Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON]звернулася до суду з даним позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], по праву спадкування за заповітом після померлого діда [INFO] року [PERSON]. На обґрунтування позову [PERSON] вказує, що будучи спадкоємцем за заповітом, вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом звернення до державного нотаріуса Краснопільської державної нотаріальної контори Сумської області Вангородського В.В. у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини та на частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки розміром 2,76 га та грошового збереження отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але позбавлена можливості оформити в органах нотаріату свої спадкові права на зазначене майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухомість, оскільки в період її забудови реєстрація об'єктів нерухомості в установленому законом порядку не передбачалась. Земельна ділянка загальною площею 0,60 га, в тому числі 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,56 га для ведення особистого селянського господарства розташована за адресою: [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Краснопільської селищної ради народних депутатів Сумської області № 123 від 20.06.21990. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, немає. Викладені обставини вважає підставними для визнання за нею право власності на спадкове майно. Сторони в судове засідання не прибули, відповідно до поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, позивач заявлені вимоги підтримує з наведених у позові підстав, Відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас 59,77/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [INFO] року в с. Порозок помер [PERSON], про що у виконкомі Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області зроблений актовий запис № 23 від 06 жовтня 2010 року; на час відкриття спадщини [INFO] [PERSON]проживав за реєстрацією у [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON], яка померла [INFO] року, про що у виконкомі Славгородської сільської ради Краснопільського району сумської області зроблений актовий запис № 12 від 07 червня 2016 року та онукою [PERSON] / копії ас 7-8, 50/. У зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] 16.06.2012 [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» /копія ас 9/. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після померлого [PERSON]відкрилась після [INFO] року. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Після смерті [PERSON]згідно статті 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, та розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON]є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 06 лютого 2009 року секретарем виконкому Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, відповідно до статті 1269 ЦК України у редакції 2004 року /далі ЦК України/, який діяв на час відкриття спадщини, спадщину прийняла шляхом звернення у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини до державного нотаріуса Краснопільської державної нотаріальної контори Сумської області Вангородського В.В., в результаті чого заведена спадкова справа № 25/2011 від 19.08.2011 до майна померлого / копія спадкової справи ас 67-75/. 21 вересня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Вангородський В.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON]відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON]у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу /ас 22/. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до абз. 60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року. Більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Не зробив цього і спадкодавець [PERSON], про що свідчить Довідка-характеристика КП «Сумського міського бюро технічної інвентаризації» № 0424350 від 21.07.2017, за змістом якої право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого у [ADDRESS] станом на 29 грудня 2012 року не зареєстровано; рік будівництва будинку - 1967, загальна площа будинку - 54,0 кв. м., відсоток зносу - 40% / копія ас 20/. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON]на праві власності житлового будинку номер номер три по [ADDRESS]. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1967 році, тобто в період забудови домоволодіння номер три по [ADDRESS] та належить [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно даних архівного витягу особового рахунку № [NUMBER] погосподарських книг № 654 за 2006-2010 роки /копія ас 24-25/ [PERSON]значиться власником будинку по вулиці Сорєвнованієбудинок номер три в [ADDRESS]. За інформації Славгородської сільської ради житловий будинок та земельна ділянка загальною площею 0,60 га, в тому числі 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,56 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] значиться за померлим [INFO] [PERSON]на підставі рішення виконкому Краснопільської районної ради про оформлення права власності на житлові будинки в сільській місцевості № 123 від 20.06.1990 та додатку № 1 до нього /ас 23, 26, 27-31/. Відповідно до роз'яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вартість будівель та споруд відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «Консалтингове агентство» «Святозар та партнери» від 04 жовтня 2017 року станом на 04 жовтня 2017 року становить 29218 грн /ас 32-49/. Згідно технічного паспорту, виготовленого 21 липня 2017 року КП «Сумського міського бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку літера А-1 за планом, 1967 року побудови з верандою літера а за планом, 1967 року побудови та ганком літера а1 за планом, 1967 року побудови загальною площею 54.0 кв. м., житловою площею 32.6 кв. м., та на господарських будівель:погріба літера В за планом, 1967 року побудови, тамбура літера б за планом, 1970 року побудови, кухні літера Б за планом, 1970 року побудови, сараю літера Г за планом, 1967 року побудови, сараю літера Д за планом, 1976 року побудови, убиральні літера Е за планом, 2000 року побудови, воріт № 1 за планом, 1976 року побудови, огорожі № 2 за планом, 2016 року побудови /копія ас 12-19/. На даний час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Право, яке належало [PERSON] на час відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право в порядку спадкування перейшло після його смерті до позивача [PERSON], яка прийняла спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане домоволодіння в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивача неможливо, тому вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], будинок номер три Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому частиною першою статті 142 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір» повернути [PERSON] з державного бюджету 320 грн, що становить 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved