Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 27607 грн. та стягнення судових витрат по справі. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15.12.2012 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-14541-151212 (надалі-кредитний договір). Відповідно до п. 1.2 договору позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та видає відповідачеві платіжну картку та ПІН-код до картки. Кредит надається шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 договору. Відповідно до п. 2.3 ч. 3 договору банк встановлює ліміт Кредитної лінії в розмірі 20 000 грн. Відповідно до п. 2.1 договору моментом надання кредиту є день здійснення операції за допомогою картки, або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів відповідача. У відповідності до договору, держатель картки зобов»язаний щомісяця в строки визначені правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 10.01.2014 року має прострочену заборгованість в сумі 27607 грн., з них: 13257 грн. - тіло кредиту, 6034 грн. - прострочене тіло кредиту, 8316 грн. - заборгованість за комісіями. Посилаючись на викладенні обставини, позивач просив про задоволення позовних вимог. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив на адресу суду заяву про слухання справи в їх відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився двічі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки відповідача який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в наданій суду заяві вказував, що проти заочного рішення суду не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2012 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-14541-151212. Кредит наданий шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 договору. Ліміт кредитної лінії відповідно до п. 2.3 ч. 3 договору банком встановлений в розмірі 20 000 грн.. У відповідності до договору, держатель картки зобов»язаний щомісяця в строки визначені правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 10.01.2014 року має прострочену заборгованість в сумі 27607 грн., з них: 13257 грн. - тіло кредиту, 6034 грн. - прострочене тіло кредиту, 8316 грн. - заборгованість за комісіями. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів передбачених договором. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порушення вимог цього Закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved