Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого вказав, що в період з квітня 2007 року по листопад 2008 року його сестра [PERSON] перебувала на заробітках в Італії, за її проханням він отримував належну їй пенсію, загальна сума якої склала 7472,00грн. Повернувшись до України [PERSON] почала вимагати вказані кошти. Позивач звернувся до [PERSON] з проханням прийняти посередницьку участь та передати від його імені грошові кошти для [PERSON], на що відповідач погодився. [PERSON] надав [PERSON] 6985,00грн., для передачі їх [PERSON], про що відповідач написав розписку, однак гроші так і не передав, присвоївши їх собі. У зв'язку з викладеним позивач був вимушений звернутись до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 6985,00грн., а також судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що сестра позивача [PERSON] поїхала до Італії, залишила трьох синів, один з яких був неповнолітнім, навчався у дев'ятому класі, до школи не ходив. В складі комісії приїжджали до них додому, всі троє були одягнуті в брудні речі. Через деякий час прийшов [PERSON] з проханням оформити довіреності на отримання пенсії [PERSON], остання вислала чисті листи з підписами. Оформили на позивача довіреність. Коли сестра [PERSON] повернулась, почала пред'являти до нього претензії щодо отриманої ним її пенсії. Звернулись до селищної ради, на той час відповідач займав посаду голови Талаківськї селищної ради. У кабінеті позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 6985,00грн. у присутності [PERSON], дільничного [PERSON], для передачі їх [PERSON], після того, як вона виїде з квартири позивача. Написав розписку, що отримав гроші. Через тиждень заїхав до [PERSON], вона вже проживала у тітки. Віддав їй гроші на що та сказала, що претензій не має. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження та задоволенню не підлягають. Позивач [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до [PERSON] про стягнення 6985,00грн., свої вимоги обґрунтовує ст.ст.1212,1213 ЦК України. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Стаття 1212 ЦК України дає визначення поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення. Зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. В судовому засіданні було досліджено матеріал №29кр-10 про відмову в порушенні кримінальної справи за скаргою [PERSON] відносно незаконних дій голови Талаковської селищної ради [PERSON] та секретаря Талаківської селищної ради [PERSON], в якому міститься розписка [PERSON] де він вказує, що 17.02.2009 року отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 6985,00грн. у присутності свідків [PERSON], [PERSON] Претензій щодо повернення боргу до [PERSON] не має. Позивач в судовому засіданні підтвердив той факт, що саме ця розписка була написана відповідачем після передачі йому грошей в розмірі 6985,00грн. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Донецької області від 30.10.2013 року [PERSON] пояснював, що після пред'явлення позивачкою претензій він в рахунок повернення отриманої пенсії передав [PERSON] 7000,00грн., зазначені обставини остання не заперечувала, що підтверджується її скаргою направленою прокурору м.Маріуполя від 24.10.2010 року та її поясненнями наданими 17.03.2010 року. Що стосується розписки та пояснень свідків [PERSON], [PERSON], за посередництвом яких [PERSON] повернув позивачці 6985грн., суд вказав, як вбачається з зазначеної розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] 6985грн. і претензій по поверненню боргу не має. За правилами ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що його було запрошено в якості свідка до кабінету [PERSON], де знаходились [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та директор клубу [PERSON]. [PERSON] передав відповідачу близько 7000,00грн., щоб останній в подальшому передав їх [PERSON], після того як вона виселиться з його будинку. Розписку писали у його присутності, однак хто саме не пам'ятає. Зі спливом двох тижнів [PERSON] вже мешкала по вул.Заречній. [PERSON] пішов передавати їй гроші, свідок у цей час знаходився у машині, як передавались він не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що в 2007-2008 році [PERSON] звернулась до селищної ради, щоб отримати гроші від [PERSON] Зібрались в кабінеті [PERSON], [PERSON], [PERSON] та він, [PERSON] вказав, що віддасть гроші лише тоді, коли вона виїде з будинку. При передачі грошей [PERSON] [PERSON] гроші перераховували, була точна сума відповідно до довідки з пенсійного фонду, розписку про отримання грошей писав [PERSON] Після спливу двох тижнів заїхали на вул.Зарічну, щоб віддати їй гроші, [PERSON] знаходився в машині, самої передачі не бачив. Через деякий час особисто цікавився у [PERSON] чи отримала вона гроші, що вона підтвердила. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, враховуючи приведене, визнає вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 6985грн. на підставі оригіналу розписки від 17.02.2009р. написаної відповідачем необґрунтованими і вважає, що [PERSON] не є позичальником, який зобов'язаний повернути гроші [PERSON], внаслідок чого в задоволенні позовних вимог останньому треба відмовити. На підставі ст.ст.202,1046,1047,1212,1213 ЦК України,

Outcome: dismissed