overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 27.03.2014 року укладено кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк», за яким останній отримав кредиту розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач не виконав умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість 26195.47 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 26195.47 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2014 року укладено кредитний договір [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.6-7). Станом на 28.02.2015 рік заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 26195.47 грн.: заборгованість за кредитом 14959, 20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8762, 68 грн., заборгованість за пенею та комісією 750, 00, штраф (фіксована частина 500 грн., штраф ( процентна складова) 1223, 59 грн., яка врахована в новому розрахунку заборгованості (а.с.4). Отже, заборгованість становить 26195.47 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідач неналежним чином виконував зобовязання внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з нього на користь позивача заборгованість в сумі 26195.47 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У квітні 2015 року позивач пред'явив дійсний позов. В обґрунтування вимог зазначив що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1977 року і проживав з нею до вересня 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 11.02.1977 року в Райвідділі ЗАГС м.Сватове, Ворошиловградської області, актовий запис № 26. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу за його відсутності, на позові наполягає. (а.с. 20 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає повністю, на розірвання шлюбу згодна, просить слухати справу за її відсутністю, після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище «[PERSON]» (а.с 21). Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємостосунки подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11 лютого 1977 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 26. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 11.02.1977 року Райвідділом ЗАГС м. Сватове, Ворошиловградської області (а.с. 17). З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, що має істотне значення, сім'я розпалася остаточно, суд вважає за необхідне постановити рішення відповідно до ст. 112 СК України, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити та шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У квітні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.11.2010 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та громадянкою України, [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит на платіжну картку у розмірі 8 500 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Попри те, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.01.2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 146 грн. 50 коп., яку позивач просив стягнути з останньої звертаючись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

У квітні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та громадянином України, [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26 679 грн. 15 коп., яку позивач просив стягнути звертаючись до суду з відповідним позовом. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.03.2011 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та громадянином України [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит на платіжну картку у розмірі 6 900 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.02.2015 року виникла заборгованість у розмірі 14 606 грн. 84 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача звертаючись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5\~ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У квітні 2015 року ПрАТ «Будівельна фірма «Старатель» звернулося до суду із даним позовом про витребування у [PERSON] вантажного автокрану «МАЗ» 630303, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] та передачу його ПрАТ «Будівельна фірма «Старатель», а також вирішення питання про перереєстрацію вказаного транспортного засобу на позивача. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2015 року задоволено заяву представника ПрАТ «Будівельна фірма «Старатель» про забезпечення позову та накладено арешт на спірний автокран «МАЗ» 630303, 2008 року випуску, д/н [NUMBER]. Справа судами розглядалась неодноразово, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.11.2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року, додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, у листопаді 2017 року Генеральним директором ПрАТ «Будівельна фірма «Старатель» - Твердохліб В.В. до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автокран «МАЗ» 630303, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] та передачу його на відповідальне зберігання ПрАТ «Будівельна фірма «Старатель». Зі змісту ст. 151 ЦПК України вбачається, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Подаючи до суду заяву про забезпечення позову заявником не обґрунтовано необхідності арешту на автокран «МАЗ» 630303, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] за наявності чинного арешту на це ж майно здійсненого ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2015 року. Крім того, заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки ініційований представником позивача вид забезпечення позову про передачу спірного майна на відповідальне зберігання ПрАТ «Будівельна фірма «Старатель» фактично є вирішенням позовних вимог останнього поза межами судового засідання без встановлення фактичних обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що вид забезпечення позову обраний позивачем не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

у квітні 2015 року представник [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус КМНО Бойко О.В., Головне управління юстиції у м. Києві про визнання договору купівлі-продажу недійсним. 21.07.2015 року представник [PERSON] звернувся до суду із заявою про витребування доказів, в обґрунтування якої зазначив, що з метою сприяння у збиранні доказів, враховуючи відсутність у позивача та представника необхідних повноважень для отримання доказів просив суд витребувати: - з Одинадцятої київської нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; - з Реєстру правочинів всі правочини стосовно нерухомого майна, укладені [PERSON], [INFO], з 01.01.2004 року і по дату смерті [INFO]; всі правочини стосовно нерухомого майна, укладені [PERSON] за період з 01.01.2004 року по теперішній час; - з державного реєстру майнових прав на нерухоме майно - інформацію щодо майнових прав [PERSON], [INFO], померлого [INFO] та [PERSON]; - з БТІ у м. Києві інформацію щодо власника квартири [ADDRESS] на момент направлення запиту суду; - у приватного нотаріуса КМНО Бойко О.В. оригінал оспорюваного договору купівлі-продажу квартири; - з Управління держкомзему Вишгородського району Київської обл. інформацію про те, кому на даний момент належить земельна ділянка за адресою: ст. Берізка, Ясногородського району, Вишгородської обл., Київської обл., площею 0, 12 га. яка належить [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 17.06.2004 року. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заяву в повному о обсязі. Суд, вивчивши матеріали позову, прийшов до висновку, що клопотання про витребування доказів підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Оскільки предмет даного спору не стосується володіння, користування або розпорядження земельною ділянкою, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, а саме: відмову в частині витребування доказів з Управління держкомзему Вишгородського району Київської обл.. Згідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У квітні 2015 року представник за довіреністю [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1979 року [PERSON] була прийнята в члени колгоспу «Україна» Новоодеського району Миколаївської області дояркою та працювала до 2000 року. При розпаювання землі [PERSON] отримала земельний пай, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, але в документі на право власності було допущено помилку в написання власника земельної ділянки. Так зазначено ім'я - [PERSON], хоча в паспорті ім'я зазначено як [PERSON]. Через таку помилку заявниця не може оформити договір оренди земельної ділянки. Посилаючись на викладене, заявниця просила суд встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на землю, У судове засідання представник заявника не з'явилася. Але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення заяви. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, проте надано до суду заяву, в якій заявлені вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Вивчивши доводи заяви та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності документу має юридичне значення для заявника та дає їй можливість реалізувати свої законні права, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] виданого [PERSON], яка мешкає в с. Сухий Єланець, на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Сухоєланецької сільської ради від 30.01.2001 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,83 га, що розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний акт було зареєстровано в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 44 від 05.03.2001 року. Відповідно копії паспорту заявниці громадянина України [NUMBER], виданого [PERSON], [INFO], Новоодеським РВ УМВС України в Миколаївській області від 01.10.1996 року, ім'я заявника зазначено - [PERSON]. Таким чином, суд вважає встановленим, що ім'я у державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] вказано «[PERSON]» помилково та зазначений документ належить саме заявнику [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У квітні 2015 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом щодо розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.10.1989 року Ленінградським відділом РАГС м. Києва (актовий запис № 1943) між [PERSON] та [PERSON] посилаючись на відсутність взаємопорозуміння між подружжям. На час розгляду справи неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить її життєвим інтересам. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що з відповідачем не проживають однією сім'єю з 2006 року. [PERSON] та його представник позов визнали. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.1989 року, про що Ленінградським відділом РАГС м. Києва зроблено актовий запис №1943 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 9). На час розгляду справи неповнолітніх дітей сторони не мають. Із пояснень позивача, відповідача та його представника вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки і мають окремий бюджет. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу [PERSON] не бажає змінювати прізвище набуте в шлюбі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У квітні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 17.06.2008 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] укладено договір №б/н від 17.06.2008 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ ПРИВАТБАНК свої зобовязання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредит у розмірі 4400 грн.. Обовязки, передбачені договором, [PERSON] належним чином не виконує, тому станом на 31.10.2014 року має заборгованість в розмірі 11719 грн. 34 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4300 грн. 42 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 4972 грн. 88 коп., заборгованість за комісією за користування кредитом в сумі 1649 грн. 88 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (відсоткова складова) в сумі 546 грн. 16 коп.. Відповідач на звернення позивача щодо сплати боргу не реагує, а тому позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved