазначений термін - є порушенням його прав.Отже, якщо рахувати за останні три роки, то 39 878,60 грн.(сальдо на березень 2017 року) відняти 23 639,48 грн.(сальдо на кінець вересня 2014 року) виходить 16 239,12 грн. (шістнадцять тисяч двісті тридцять дев'ять грн. ) 12 коп. Плюс за період з березня по вересень 2017 року за утримання будинку та водопостачання плата становить 1406,88 грн. (одна тисяча чотириста шість грн. 88коп.). Всього за три роки заборгованість становить 17 646,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот сорок шість грн. 00 коп. Просив суд задовольнити його позовну заяву до Комунальне підприємство «Управління міським господарством», списати з особового рахунку по квартирі за адресою: [ADDRESS] безнадійну дебіторську заборгованість по квартплаті та платі за комунальні послуги у розмірі 2З 639,48 грн. (двадцять три тисячі шістсот тридцять дев'ять грн. 48 коп.). У судове засідання позивач з'явився, позов підтримав у повному обсязі, просив просив задовольнити з підстав визначених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються Комунальним підприємством «Управління міського господарства». Як вбачається з інформації про стан лицьового рахунку № [NUMBER], відкритим на імя [PERSON], за вказаною адресою з лютого 2014 року по березень 2017 року рахується заборгованість в розмірі 33072,22 грн.. З'ясовуючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в контексті вимог ст.16 ЦК України позивачем невірно обраний спосіб захисту з огляду на наступне. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.Разом з тим, зазначений в статті перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Факт наявності у позивача перед Комунальним підприємством заборгованості за надані йому житлово-комунальні послуги в сумі 33072,14 грн., з лютого 2014 року по березень 2017 року, який визнаний сторонами та підтверджений обсягом наявних у справі доказів, є свідченням неналежного виконання позивачем своїх зобов»язань як споживачем перед підприємством. Позаяк, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав, позивач не врахував того, що він, як власник порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи цивільного інтересу, може скористуватися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту, до чого також зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 12.09.2011 року у справі № 6-25цс11. При цьому, визнання безнадійною заборгованості за послуги теплопостачання та списання її з особового рахунку, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем на особовий рахунок по квартирі заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обовязків для захисту його прав за відсутності спору про них. Відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського обліку, звітності і контролю господарських операцій. Згідно з п.п.14.1.11 п.14.1 Податкового кодексу України, безнадійна заборгованість це заборгованість, яка відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Оскільки особовий рахунок споживача є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача, тому списання з нього будь-яких сум є правом виключно кредитора, тобто відповідача, оскільки відноситься до господарської діяльності Комунальним житловим підприємством. Делегування повноважень щодо списання з особового рахунку сум, а так само покладення в судовому порядку обовязку на кредитора щодо їх списання діючим законодавством України не передбачено. Крім того, враховуючи визначений п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України обсяг та сферу його дії, він не регулює виниклі між сторонами відносини, які є цивільно-правовими та регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а тому застосування позивачем положень п.п.14.1.11 п.14.1 Податкового кодексу України як на основну правову підставу для звернення до суду є помилковим. Доводи позивача щодо нарахування відповідачем заборгованості поза межами визначеного ст.257 ЦК України строку позовної давності суд залишає їх поза увагою, оскільки як вбачається із матеріалів справи та заперечень відповідача, після скасування судового наказу Комунального житлового підприємства не зверталися до позивача з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 33072,22 грн., і з цього приводу спір між сторонами, під час якого позивач міг би подати заяву про застосування позовної давності, судом не розглядався. Виходячи з викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі, а обраний ним спосіб захисту права не відповідає передбаченим діючим законодавством способам захисту і є неефективним, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за необхідне покласти за рахунок держави.

Outcome: dismissed