Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до виконкому Краматорської міської Ради про встановлення факту проживання однією сім?єю, в якій зазначила, що з 1998 року вона стала проживати однією сім?єю з [PERSON] без офіційного оформлення шлюбних відносин. Згідно договору купівлі - продажу 30 серпня 1999 року вони разом придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], де мали по 1/2 частки кожний. [INFO] [PERSON] помер. За цей час позивачка та [PERSON] вели сумісне господарство, мали взаємні фінансові відносини. У позові просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме проживання однією сім?єю [PERSON] та [PERSON] для набуття права на спільно нажите майно. Вказана позовна заява ухвалою судді була залишена без руху для усунення недоліків з пропозицією привести її у відповідність до вимог, передбачених розділом IV ЦПК України «Окреме провадження». На виконання цієї ухвали [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Розглянувши заяву [PERSON], зацікавлена особа виконком Краматорської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, Краматорський міський суд своїм рішенням від 08 червня 2015 року відмовив у її задоволенні через недоведеність вимог заявниці про встановлення факту її проживання однією сім? єю з померлим [PERSON] Не погодившись із вказаним рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким визнати факт проживання однією сім?єю заявника з [PERSON], крім того в скарзі просила визнати майно сумісно набуте заявником та [PERSON] за час спільного проживання. В обґрунтування скарги зазначила, що суд при розгляді справи не дав належну оцінку доказам по справі. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак представник зацікавленої особи виконкому Краматорської міської ради у судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Від [PERSON] надійшла заява про слухання справи у її відсутність. Вислухавши суддю-доповідача, представника [PERSON] - [PERSON], який наполягав на доводах апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції установлено, що на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованого 30 серпня 1999 року Краматорською Універсальною біржею «Примус», заявниця [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] в рівних частках кожний (а.с. 9,10). Із довідки житлової організації від 24 травня 2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] і має склад сім?ї - мати та сина. Зазначено також, що з 22 жовтня 1999 року по [INFO] в квартирі був зареєстрований [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 14). Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив про те, що заявниця в судовому засіданні не довела свої вимоги, а саме факт проживання однією сім?єю з померлим [PERSON] Проте погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального права. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2 цієї статті у судовому порядку встановлюються факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при розгляді цієї справи заявниці необхідно було довести спільне проживання з померлим [PERSON], ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обов?язків сторін, та мету встановлення факту. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. [PERSON] просить визнати період сумісного проживання з [PERSON] починаючи з 1998 року. Однак, нормами Кодексу про шлюб і сім?ю України, який був чинним до січня 2004 року, не було передбачено можливості визнання факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Оскільки Сімейний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, то ст. 74 СК України не розповсюджується на правовідносини, які виникли до дати набрання ним законної сили, а тому у судовому порядку не можуть встановлюватись факти проживання однією сім?єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу до 1 січня 2004 року, оскільки вони не породжують правових наслідків. З огляду на викладене підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. У судовому засіданні апеляційного суду представник [PERSON] - [PERSON] підтвердив відсутність спадкоємців з боку померлого [PERSON], з огляду на що спору про право в цій справі не вбачається, тому підстав для скасування рішення та залишення заяви без розгляду немає. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку про відмову заявнику у задоволенні вимог з підстав їх недоведеності, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами КЗпШС України, що був чинний на час виникнення майнових відносин заявника з померлим [PERSON] Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні заяви за недоведеністю заявлених вимог слід скасувати, відмовивши з задоволенні заяви з вищезазначених підстав.

Outcome: partial