Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.10.2004 року Державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON],- [PERSON] та [PERSON] успадкували після померлого 05.04.2004 року [PERSON] по ? частині квартири [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі №4-2080. Відповідно до договору дарування частки квартири від 01.10.2005 року виданого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу №6275, [PERSON] подарувала [PERSON] ? частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] та [NUMBER], власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 03.10.2017 року №3/34011, за адресою [ADDRESS] у вищезазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: [PERSON] та [PERSON], [INFO] з 2001 року, але фактично [PERSON] на теперішній час у даній квартирі не проживає з 2013 року. Враховуючи те, що на даний час місце мешкання [PERSON] залишається [ADDRESS], але особистих речей, які б належали відповідачу на праві власності в будинку не має, тому вона вимушена звернутися до суду із позовом. Позивач та його представник до судового розгляду справи звернулися з письмовою заявою, в якій вказано, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, та просять суд розглянути справу у їх відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, і тому в силу ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи: Адміністрація Заводського району Кам'янської міської ради до залу судового засідання надали заяву про розгляд справи без їх участі та без застосування технічними засобами. Крім того, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що відповідач [PERSON] являється племінником [PERSON], який мешкав з нею в квартирі [ADDRESS], але на даний час не мешкає більше 5 років. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.10.2004 року Державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON],- [PERSON] та [PERSON] успадкували після померлого 05.04.2004 року [PERSON] по ? частині квартири [ADDRESS] та зареєстровано в реєстрі №4-2080. (а.с.7) Відповідно до договору дарування частки квартири від 01.10.2005 року виданого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу №6275, [PERSON] подарувала [PERSON] ? частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] та [NUMBER], власником квартири [ADDRESS] є [PERSON].(а.с.9-10). Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 03.10.2017 року №3/34011, за адресою [ADDRESS] у вищезазначеній квартирі зареєстровано 2 особи: [PERSON] та [PERSON], [INFO] з 2001 року, але фактично [PERSON] на теперішній час у даній квартирі не проживає з 2013 року.(а.с.12). Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], фактично у зазначеній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, не оплачує комунальні платежі, не приймає участі у підтриманні квартири у належному санітарно-гігієнічному стані, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користування ним, що підтверджується актом від 28.09.2017 року, складеного начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» Лисим С.В. у присутності свідків, вбачається, що [PERSON], [INFO], у квартирі зареєстрований, але фактично не проживає. (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає власнику квартири в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідач [PERSON] продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, як власника майна, тобто належної позивачеві на праві власності квартири. Таким чином вимога позивачів щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved