Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] в сумі 18 535 грн. 57 коп., судові витрати за надання правничої допомоги адвоката, а також, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення сімейних стосунків відповідач проживає окремо у квартирі [ADDRESS] , а діти залишились проживати разом з позивачем, яка самостійно їх утримує, виховує, сплачує кошти за навчання, проживання, купує ліки та одноосібно несе витрати необхідні для оздоровлення та розвитку двох неповнолітніх дітей. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 р. ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на двох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2017 р. і до досягнення дітьми повноліття. Проте, у добровільному порядку [PERSON] не в повній мірі виконує рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 р. та станом на 28.02.2018 р. його заборгованість зі сплати аліментів складає 35 827,67 грн. При цьому, розвиток дітей зумовлює збільшення витрат на їх утримання: харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, розвиваючі гуртки, оздоровлення та відпочинок, а також консультації лікарів, придбання медичних препаратів та витрат на освіту. Протягом останніх двох років позивачем було сплачено 37 071,15 грн. на навчання, лікування та розвиток здібностей двох неповнолітніх дітей, а половина від вищезазначеної суми, зокрема 18 535,57 грн. повинна бути стягнута з відповідача. Враховуючи, що відповідач є людиною працездатного віку, має у власності нерухоме майно та автомобіль, на якому досить тривалий час працював таксистом, проте у повній мірі відмовляється браги участь у вихованні та утриманні дітей, а також сплатити половину здійснених витрат на лікування та розвиток дітей у розмірі 18 535,57 грн., позивач вимушена звернутися за захистом порушених прав до суду. У відзиві на позовну заву відповідач вказав, що докази виникнення додаткових витрат, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) відсутні. Також, як батькові дітей, відповідачу не відомі такі обставини, так як позивач з приводу даного питання до нього не зверталась. Крім того, ні медичний шкільний персонал, ні педагогічний шкільний персонал, ні тренер зі спорту цього не повідомляли. Крім аліментів, визначених рішенням суду від 11.04.2017 року, відповідач додатково несе щоденні транспортні витрати на логістику своїх дітей до навчального закладу Спеціалізована школа з поглибленим вивченням англійської мови № 155, щоденні витрати щодо харчування дітей у школі, приймає участь у вихованні і гармонійному розвитку дітей та оплачує додаткове навчання в Академії розвитку Smartum, за власні кошти організовую відпочинок у зимовий, весняний, літній та осінній період під час канікул, а також витрати на одяг, взуття, шкільний інвентар на замовлення дітей. В період з моменту набрання законної сили рішення суду від 11 квітня 2017 року щодо стягнення аліментів до лютого 2019 року, відповідач не мав постійного місця роботи. З 05 березня 2019 року у відповідача є постійне місце роботи, про що повідомлено державного виконавця. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказала, що сплачувати додаткові витрати на утримання дітей є обов`язком батьків, від чого ухиляється відповідач. Крім того, зазначила, що надані відповідачем товарні чеки, які за твердженням останнього є підтвердженням сплати додаткових витрат викликають сумніви, оскільки не можуть бути належним підтвердженням здійснення відповідачем оплати навчання дітей у Центрі розвитку інтелекту «Smartum» (TOB «Смартум Україна») та відвідування дітьми їх занять, а інших належних доказів здійснення оплати таких витрат відповідачем [PERSON] не надано. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Ухвалою суду від 07.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 22.05.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву, письмові пояснення повернуто позивачу. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів громадського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 1558 (а. с. 19). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] та доньку, [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-21). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.07.2017 року, яке набрало законної сили 25.08.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22-23). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року, яке набрало законної сили 06.05.2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на двох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2017 року до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] (а.с. 24-25). 19.07.2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління у м.Києві Микитин О.С. відкрито виконавче провадження №54334957 на виконання зазначеного рішення суду про стягнення аліментів (а.с. 26-27). Із розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що станом на 04.03.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 36612,29 грн. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] на даний час є керівником ТОВ «ЛОФТІ СПЕЙС», тобто є працевлаштованою особою. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У даній справі, звертаючись до суду з позовом, позивач просила сягнути з відповідача фактично понесені нею витрати за період з 09.08.2017 року по 14.09.2018 року. Встановлено, що у період з 09.08.2017 р. по 14.09.2018 р. [PERSON] були здійснені такі витрати на дітей: -внески за навчання у ЗОШ №155 за 2018-2019 навчальний рік, що становлять загальну суму 1688,44 грн. та підтверджується дублікатам квитанцій від 13.09.2018 року, 14.09.2018 року (а.с. 33-35).; -купівля речей, які необхідні для навчання на суму 337,70 грн., що підтверджується квитанцією від 24.08.2018 року (а.с. 40); -купівля стільця, на якому діти виконують шкільні домашні завдання, який коштує 697,97 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 18.07.2017 року (а.с.с 41); -купівля одягу на загальну суму 4 525,00 грн., що підтверджується товарними чеками (а.с.с 47-48); -01.04.2018 року та 09.04.2018 року позивач придбала дітям іграшки на загальну суму 432,25 грн., 17.06.2018 року діти відвідали кінотеатр, витрати на який склали суму 120,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с 49); -у період з 07.09.2018 р. по 14.09.2018 р. син [PERSON] захворів на Фонікулярну ангіну, що підтверджується довідкою Дитячої клінічної лікарні № 1 за №764 від 14.09.2018 р. За рекомендацією лікаря йому було призначено лікування шляхом вживання медичних препаратів, витрати на які склали загальну суму 1 332,25 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 51-55); -наприкінці літа 2018 р. діти проходили лікування у стоматологічній клініці СА-НАТА», де за надання дітям медичних послугу позивачем були сплачені кошти всього у сумі 1 650 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 56); -для розвитку інтелектуальних можливостей та моторних навичок у період з вересня 2017 р. по травень 2018 р. діти також відвідували заняття з Робототехніки у міжнародній мережі освітніх закладів Технічній студії «Винахідник», де [PERSON] за навчання сина [PERSON] було сплачено 7 740 грн., за навчання доньки [PERSON] - 7 020 грн., а всього 14 760 грн., що підтверджується довідковою від 07.08.2018 року (а.с. 58); -з вересня 2017 р. по червень 2018 р. син [PERSON] відвідував секцію таеквон-до при ДЮСК «Сучасник», за що кожного місяця позивач сплачувала по 500 грн., а у загальному підсумку за вказаний період було сплачено 5 000 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 60). Таким чином, за період з 09.08.2017 р. по 14.09.2018 р. [PERSON] було сплачено 31 615,10 грн. на навчання, лікування та розвиток здібностей неповнолітніх дітей, а половина від вищезазначеної суми, зокрема 15 807,55 грн. повинна бути стягнута з відповідача [PERSON] . Твердження відповідача про те, що він оплачує додаткове навчання в Академії розвитку Smartum, не можу бути підставою для відмови у позові, адже, дані витрати не є предметом даних позовних вимог. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, що позивачем підтверджено понесення нею додаткових витрат на дітей, пов`язаних з розвитком їх здібностей та лікування на суму в частині 31 615,10 грн., враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину та матеріальне становище відповідача, а саме, що він є працевлаштованою особою, даний позов підлягає частковому задоволенню. Інші додаткові витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому, стягненню з відповідача не підлягають. Вирішують питання розподілу судових витрат суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 740,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial