Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником 2/3 частин житлового будинку №18 по вул. Олега Сухарєва у м. Бердянську Запорізької області на підставі договору дарування від 10 грудня 2002 року. Відповідач по справі колишній чоловік позивача, зареєстрований у вищевказаному будинку з 03 січня 2016 року, але фактично не проживає у ньому з грудня 2016 року по теперішній час, тому позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, від її представника [PERSON] 17 липня 2018 року надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 28). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 26). Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного,\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування від 10 грудня 2002 року [PERSON] належить 2/3 частини жилого будинку №18 по вул. Олега Сухарєва (Ленінградській) у м. Бердянську Запорізької області (а.с. 6). Інша 1/3 частина вказаного будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2006 року (а.с. 14). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради № 8472 від 23 квітня 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 7). З свідоцтва про розірвання шлюбу серія I-ЖС № 124840 від 04 травня 2018 року вбачається, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 04 травня 2018 року у Бердянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 35 (а.с. 21). З заяви [PERSON] від 07 березня 2018 року вбачається, що останній з позивачем [PERSON] не проживає, має іншу сімю, претензій не має (а.с. 9). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований у [INFO], але у 2016 році виїхав та за наведеною адресою не мешкає, має іншу сімю, витрати по сплаті комунальних витрат не несе, майно не утримує, його місце перебування не відоме. Таким чином, відповідач [PERSON] більше ніж півроку не мешкає у житловому приміщенні, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування ним. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved