Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою щодо поділу зобов»язань, які випливають із кредитного договору № SAMDN03000003390071 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 08.08.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] В огрунтування свої позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 08.08.2005 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним було укладено кредитний договір № SAMDN03000003390071 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. 11.06.2009 р. шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.04.2014 р. з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 379581,05 грн. за кредитним договором від 08.08.2005 р. Оскільки кредитний договір був укладений в інтересах сім»ї та грошовими коштами користувались обоє із подружжя, то обов»язок повернення заборгованості за кредитним договором підлягає розподілу між подружжям. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимогу позовної заяви та просив її задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з»явилась, повідомлена про місце і час розгляду справи належним чином (а.с. 24, 29), клопотання про розгляд справи за її відсутності не надходило. Третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, повідомлене про місце і час розгляду справи належним чином (а.с. 25, 30), клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не надходило. Суд вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № SAMDN03000003390071 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.9-12). 11.06.2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб, укладений 03.10.1992 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7, 8). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.04.2014 р. з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 379581,05 грн. за кредитним договором від 08.08.2005 р. (а.с. 13-17). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Оскільки до складу спільного майна подружжя входить спільність активу, тобто права власності на речі та майнові зобов»язальні права, але не спільність пасиву, тобто боргів, то при вирішенні питання про поділ боргів подружжя, необхідно розмежовувати поняття «особисті» та «спільні» борги дружини та чоловіка. Для спільних боргів характерне те, що вони виникають з єдиної правової підстави. До спільних боргів належать борги за укладеними обома з подружжя угодами, за якими вони прийняли на себе певні зобов»язання; за угодами, укладеними одним із подружжя за наявності презумпції згоди на це другого з них, якщо кошти, одержані за такими угодами, використано в інтересах сім»ї, зокрема борги дружини і чоловіка, пов»язані з їх спільним майном; за зобов»язаннями, що виникли внаслідок спільного заподіяння шкоди іншим особам; за зобов»язаннями подружжя з відшкодування шкоди, заподіяної їх неповнолітніми дітьми; борги, які виникли через безпідставне набуття або збереження обома з подружжя майна за рахунок іншої особи. Усі інші борги подружжя є особистими. Кожен з подружжя за час шлюбу може бути стороною в різних зобов'язаннях. Проте в деяких випадках участь у зобов'язанні одного з подружжя впливає на майнові інтереси другого. Більше того, інколи участь у зобов'язанні одного з подружжя спричиняє визнання зобов'язаною стороною і другого з подружжя. Це можливо як в договірних, так і в недоговірних (деліктних) зобов»язаннях. Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено що: договір був укладений другим із подружжя в інтересах сім»ї; те, що було одержано за договором, використано на її потреби. При укладанні кредитного договору одним із подружжя (ст. 1054 ЦК України) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, хоча банки зазвичай і вимагають підтвердження волі другого з подружжя щодо цього правочину. Однак кредитний договір не належить до договорів, які передбачені в ст. 65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо спільного майна подружжя. Це пояснюється тим, що укладення кредитного договору не стосується спільного майна подружжя. До того, як банк надасть кошти клієнтові, у останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошей. Таким чином той з подружжя, хто укладає кредитний договір, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов'язальних, а не речових правовідносин. Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов'язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч. 3 ст. 61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з кредитного договору № SAMDN03000003390071 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, [PERSON] не надавала згоду на його укладання та суду не надано доказів того, що остання знала і користувалась платіжною карткою. Надана позивачем копія виписки по картрахунку (а.с. 18) не доводить, що ця виписка саме того картрахунку, який зазначений у кредитному договору, не доводить того, що картрахунком користувалась відповідачка, а також не доводить того, що позивач використовував грошові кошти, товари та послуги, за які він розраховувався на потребу сім»ї. Суду також не наданий повний текст рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами з якого б можна було отримати інформацію про час, з якого сторони не проживали разом, не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету. Також рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.04.2014 р. встановлена сума заборгованості у розмірі 379581,05 грн., але суду не відомо у який період ця заборгованість виникла. Отже судом не встановлено жодної обставини, на які посилається позивач та його представник для задоволення позову, а вимога щодо поділу боргів подружжя є не обгрунтованою, отже не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed