Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк - три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частки квартири на [ADDRESS] . За життя спадкодавець не розпорядилася свої майном, і єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивачка [PERSON] . На момент смерті матері позивачка перебувала на підготовці до госпіталізації з приводу лікування правого колінного суглоба, оскільки з грудня 2018 року постійно хворіла та важко пересувалася. Після поховання матері вона відразу ж повернулася до лікувальної установи м. Києва, де була прооперована. Майже рік після операції вона відновлювала своє здоров`я і не могла самостійно пересуватися, а тому вчасно не звернулася у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Зазначені обставини позивачка просила вважати поважними. Позивачка має намір і бажає прийняти спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19 листопада 2020 року. У підготовче судове засідання 19 листопада 2020 року сторони не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивачка [PERSON] підтримала позов, просила розглянути справу за її відсутності, судовий збір з відповідача на її користь не стягувати. Відповідач у заявах просив справу розглянути за відсутності його уповноваженого представника та не заперечував проти визнання заявлених позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, ухвалити в підготовчому судовому засіданні рішення у справі. Таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в цьому разі наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивачки [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть від 29 липня 2019 року серії [NUMBER] , копії свідоцтва про народження позивачки від 10 січня 1958 року серії [NUMBER] , копії довідки про укладення шлюбу від 19 грудня 2019 року № 770, копії свідоцтва про укладення шлюбу від 20 січня 1978 року серії [NUMBER] (а. с. 7, 11 - 13). На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 12 жовтня 2020 року № 15.1-02/3641, виданої Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради (а. с. 10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). У відповідь на запит суду приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Варава Н. П. повідомила, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася (а. с. 26, 27). Відповідно до ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. У матеріалах справи містяться копії медичної картки, результатів обстеження та довідки-виписки з історії хвороби позивачки, якими підтверджується факт її тривалої та тяжкої хвороби (а. с. 15 - 18). За таких обставин суд вважає, що позивачка пропустила строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини з поважної причини - внаслідок тривалої хвороби. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, і таке визнання з огляду на наявні у справі матеріали не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою в порядку ст. 200, 206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Outcome: approved