Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У квітні 2014 р. [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг за договором позики від 11.10.2013 р. у розмірі 5 000,00 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі 37,50 грн. Від [PERSON] заперечень проти позову або заяви про визнання позову не надходило. Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 11.10.2013 р. [PERSON] зобов'язався повернути кошти у сумі 5 000,00 грн., які бере в борг у [PERSON], до 21.12.2013 р. (а. с. 6). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другому грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн., при цьому другий зобов'язався повернути ці грошові кошти першому до 21.12.2013 р. Як вбачається зі змісту позовної заяви, зобов'язань з повернення у до 21.12.2013 р. [PERSON] грошових коштів у розмірі 5 000,00 грн. [PERSON] не виконав. Доказів, які б це спростовували, [PERSON] не подав. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимоги про стягнення боргу за договором позики у розмірі 5 000,00 грн. підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто [PERSON] зобов'язаний сплатити [PERSON] 3% річних від простроченої суми (від 5 000,00 грн.), оскільки інший розмір процентів договором або законом не встановлений, а відтак позов [PERSON] у частині стягнення 3% річних від простроченої суми також підлягає задоволенню. Частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а. с. 1) та витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. (а. с. 8).

Outcome: approved