Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У квітні 2016 року позивач ГО «Батьки за вакцинацію» звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просив: Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, розміщену Громадською організацією «Інформаційне агентство «ПРАВДА» у мережі Інтернет на сайті pravda.press за [INFO], в: Заголовку статті, а саме: «[INFO]»; Першому реченні статті: «[INFO].»; Другому реченні статті: «[INFO] Зобов'язати Громадську організацію «Інформаційне агентство «ПРАВДА» не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, розмістити на Інтернет -сайті pravda.press повний текст судового рішення про визнання недостовірною інформації, розміщеної в мережі Інтернет на порталі pravda.press за посиланням [INFO] в: Заголовку статті, а саме: «[INFO]»; Першому реченні статті: «[INFO].»; Другому реченні статті: «[INFO] Позов мотивовано тим, що [INFO] ГО «Інформаційне агентство «ПРАВДА» на власному сайті , за посиланням: [INFO] було опубліковано матеріали під назвою «[INFO]». Як зазначає позивач, у даному матеріалі містилася інформація про те, що «Генеральна прокуратура України пов'язує смерті дітей після імунізації від поліомієліту з вакциною, закупленою Міністерством охорони здоров'я України на кошти уряду Канади». Далі у статті зазначено: «Згідно наявних даних, внаслідок вакцинації вказаною вакциною зафіксовано летальні випадки, повідомила прес-служба ГПУ у відповідь на запит Інформаційного агентства «ПРАВДА». Крім того, вказує позивач, у згаданому матеріалі міститься скан-копія листа відповіді Генеральної прокуратури України № 19/4-253 вих-16 від 22.02.2016 на запит редактора ГО «Інформаційне агентство «ПРАВДА» - [PERSON] про надання інформації з приводу кримінального провадження за вказаним вище фактом. Посилаючись на те, що поширена інформація є неправдивою порушує права позивача та порочить ділову репутацію, позивач просив суд задовольнити пред'явлені вимоги. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, наведених у позові, просив задовольнити пред'явлені вимоги. Представник відповідача Управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Орленко А. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні пред'явленого позову, посилаючись на відсутність порушення прав позивача. Представник відповідачів ГО «Інформаційне агентство «ПРАВДА» та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні також позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши представника позивача, заперечення представників відповідачів, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до змісту ч.1 ст.277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] ГО «Інформаційне агентство «ПРАВДА» на власному сайті, за посиланням: [INFO] було опубліковано матеріали під назвою «[INFO]». Як вбачається із наявної в матеріалах справи роздруківки із сайту, у даному матеріалі містилася інформація про те, що «Генеральна прокуратура України пов'язує смерті дітей після імунізації від поліомієліту з вакциною, закупленою Міністерством охорони здоров'я України на кошти уряду Канади». Далі у статті зазначено: «Згідно наявних даних, внаслідок вакцинації вказаною вакциною зафіксовано летальні випадки, повідомила прес-служба ГПУ у відповідь на запит Інформаційного агентства «ПРАВДА». Крім того, у згаданому матеріалі міститься скан-копія листа відповіді Генеральної прокуратури України № 19/4-253 вих-16 від 22.02.2016 на запит редактора ГО «Інформаційне агентство «ПРАВДА» - [PERSON] про надання інформації з приводу кримінального провадження за вказаним вище фактом. (а.с.13-15) Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі. Даних та доказів, які б спростовували факт поширення вищевказаної інформації суду не надано. Також судом встановлено, що у грудні 2015 року до Генеральної прокуратури України надійшов рапорт старшого оперуповноваженого ГУ БКОЗ СБ України щодо виявлення ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України за ознаками зловживання службовим становищем службовими особами Міністерства охорони здоров'я України під час проведення вакцинації дітей вакциною ІПВ та ОПВ (вакцина для боротьби з поліомієлітом), яку надано Україні як гуманітарну допомогу та закуплено на кошти уряду Канади, що призвело до смерті дітей внаслідок вакцинації вказаною вакциною. На виконання вимог КПК України, відомості вказані у рапорті Генеральною прокуратурою України 14.12.2015 внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. (а.с.83) Серед іншого судом встановлено, що до Генеральної прокуратури України надійшов запит редактора «ІА «ПРАВДА» [PERSON] про надання інформації стосовно вищевказаного кримінального провадження. За результатами розгляду вказаного запиту, Генеральною прокуратурою України 22.02.2016 надано відповідь, яка ґрунтувалась на даних досудового розслідування у кримінальному провадженні та відомостях, які внесені як фабула до ЄРДР. (а.с.88) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача посилається на те, що поширена відповідачами інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, порочить ділову репутацію ГО «Батьки за вакцинацію» та підриває авторитет зазначеної організації в суспільстві. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. При цьому, як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. З огляду на вищенаведений пункт, судовому захисту у справі про визнання інформації недостовірною підлягають права особи лише у разі, якщо така інформація є недостовірною, стосується саме цієї особи, а оприлюднення інформації порушує особисті немайнові права цієї особи. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивачем суду не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації саме щодо нього. Також суд надає оцінку тій обставині, що ані по тексту, ані в листі ГПУ не згадується навіть назва позивача чи імена його засновників, відтак позовні вимоги про визнання цієї інформації недостовірною є безпідставними. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить ділову його репутацію позивача. Отже, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed