Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У квітні 2013 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором у розмірі 17169,20 грн. та 229,40 грн. судового збору в якому вказує, що 22 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк» правонаступником якого є «Ідея Банк» та [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] був укладений кредитний договір за № Б84.954.70009 на поточні потреби, відповідно до умов якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 6 660 гривень, зі сплатою 22 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 20 травня 2013 року позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду, [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з неї на користь позивача кошти в розмірі 3955,33 грн. залишкової суми тіла кредиту та процентів по кредитному договору №Б84.954.7009 від 22.02.2011 року. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи, оскільки суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи. Зазначає, що вона не була попереджена завчасно про дату і час розгляду справи, що унеможливило використання відповідачем усіх належних їй процесуальних прав. Зверталася до банку з проханнями відстрочити кредитні обов'язки або надати кредитні канікули, однак їй було відмовлено, тому наслідком несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань є діяльность/бездіяльность позивача, оскільки саме на нього покладено обов'язок уникнення конфлікту інтересів банку та клієнта. Вказує, що не погоджується з сумою, яка підлягає стягненню з неї, оскільки відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та норм Цивільного кодексу України продавцю забороняється включати у договори умови щодо несправедливо великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Крім того, розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків, проте судом не було роз'яснено їй про таку можливість. Вважає, що строк позовної давності щодо пені за вказаним кредитним договором сплинув 22.02.2013 року. Також зазначає, що умови щодо плати комісії за обслуговування кредиту позивачем та нарахування пені є несправедливими, і у разі невідповідності умов кредитного договору щодо комісії вимогам законодавства такі умови можуть бути визнані недійсними. Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку систематичним порушенням боржником термінів сплати кредиту і процентів за користування кредитом у нього утворилась заборгованість, яка згідно нормам чинного законодавства підлягає стягненню. З таким висновком суду, судова колегія погоджується частково. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судовим розглядом встановлено, що 22 лютого 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк» правонаступником якого є «Ідея Банк» та [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] був укладений кредитний договір за № Б84.954.70009 на поточні потреби. Відповідно до умов якого відповідачці були надані грошові кошти в сумі 6 660 гривень, зі сплатою 22 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до умов договору в разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь - яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за Договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Протягом строку дії кредитного договору відповідач у справі систематично порушувала терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим їй було надіслано заявником листи - повідомлення з вимогою повернення боргу, які вона залишила без відповіді і задоволення, заперечень на вимоги не надала. У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків не виконувала , чим порушила істотні умови договору. Станом на 18 березня 2013 року борг за кредитним договором № Б84.954.70009 від 22 лютого 2011 року перед ПАТ «Ідея Банк» становить 17 169 гривень 20 копійок, з них: прострочений кредит в сумі 4 236 гривень 83 копійки; прострочені проценти в сумі 953 гривні 31 копійка; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 11 979 гривень 06 копійок. Розрахунок пені позивачем наданий за період з березня 2012 року по березень 2013 року в межах одного року. Що стосується доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності, то вони не можуть бути взяті до уваги , оскільки застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції не відповідає вимогам ч.3 ст. 267 ЦК України, яка передбачає її застосування лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. При цьому слід зазначити, що кредитні кошті надано 22 лютого 2011 року, останній платіж на погашення кредиту було здійснено 01 листопада 2011 року, а з позовом позивач звернувся 18 березня 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України. З огляду на те, що розмір пені 11979 грн. 06 коп. значно перевищує розмір заборгованості по кредиту 4 236 грн. 83 коп., судова колегія вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.551 ЦК України і зменшити її розмір до розміру заборгованості, а саме до 4 236 грн. 83 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним та документально підтвердженого судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: partial