Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2010 року було розірвано. Від цього шлюбу у сторін народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Відповідач з самого народження дитини участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає та взагалі не цікавиться його життям. Фактично з 2011 року сина позивачки виховує, матеріально забезпечує її чоловік [PERSON], шлюб з яким зареєстровано 04 квітня 2015 року. Як відомо позивачці, [PERSON] взагалі виїхав за межі території міста та перебуває в АР Крим. У зв'язку з викладеним, просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 18 травня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 18 травня 2018 року, ухвалою судді від 04 липня 2018 року задоволені заяви позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилася. Через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив не подавав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивачки суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надали лист про розгляд справи без участі їх представника та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 27, батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 04 квітня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації [PERSON]) (а.с. 10). Із пояснень позивача вбачається, що батько дитини проживає окремо та майже з часу народження сина жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере участі у його вихованні, не цікавиться його життям, не відвідує сина та не сплачує аліменти на утримання дитини. Даний факт підтверджується характеристиками, довідкам, виданими шкільним навчальним закладом, з місця проживання (а.с. 11, 12, 20, 21). Також на виконання ухали судді від 04 липня 2018 року про витребування доказів Головним центром обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України надано інформацію щодо перетинання державного кордону України відповідачем [PERSON], [INFO] (а.с. 86), з якої вбачається, що останній з 2014 року на території міста Дніпра не перебував взагалі. Із висновку Служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] від 12.07.2018 року № 18/5-385 вбачається, що позивачка [PERSON] разом із дитиною [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS]. Службою здійснений вихід за адресою мешкання дитини, під час якого встановлено, що матір дитини разом зі своїм чоловіком [PERSON] створили належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини. Малолітня дитина відвідує КЗО НВК № 138, мати цікавиться життям дитини, приділяє їй достатню увагу, відвідує навчальний заклад. В свою чергу, батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дитини не приймає. Вважають за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] (а.с. 77-78). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином вмотивувала власні доводи про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, надала належні та допустимі докази невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом встановлено свідоме нехтування ними батьком дитини. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, не прагне належним чином їх виконувати, повноцінно приймати участь у вихованні сина, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved