Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В позовній заяві позивач вказав, що з 17 жовтня 1992 року по 29 липня 2014 року перебував з відповідачкою в шлюбі. Він знаходився на роботі в Канаді і для тривалішого перебування йому необхідно було розірвати шлюб, тому 14 травня 2004 року шлюб між ними було розірвано, проте проживали вони однією сім'єю, вели спільний побут, підтримували подружні відносини. 10 квітня 2010 року він з відповідачкою повторно зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Чортківського районного суду від 29 липня 2014 року. Під час перебування в шлюбі 20 жовтня 1999 року вони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] вартість якої становила 12 400 гривень Оскільки він перебував за кордоном, то стороною в договорі купівлі-продажу була його дружина [PERSON] Кошти на придбання квартири надала його мати [PERSON] і між ними була домовленість, що мати буде проживати разом у квартирі, де їй надали одну кімнату і повинні доглядати за нею в її похилий вік. Він на даний час проживає в квартирі разом з дочкою [PERSON], [INFO], яка навчається в школі, а син [PERSON], [INFO], навчається та проживає в м. Тернополі. Відповідачка після розірвання шлюбу до помешкання не навідується, не цікавиться вихованням, навчанням, здоров'ям дітей. Враховуючи інтереси дітей, та його матері, позивач просить визнати за ним право власності на 2/3 частини вищезазначеної квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечує, посилаючись на відсутність, передбачених законом обставин, які би надавали право провести поділ спірної квартири з виділенням позивачу 2/3 частини, а відповідачці 1/3 частини. Оскільки відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд не вправі вийти за межі позовних вимог, то в зв'язку з цим просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1992 року по 14 травня 2004 року та з 10 квітня 2010 року по 29 липня 2014 року. Від шлюбу в них є двоє дітей: повнолітній син [PERSON], [INFO], та неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1999 року [PERSON] продав, а відповідачка [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] З реєстраційного напису на документі про право приватної власності вбачається, що в цілому квартира [ADDRESS] міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за гр. [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 11 за реєстровим № 1633 20 жовтня 1999 року. У відповідності з довідкою № 291 від 25 вересня 2014 року, виданою Чортківським ОК МБТІ, в [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], загальна площа квартири збільшилась на 0,9 кв. м за рахунок дорахування площі балкону. З акту про встановлення факту не проживання вбачається, що [PERSON] про місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна у квартирі не утримує, на даний час проживає в Польщі. Таким чином, судом встановлено, що за час шлюбу сторони на праві спільної сумісної власності купили квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 вищезазначеного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини третьої вказаної статті за рішенням судучастка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатніповнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так як наведені в вищезазначеній правовій нормі обставини під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, то в зв'язку з цим суд не знаходить підстав для збільшення частки позивача при вирішенні його спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому суд при вирішенні позовних вимог виходить з вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України про рівність часток майна дружини та чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При винесенні рішення про поділ майна між сторонами по ? частині позовні вимоги позича будуть задоволені на 75 %. В зв'язку з цим з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню 182 гривні 70 копійок понесених ним судових витрат (243,60 х 75 : 100), а з позивача в користь відповідачки слід стягнути 693 гривні 90 копійок понесених таких витрат (2 775,60 х 25 : 100). З врахуванням наведеного,

Outcome: partial