Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. У грудні 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 24.03.2017 між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач з літа 2016 року проживає окремо, його місцеперебування та місце роботи позивачу невідомо, з дитиною не спілкується, її вихованням не займається, не піклується про її фізичний та розумовий розвиток, тобто повністю самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку. Посилаючись на викладене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 18.04.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у суді проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що він бажає приймати участь у вихованні та навчанні доньки, однак на даний час позивачем чиняться перешкоди у його спілкуванні з донькою, у зв`язку з чим ним подано відповідний позов до суду. Представник Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві просила прийняти законне рішення в інтересах дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. 15.12.2007 між сторонами укладено шлюб. [INFO] в м. Києві народилася [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.03.2017 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Відповідно до довідки № 18 від 17.01.2018, виданої Комунальним закладом «НВК «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів-ліцей № 157» Оболонського району м. Києва», в якій [PERSON] навчається на індивідуальному навчанні з другого семестру 2016-2017 навчального року та у 2017-2018 навчальному році, у зазначений період навчанням та вихованням дитини займалась мати [PERSON] . Згідно з довідкою № 168 від 30.01.2018, виданої Дитячою школою мистецтв № 5 Оболонського району м. Києва, яку [PERSON] відвідує з 01.09.2016 та по даний час, дитину до школи приводить мати і бабуся, батько дитину до школи не приводив, на батьківські збори не приходив. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дочки [PERSON] . Натомість, з пояснень відповідача у судовому засіданні встановлено, що він від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється та робив спроби поспілкуватись і провести час разом із дочкою, але дитина відмовляється від спілкування з ним. Вважає, що така позиція дитини викликана впливом матері, яка налаштовує дитину проти нього. Він буде намагатись виконувати батьківські обов`язки і сподівається, що настане час і дитина змінить своє відношення до нього. Нині, не бажаючи завдавати їй болю, він намагається не втручатись в її життя, оскільки бачить якої шкоди їй завдає його поява у її житті. Вказує, що при розірванні шлюбу його колишня дружина - позивач в даній справі зазначила, що після розірвання шлюбу він не матиме змоги спілкуватись з дитиною. В свою чергу позивач зазначила, що ніколи не створювала перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною до розірвання шлюбу, сприяла покращенню їх відносин, після розірвання шлюбу вважає недоцільним збереження батьківських прав за відповідачем. Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. За результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні, суд доходить висновку, що відсутність спілкування батька з дочкою і неприйняття ним участі у її вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є складні відносини, які склалися між сторонами на ґрунті взаємних образ і звинувачень. Зважаючи на викладене, оскільки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним батьківських обов`язків не встановлено, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування, де вказано про доцільність такого позбавлення, оскільки вважає, що такий суперечить інтересам дитини і прийнятий без належного зясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач від час розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що бажає спілкуватися зі своєю дитиною. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з дочкою. За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. З викладеного,

Outcome: dismissed