Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те, що [INFO] помер її прадід [PERSON] . Після смерті прадіда відкрилась спадщина, в тому числі на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке було побудовано за життя прадідом позивачки [PERSON] відповідно до договору на право забудови від 15.11.1940 року. На підставі договору на право забудови від 15.11.1940 року [PERSON] було виділено у безстрокове користування земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку, загальною площею 642 кв.м. за цією ж адресою: [ADDRESS] , на якій згодом було побудовано житловий будинок. Будівництво дому було завершено в листопаді 1941 року. Однак у зв`язку з Великою Вітчизняною Війною 1941-1945 років та окупацією території Одеської області німецько-фашистськими загарбниками, договір на право забудови [PERSON] був втрачений. Згідно відповіді директора державного архіву [PERSON] , позивачці повідомлено, що в неповністю збережених документах Одеської обласної державної нотаріальної контори за 1940 р. договору на право забудови на ім`я [PERSON] не мається (Договори за вересень-грудень 1940 року відсутні). Рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 199/4 від 18.05.1990 р. затверджено акт комісії та прийнято в експлуатацію побудований [PERSON] . домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інвентарної справи, домоволодіння за адресою [ADDRESS] . який належав спадкодавцеві складається з житлового будинку Літ. «А» з прибудовами літ. «а», літ. «аІ» загальною житловою площею 42 кв.м., літньої кухні під Літ. «Б» з тамбуром літ. «б», сарай під Літ. «В», цистерна - ІІ, №1 - огорожа, І - мостіння. Спадкоємцями першої черги після смерті прадіда [PERSON] за законом, була його дочка - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та внучка [PERSON] . - мати позивачки - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), які проживали разом з прадідом та фактично прийняли спадщину після його смерті. Позивачка зазначає, що її мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) померла [INFO] року так і не завершивши процедуру оформлення домоволодіння, яке було побудоване [PERSON] На час смерті матері позивачка, мешкала у спірному домоволодінні за адресою [ADDRESS] та фактично спадщину прийняла. Після звернення до приватного нотаріуса позивачці було усно відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з втратою правоустановчих документів та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи зазначене, позивачка просить її позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на власності на домоволодіння [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року позов [PERSON] було залишене без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2018 року відкрито провадження по справі та прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.11.2018 року витребувано інформацію, чи звертався будь-хто із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] (а.с. 49, 51). 18.02.2019 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси задоволено заяву представника позивача та замінено неналежного відповідача Одеську міську раду на належного відповідача [PERSON] та ухвалою суду від 18.02.2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 70, 72). Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, однак надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні.(а.с. 74). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. (а.с. 75). Згідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [INFO] помер прадід позивача [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис про смерть за № 1226 від 06.02.1981 року відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом записів актів громадянського стану Жовтневого райвиконкому м. Одеси 06.02.1981 року. (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке було побудовано за життя [PERSON] відповідно до договору на право забудови від 15.11.1940 року. На підставі договору на право забудови від 15.11.1940 року [PERSON] було виділено у безстрокове користування земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку, загальною площею 642 кв.м. за цією ж адресою: [ADDRESS] , на якій згодом було побудовано житловий будинок. Будівництво дому було завершено в листопаді 1941 року. Однак у зв`язку з Великою Вітчизняною Війною 1941-1945 років та окупацією території Одеської області німецько-фашистськими загарбниками, договір на право забудови [PERSON] був втрачений. Як вбачається з відповіді директора державного архіву [PERSON] , позивачці повідомлено, що в неповністю збережених документах Одеської обласної державної нотаріальної контори за 1940 р. договору на право забудови на ім`я [PERSON] не мається (Договори за вересень-грудень 1940 року відсутні) (а.с. 23). Рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 199/4 від 18.05.1990 р. затверджено акт комісії та прийнято в експлуатацію побудований [PERSON] . (померлим) домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інвентарної справи, домоволодіння за адресою [ADDRESS] . який належав спадкодавцеві складається з житлового будинку Літ. «А» з прибудовами літ. «а», літ. «аІ» загальною житловою площею 42 кв.м., літньої кухні під Літ. «Б» з тамбуром літ. «б», сарай під Літ. «В», цистерна - ІІ, №1 - огорожа, І - мостіння. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] за законом, була його дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) - бабуся позивачки та його внучка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) - мати позивачки, які проживали разом з [PERSON] та фактично прийняли спадщину після його смерті. Відповідно до положень п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Виходячи з положень п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року суд приходить до висновку про необхідність застосування до даних правовідносин положень ЦК України у редакції 1963 року. Згідно до положень ст. 524 ЦК України (у редакції 1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до положень ч. 1 ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1. якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2. якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правила УК України у редакції 2004 року щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини не застосовуються до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло до набрання чинності цім кодексом. Згідно до положень ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Частиною 1 ст. 95 ЗК України передбачено право землекористувача самостійно господарювати на землі та в т.ч. споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 6). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не залишила. Судом вставленню, що на час смерті [PERSON] її дочка [PERSON] , була зареєстрована з 1986 року і постійно мешкала у спірному домоволодінні за адресою [ADDRESS] . та фактично спадщину прийняла, що підтверджується довідкою - випискою із домової книги. (а.с. 18-20). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Статтями ст. 1217, 1258 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач стверджує, що після звернення до приватного нотаріуса їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з втратою правоустановчих документів та рекомендовано звернутися до суду. Згідно з записами у домовій книзі [PERSON] зареєстрована у спірному домоволодінні з 1986 року та оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкала із спадкодавцем [PERSON] , фактично спадщину прийняла. Оскільки, отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку позивачка не в змозі, через те, що при житті прадідом [PERSON] втрачено правовстановлюючі документи на домоволодіння та її бабусі і матері не вдалось відновити правоустановчі документи на спадкове майно, а саме спірне домоволодіння у встановленому законом порядку, та беручи до уваги відсутність інших спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, вважаю, що єдиним ефективним способом захисту її прав як спадкоємця є визначення права власності на домоволодіння. Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правоустановчих документів на нерухоме майно, унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємця у нотаріальному порядку.

Outcome: approved