Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач пред'явив через суд зазначений позов до відповідача в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, будучи її матір'ю, нею належним чином не опікується, внаслідок чого дитина 22 серпня 2014 року загубилася на вулиці і потрапила до КЗ соціального захисту дітей - центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» м. Дніпропетровська, звідкіля з 22 серпня 2014 року не забирає, не відвідує, не приймає участі у її вихованні, батьківські обов'язки щодо дитини не виконує, у зв'язку з чим рішенням Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 вересня 2014 року затверджений висновок органу опіки та піклування Кіровської районної у місті ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно цієї дитини, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання цієї дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття на користь особи, де знаходитиметься дитина; допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми плажету за один місяць; накласти заборону на відчуження майна та житла [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де дитина має реєстрацію та право на проживання із повідомленням нотаріуса за місцем знаходження житла. В судовому засіданні представник позивача Білоус Я.І. підтримала позов у повному обсязі, зазначивши, що відомості про батька записані зі слів матері в актовому записі про народження, про розвиток дитини остання не піклується, не вживає заходів до належного утримання помешкання, в якому антисанітарний стан, речі дитини брудні, відсутні харчі, заходів з виховання доньки, через що остання неодноразово залишалася без догляду сама на вулиці, губилась, потрапляла до притулку «Росток» та КЗСЗД ЦСПРД «Барвінок», звідки мати забирати її не має бажання, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов?язків, тому просила позов задовольнити в повному обсязі. Прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, пояснивши, що окрім [PERSON] у неї є ще двоє дітей: 2009 та 2010 року народження, яких вона після смерті чоловіка [PERSON] виховує та утримує самотужки, тому не завжди може впоратись із доглядом за усіма, зважаючи на те, що [PERSON] не керована дитина, самостійно втікає з дому, має затримку розумового та психоемоційного розвитку, тому з дитячого закладу її забирати не буде, оскільки не зможе її виховувати. При цьому, вона наразі не працює, самостійних доходів не має, тому утримувала дітей як могла. Суд, вислухавши представника позивача, прокурора, відповідача, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження в копії (а.с.12). За повідомленням Кіровського відділу ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ від 25 жовтня 2011 року № 3201-3205/03-24 відомості про батька дитини в актовий запис про народження №296 від 26 липня 2005 року внесені на підставі заяви матері згідно із ст. 135 СК України (а.с. 11). Дійсним батьком дітей є невідома особа, встановити яку суду не виявилося можливим. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов'язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Встановлено судом, що дитина [PERSON] проживає та зареєстрована по [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON], [PERSON], 1934 р.н., [PERSON]. 1963 р.н., [PERSON], 2009 р.н., [PERSON], 2010 р.н., про що свідчить довідка КП «Житлове господарство Кіровського району» №95 від 24 січня 2014 року про склад сім?ї (а.с. 13). Актами обстеження умов проживання, складеними управлінням-службою у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради 11 березня 2013 року, 15 травня 2013 року, 22 серпня 2014 року, 12 серпня 2014 року зафіксовані незадовільні умови проживання через те, що в квартирі брудно, безлад, меблі, підлога брудні, присутній сторонній запах, наявна брудна білизна та брудні дитячі речі, дитяча одежа брудна, неохайна, діти майже не мають іграшок, дитина [PERSON] не має окремого місця для сну, спить на підлозі (на матраці) (а.с.14, 15,16, 17). Також судом встановлено, що відповідач ніде не працює, трудовою діяльністю не займається, доходів не має, з 22 серпня 2014 року виплата державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям [PERSON] припинена, про що свідчить повідомлення УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.45). За даними КЗ Дніпропетровський центр медико-санітарної допомоги №1 діти [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2009 р.н., [PERSON], 2010 р.н. мешкають разом з матір'ю [PERSON] [ADDRESS], обслуговуються амбулаторією №4, на диспансерному обліку не знаходяться, мати нерегулярно відвідує амбулаторію, тільки після неодноразових нагадувань, призначення лікаря виконуються не завжди та не в повному обсязі, про що до матеріалів справи долучені довідки від 10 липня 2013 року, 12 березня 2014 року (а.с.18, 19) та що узгоджується з даними медичної картки [PERSON], оригінал якої досліджений у судовому засіданні. Постановами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2012 року, 04 квітня 2013 року, 30 липня 2013 року відповідач неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитина [PERSON], 2005 року народження (а.с.20, 21, 22). Згідно висновку про доцільність повернення дитини, складеного 07 червня 2012 року управлінням-службою у справах дітей, встановлено, що 13 травня 2012 року працівниками кримінальної міліції Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області до притулку для дітей «Росток» була доставлена малолітня дитина [PERSON], 2005 р.н., яка разом з матір'ю поїхала в гості до родичів, а дитина без дозволу матері залишила місце свого перебування та пішла з дому. Після проведення профілактичної роботи із матір'ю зроблений висновок про доцільність повернення дитини [PERSON] матері (а.с.24-25). В подальшому, управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради 22 серпня 2014 року звернулася до управління-служби у справах дітей міської ради з клопотанням про тимчасове влаштування дитини [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей на підставі повідомленої кримінальною міліцією у справах дітей інформації про затримання дитини [PERSON] на вулиці 21 серпня 2014 року о 22 год. за бродяжництво. При цьому, дитина повідомила, що мати її ображає, б'є, не забезпечує необхідними речами і до дому вона категорично заперечує (а.с.22-23). Згідно даних довідки КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» від 10 вересня 2014 року №513/01-06 малолітня [PERSON] в закладі перебуває з 22 серпня 2014 року та за цей час мати дитину не відвідувала, долею не цікавилася (а.с.30), обставини чого визнані відповідачем у судовому засіданні. Крім того, на підставі даних амбулаторної картки дитини [PERSON] судом встановлено, що за станом здоров'я малолітня [PERSON] має вади затримки розвитку, психічного розвитку, про що на протязі 2012-2014 років відзначали лікарі невропатолог, психіатр, логопед (а.с.62-65). Висновком органу опіки і піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 вересня 2014 року, затвердженим рішенням Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 вересня 2014 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO]. Відтак, оскільки обов'язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що батько дитини невідомий, а відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, одягу, лікування і медичного огляду, зважаючи на виявлені фаховими лікарями вади розвитку, не спілкується належним чином з дитиною, що з урахуванням віку дитини вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов'язками відповідачем та приходить до висновку про наявність підстав для прийняття визнання позову за ст. 174 ЦПК України та задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини та одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За ст.ст. 180, 182, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь особи де буде виховуватися і утримуватися дитина, зважаючи на те, що наданий час питання остаточного влаштування дитини до певного закладу не вирішене, аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи проводити стягнення з 14 жовтня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, позовні вимоги про накладення заборони на відчуження майна та житла [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де дитина зареєстрована та має право проживання, із повідомленням нотаріуса за місцем знаходження житла, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 173 СК України визначений принцип роздільності майна батьків і дітей. Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Частинами 4, 5 вказаного Закону визначено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Інші майнові права дитини та порядок їх захисту встановлюються законами України. Відповідно до ст. 18 цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, мають право проживати в дитячих будинках сімейного типу до повернення їм зазначеного житла або надання житла місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування. Судом встановлено, що малолітня дитина відповідача [PERSON] права власності на квартиру або інше рухоме та нерухоме майно не має, а лише зберігає за собою відповідне право користування житловою площею в силу реєстрації місця проживання у квартирі відповідача, а відтак, зважаючи на положення ст. 173 СК України про роздільність майна батьків та дітей, позовні вимоги про накладення заборони відчуження квартири іншого власника, хоч би і матері дитини, задоволенню не підлягають, оскільки за наявності у дитини лише і виключно права користування житлом, саме органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, житлових прав дітей, угоди щодо яких можливі лише за погодженням з органом опіки та піклування в силу закону без додаткового для цього судового рішення. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: partial