Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

у жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що він є власником 1/2 частини вказаного будинку, в якій з 16.10.2008 року був зареєстрований [PERSON] . Проте, [PERSON] з вказаної дати в будинку не проживає, його реєстрація має формальний характер, участі в його утриманні не приймає, спроб вселитися до неї не вживав. Ухвалою від 14.11.2018 року відкрито провадження у справі з розглядом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 32-33). Ухвалою від 18.01.2019 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та визначено проведення підготовчого судового засідання на 04.03.2019 року (а.с. 45-46). В судове засідання позивач не з`явився. від представника останнього надійшла заяв про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце судового розгляду, в засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Треті особи, будучи в установленому законом порядку повідомленими про час, дату та місце судового розгляду, в засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, пояснень щодо позову не надали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] (а.с. 9, 10, 30, 31). В останній з 16.10.2008 року зареєстрований [PERSON] (а.с. 11). Відповідач з вказаної дати в будинку не проживає, його реєстрація має формальний характер, участі в його утриманні не приймає, спроб вселитися до неї не вживав. вказане підтверджено сусідами - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 54, 55). Отже, із позовних матеріалів вбачається, що відповідач з 16.10.2008 року і по теперішній час у за адресою: [ADDRESS] , не проживає, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, особисті речі в квартирі відсутні. Відповідно до вимог ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що відповідач в будинку не проживає без поважних причин понад один рік, участі в утриманні житла не приймає, суд надходить до висновку про те, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому останні підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved