Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування\~позовних\~вимог\~зазначено,\~що\~позивач\~є власником\~житлового будинку,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є родичами позивача та зареєстровані у вищевказаному житловому будинку, однак з 2015 року фактично за місцем реєстрації не проживають, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особисті речі у квартирі відсутні. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст. 71, 72 ЖК України. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу частини житлового будинку від 27.03.2008 року (а.с.9-10), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.2008 року (а.с.21), копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12, 22), копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.11). З копії домової книги вбачається, що [PERSON] , 2002 р.н., та [PERSON] , 2008 р.н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Факт реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою підтверджується також відповідями, наданими на запит суду щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів, які надані Щастинською міською ВЦА. З акту, складеного 27.10.2021 року депутатом Щастинської районної ради Ткаченко С.В., вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично за адресою реєстрації не проживають, що підтверджують сусіди свідки [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). В обгрунтування позову вказано, що відповідачі зареєстровані як родичі [PERSON] , проте позивачем не зазначено ким саме останні доводяться їй. Відповідно до ст. 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з вимогами\~ст. 150 ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом закріплене у\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до положень даної норми члени сім`ї\~\~власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі того, що позивачем зазначено, що відповідачі є її родичами, то суд доходить висновку про те, що відповідачі були зареєстровані у будинку саме на підставі членів сім`ї позивача, а тому враховуючи правовідносини, що склались між сторонами спору, суд доходить висновку, що до них підлягають застосуванню положення глави 32 ЦК України, а не ЖК України, на які посилається позивач у позовній заяві. Це обумовлене тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім`ї\~\~законодавець використав правову конструкцію (сервітут), яка раніше до цих відносин не застосовувалася. Таким чином, у даному випадку слід застосовувати положення \~ст.\~405\~ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які вправі займати члени сім`ї. Положення частини другої\~ст. 156 ЖК, згідно якого члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються\~\~жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, не підлягає застосуванню. Отже між сторонами склались правовідносини житлового сервітуту, які урегулюванні ст.ст.\~405,\~406 ЦК України. Положення ст.ст. 71-72 ЖК УРСР\~ на вказані правовідносини не розповсюджується. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з роз`ясненнями п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту. Але за відсутності згоди про безоплатне користування помешканням колишній член сім`ї\~\~повинен вносити плату за користування помешканням за комунальні послуги. Цей висновок відповідає частині четвертій ст.\~156\~та\~162 ЖК. Водночас за правилом\~\~ч. 2\~\~ст. 406 ЦК\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї. Ураховуючи наведене, якщо колишній член сім`ї власника житлового приміщення зареєстрований та проживає у цьому житловому приміщенні і внаслідок певних обставин створює власнику перешкоди у здійсненні права власності, права власника можуть бути поновлені шляхом задоволення його позовних вимог про припинення права на користування квартирою/будинком (припинення сервітуту) на підставі\~ст. 406 ЦК України\~(за наявності обставин, які мають істотне значення). Отже у разі доведеності фактів, які можуть бути прийняті у якості підстав для припинення сервітуту, перешкоди власнику у користуванні належною йому квартирою унаслідок неможливості спільного проживання із колишнім членом сім`ї власника можуть бути усунуті шляхом припинення для колишнього члена сім`ї власника права користування квартирою/будинком (припинення сервітуту). У рамках даної справи вимог про припинення сервітуту з підстав, визначених\~ст. 406 ЦК України, і, як наслідок, припинення для відповідачів права користування спірним будинком позивачем не заявлено. Крім того, з акту про непроживання від 27.10.2021 року, наданого позивачем, встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] . Жодних інших доказів на підтвердження факту не проживання відповідачами у спірному будинку за період вказаний у позові з 2015 року позивачем не надано, як і не надано доказів, які б слугували підставою для застосування ч. 2 ст. 406 ЦК України. Ураховуючи наявність для позивача перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням, у суду немає підстав вважати, що відповідачі станом на жовтень 2021 року (день подачі позову) були відсутні у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, а судові витрати згідно положень ст. 141 ЦК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed