Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського району Київської області з позовом до Боярської міської ради Києво-Свяьтошинського району Київської області про визнання права власності н спадкове майно Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який склав заповіт, посвідчений 18.12.2002 року, згідно з яким заповів позивачу все належне йому на день смерті майно. До складу спадкового майна входить квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2010 року, гараж, розташований в [ADDRESS], що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності від 27.03.2002 року, грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у філії АТ «Ощадбанк» №5399/063 та акції в кількості 18 726 248 000 штук в статутному фонді ВАТ «Укртелеком», які належали померлому на підставі Сертифікату іменних акцій серії А №040462 від 23 липня 2002 року. Спадщину позивач прийняла відповідно до ст. 1269 Цивільного Кодексу України шляхом подання заяви в Києво-Святошинську районну державну нотаріальну контору. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], яка склала заповіт на все належне їй на день смерті майно, яке складається з ? квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 29.07.2010 року. Спадщина прийнята позивачем відповідно до ст. 1269 Цивільного Кодексу України шляхом подання заяви приватному нотаріусу Києво- Святошинського нотаріального округу [PERSON] Тим часом Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 10.12.2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 квартири [ADDRESS] років у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який видано 05.11.2013 року за реєстровим №2-1649, але не зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 11 січня 2014 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. Тому, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] житловою площею 38,8кв.м., грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією на ім'я [PERSON] у філіалі АТ «Ощадбанк» №5399/063, акції в кількості 18 726 248 000 штук в статутному фонді ВАТ «Укртелеком», що належали [PERSON], на підставі Сертифікату іменних акцій серії А №040462 від 23 липня 2002 року. В подальшому позивачем були зменшені позовні вимоги згідно яких вона просила, визнати за нею право власності на ? квартири [ADDRESS] років у м. Боярка, житловою площею 38,8 м2, загальною площею 70,6 м2, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 23.12.1993 року та свідоцтва про право власності на спадкове майно від 23.07.2010 р. В судове засіданні позивач не з'явилась, направила до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач Боярська міська рада, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позвиача [PERSON], до майна якого була заведена спадкова справа в Києво-Святошинській державній нотаріальній конторі № 279. Згідно заповіту від 18 грудня 20002 року [PERSON] все своє майно, заповів позивачу [PERSON]. Спадщину після померлого позивач прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини від 24 травня 2011 р. № 601. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], до майна якої приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу була заведена спадкова справа № 9/2013. Згідно заповіту від 15 січня 20134 року [PERSON] на все належне їй на день смерті майно, заповіла [PERSON]. Спадщина прийнята позивачем відповідно до ст. 1269 Цивільного Кодексу України шляхом подання заяви приватному нотаріусу Києво- Святошинського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини від 28 березня 2013 року. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року, [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира за адресою [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2010 року, за [PERSON] було визнано 1/6 частки квартири за адресою [ADDRESS]. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 2/3 та на праві спільної часткової власності належить 1/6 частини квартири за адресою [ADDRESS]. Таким чином, у позивача виникає право на спадкування за заповітом на ? частини квартири за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 10.12.2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 квартири [ADDRESS] років у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який видано 05.11.2013 року за реєстровим №2-1649, але не зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Стаття 1233 ЦК України визначає що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивачів, та вважає що позов підлягає до задоволення. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1233, 1236 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved