Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У жовтні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про визнання недійсним кредитного договору №500234818, укладеного 21.10.2011р. між ним та відповідачем. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 21.10.2011р. було укладено кредитний договір №500234818, відповідно до умов якого він отримав від відповідача кредит в сумі 108560,00грн., зі сплатою 17,00% річних, строком до 24.10.2016р., для власних потреб. Зазначає, що відповідно до п.2.8. договору банком була встановлена комісійна винагорода за послуги «Альфа-Сервіс» (Пакет №7) в розмірі 900,00грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту. Також вказує, що відповідно до п.2.9. договору, разом з підписанням цього договору, позивач доручає відповідачу в день надання кредиту, в порядку договірного списання, здійснити списання сум грошових коштів з карткового рахунку в розмірах, необхідних для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.500234818.111 від 21.10.2011р. у сумі 16560,00грн. на поточний рахунок ПрАТ «Альфа Страхування». При цьому, позивач стверджує, що він не замовляв та не користувався послугами «Альфа-Сервіс» в рамках пакету №7, а тому вважає п.2.8. договору таким, що суперечить положенням п.п.10, 11, ч.3 ст.18, Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він є несправедливим, а отже таким, що підлягає визнанню недійсним в порядку встановленому ЦК України. У зв'язку з цим, позивач просив визнати несправедливими умови п.2.8. кредитного договору №500234818 від 21.10.2011р., яким визначений розмір комісійної винагороди за дії ПАТ «Альфа-Банк» та які не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та умови п.п.1, 3, 5, 6 кредитного договору №500234818 від 21.10.2011р., які в контексті містять посилання на «Розділ 2. Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Крім цього, просив визнати недійсними посилання на «Розділ 2. Розділ№2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які визначені в умовах п.п.1, 3, 5, 6 кредитного договору №500234818 від 21.10.2011р., а також, визнати підприємницьку практику ПАТ «Альфа-Банк» нечесною, а кредитний договір №500234818, укладений 21.10.2011р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] визнати недійсним з моменту його укладення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю, мотивуючи тим, що позивач при укладенні кредитного договору чітко усвідомлював та був ознайомлений з усіма умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту та розміром щомісячного платежу та з яких сум він складається, що підтверджується його власним підписом на кредитному договорі. При цьому зазначив, що, відповідно до умов кредитного договору, всі відносини між банком та позичальником, врегульовуються Розділом 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа банк» №1142 від 01.04.2011р., які є невід'ємною частиною кредитного договору та визначають інші істотні умови договору. Підписанням договору, позивач підтвердив бажання користуватися послугами «Альфа Сервіс» та взяв не себе зобов'язання вносити плату за користування даними послугами. Крім того вказував, що позивач не звертався до відповідача за додатковими послугами, які могли бути надані згідно переліку, а саме: надання інформації, виписок тощо. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.10.2011р. між [PERSON] (далі-позивач/позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі-відповідач/банк/кредитор) було укладено кредитний договір №500234818 (далі-кредитний договір) відповідно до умов якого позичальник отримав від банку кредит в сумі 108560,00грн. зі сплатою 17,00% річних на строк до 24.10.2016р., для власних потреб (а.с.7-9). Одночасно з укладенням кредитного договору, 21.10.2011р. між позичальником та банком, який виступив повіреним від імені ПрАТ «Альфа Страхування», був укладений комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника №006.500234818.111 (а.с.10). Відповідно до п.2.9. кредитного договору, разом з підписанням цього договору позивач доручив відповідачу в день надання кредиту, в порядку договірного списання, здійснити списання сум грошових коштів з карткового рахунку в розмірах, необхідних для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №006.500234818.111 від 21.10.2011р. у сумі 16560,00грн. на поточний рахунок ПрАТ «Альфа Страхування». Згідно із ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.2.8. кредитного договору банком була встановлена комісійна винагорода за послуги «Альфа-Сервіс» (Пакет №7) в розмірі 900,00грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору (а.с.8-9) сума платежу за розрахунковий період (сума мінімального платежу за кредитом) становить 3598,00грн., яка складається з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо), що є супутніми послугами банку. Згідно з п.6 кредитного договору позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, в тому числі з інформацією, надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з умов кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те, на що вони розрахували при укладенні договору. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснювалось погашення кредиту, мінімальний обов'язковий платіж за яким, включав в себе комісійну винагороду в сумі 900,00грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.14-35), а отже, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про усі умови кредитування, в тому числі про необхідність сплати комісійної винагороди, що підтверджується наявністю підпису позивача на кредитному договорі та кожному аркуші додатку до нього. Тому, твердження позивача про невідповідність спірних положень кредитного договору п.п.10, 11, ч.3 ст.18, Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та безпідставними і спростовується наявними у матеріалах справи доказами. Статтею 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту особою своїх цивільних прав та інтересів. Відносно вимог позивача про визнання несправедливими положень п.п. 1, 2.8., 3, 5 та 6 кредитного договору, суд зазначає, що такі вимоги є суб'єктивним баченням та трактуванням позивачем умов договору, а отже фактично є вимогами про тлумачення змісту правочину, що передбачено ст.213 ЦК України, однак, такі вимоги не були заявлені позивачем, а отже, не можуть розглядатися судом в межах даної справи. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивача про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та положеннях кредитного договору, а відтак не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed