Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У квітні 2015 року Банк звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивував тим, що 20.09.2005 року між Банком і [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, останній складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Оскільки \~ [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та процентів належним чином не виконував, станом на 28.02.2015 року у відповідача утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 13720,66 грн., з яких 6531,02 грн. загальної заборгованості за кредитом; 5160,08 грн. відсотків за користування кредитом; 900,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 штрафу (фіксована частина); 629,56 грн. штрафу (процентна складова), Банк просив стягнути з відповідача на його користь борг із погашення кредиту та проценти за користування кредитом і судові витрати.\~ В зв»язку зі смертю відповідача [PERSON] 26.06.2014 року в с. Онилове Фрунзівського району Одеської області, протокольною ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 12.05.2015 року до участі в справі в якості відповідача в порядку правонаступництва залучено спадкодавця першої черги за законом [PERSON], а ухвалою цього же суду від 29.05.2015 року цивільну справу в порядку підсудності відповідно до ст. 116 ЦПК України направлено на розгляд Томашпільського районного суду Вінницької області за місцем реєстрації місця проживання відповідачки. В судове засідання представник позивача не з»явився, надіслав до суду заяву в якій просить справу розглянути по суті у відсутності представника Банку, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечує в задоволенні позовних вимог. Разом з тим, відповідачка [PERSON], приймаючи участь в судовому засіданні 10.08.2015 року, з приводу позову суду пояснювала, що після того, як вона взнала про боргові зобов»язання батька, відмовляється у прийнятті спадщини після його смерті, а саме, отримувати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, хоча заяву про прийняття спадщини й подала до Фрунзівської райдержнотконтори. Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому суд має бути диспозитивним, сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє\~ здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом, наприклад, витребування\~ доказів судом за клопотанням сторін (ст. 137 ЦПК України). \~ Судом установлено, що 20.09.2005 року між Банком і спадкодавцем [PERSON] було укладено кредитний договір за умовами якого Банк зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 8000 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а останній зобовязався здійснювати повернення кредиту відповідно до умов договору. Відповідач своїх договірних зобовязань не виконував, станом на 28.02.2015 року в нього утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 13720,66 грн., з яких 6531,02 грн. загальної заборгованості за кредитом; 5160,08 грн. відсотків за користування кредитом; 900,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 штрафу (фіксована частина); 629,56 грн. штрафу (процентна складова).\~ 26.06.2014 року [PERSON] помер і спадкоємцем померлого є його дочка [PERSON] (а.с.1-5, 40, 51). За змістом ст.\~1218, ч. 3 ст.\~1231 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві\~на момент відкриття спадщини\~і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов»язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки винний учасник угоди\~[PERSON]\~помер, то відповідати перед Банком на підставі ст. ст.\~1281,\~1282 ЦК України\~за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, вирішуючи спір, суд зобов»язаний визначити обсяг відповідальності відповідача [PERSON] як спадкоємця перед кредитором Банком, згідно норм\~ст. 1282 ЦК України, а також, оскільки у позові пред»явлено вимогу про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, суд повинен з»ясувати, чи є передбачені законом підстави для стягнення неустойки за неналежне виконання померлою особою зобов»язань за кредитним договором після його смерті. Зазначені вимоги закону суд не взмозі вирішити у даному спорі з огляду на те, що позивачем не надано суду доказів чи отримала відповідачка [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом та в якому обсязі, яка вартість спадкового майна, що би дало суду підстави визначити обсяг відповідальності спадкоємця [PERSON] Крім того, Банку ще у травні 2015 року стало відомо, що до участі в справі в зв»язку зі смертю винного учасника угоди [PERSON] в якості відповідача залучено його спадкоємця, дочку [PERSON], однак Банк не направляв до Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської повідомлення з вимогою до спадкоємців про погашення кредитної заборгованості, натомість, як вбачається з матеріалів справи, фактично поклавши обов»язок доказування і подання доказів на суд (ст. 60 ЦПК України). В свою чергу, суд вживав заходів щодо отримання від Фрунзівської нотаріальної контори відомостей щодо кола спадкоємців [PERSON], хто із них прийняв спадщину та в якому обсязі, яка вартість спадкового майна, однак державним нотаріусом у цьому суду було відмовлено на тих підставах, що такі відомості можуть бути надані суду лише у разі винесення ухвали в порядку ст. 137 ЦПК України про витребування доказів. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України суд зобов»язаний витребувати докази лише у разі заявлення про це клопотання однією із сторін і не може ініціювати таке клопотання самостійно. Таким чином, позивачем не надано суду доказів тому, хто прийняв після смерті [PERSON] спадщину у відповідності до вимог\~ЦК України\~та в якому обсязі, яка вартість спадкового майна, що позбавляє суд належним чином визначити обсягів відповідальності спадкоємців, а відтак у позові повинно бути відмовлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed