Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У квітні 2012 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулося Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2012 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 179 215 (сто сімдесят дев'ять тисяч двісті п'ятнадцять) дол.США 37 центів, 26 124 (двадцять шість тисяч сто двадцять чотири) дол.США 20 центів та 817 973 (вісімсот сімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 30 коп. з яких: заборгованість за сумою кредиту 155 146 (сто п'ятдесят п'ять тисяч сто сорок шість) дол.США 34 цента; заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 24 069 (двадцять чотири тисячі шістдесят дев'ять) дол. США 03 цента; сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором - еквівалент 24 124 (двадцять чотири тисячі сто двадцять чотири) дол.США 20 центів; сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування -817 973 (вісімсот сімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 30 коп.; сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору еквівалент 2 000 (дві тисячі) дол. США. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» витрати по оплаті судового збору у сумі 3 219 (три тисячі двісті дев'ятнадцять) грн. 04 коп. За заявою відповідача заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року було скасовано, а справа була призначена до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представником відповідача було подано заяву про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо вимог позивача про стягнення неустойки (штрафу, пені), а також заяву про застосування строку позовної давності щодо нарахованої пені. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторонами провадження було укладено кредитний договір № 5706902 від 21.09.2007 р. за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 200 000 дол. США та прийняв на себе зобов'язання повернути отримані грошові кошти та сплатити 12,90% процентів за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором до 21.09.2022 р. Звертаючись до суду позивач виходив з того, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по поверненню кредиту з яких заборгованість за сумою кредиту 155 146, 34 дол. США; заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 24 069,03 дол. США; сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором - еквівалент 24 124,20 дол. США; сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 817 973,30 грн.; сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору еквівалент 2 000,00 дол. США. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії квитанції №21147 від 25.09.2013 р. відповідачем було повністю погашена заборгованість по кредитному договору № 5706902 від 21.09.2007 р. в розмірі 212 182,81 дол. США, з яких: заборгованість за кредитним договором в сумі 179 215,37дол. США; сума нарахованих процентів за користування кредитом за період з 09.02.2012 р. по момент погашення заборгованості - 32 967,44 дол. США. Вказана обставина не заперечується представником позивача. Представник відповідача не оспорює вказаний розмір заборгованості, подав заяву про встановлення порядку виконання рішення суду з зарахуванням раніше сплачених сум за скасованим заочним рішенням в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню з встановленням порядку виконання рішення суду згідно з яким раніше сплачені грошові кошти за квитанцією №21147 від 25.09.2013 р., що були сплачені за скасованим заочним рішенням суду підлягають зарахуванню в рахунок грошових коштів, що підлягають стягненню за цим рішенням суду. Щодо стягнення суми пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором - еквівалент 24 124,20 дол. США; сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 817 973,30 грн.; сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору еквівалент 2 000,00 дол. США, то вирішуючи спір в цій частині суд виходить з наступного. Вказані штрафні санкції є неустойкою згідно зі ст. 549 ЦК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 09.02.2012 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту в сумі 155 146,34 дол. США; заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 24 069,03 дол. США. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору від 21 вересня 2007 року у разі порушення Позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу Банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення. Представником відповідача була подана заява про застосування строків позовної давності. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із ЦК України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній у Постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року. З огляду на те, що ПАТ «Перший Український міжнародний банк» були заявлені вимоги про стягнення суми пені за порушення строків виконання зобов'язань за період з 10.03.2011 року по 09.02.2012 року, а представником відповідача була подана заява про застосування строків позовної давності, суд, з урахуванням вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, вважає необхідним задовольнити вимоги ПАТ «Перший Український міжнародний банк» в частині стягнення суми пені в межах спеціального строку позовної давності, тобто з 28.04.2011 року по день її нарахування - 09.02.2012 р. Сума пені за порушення строків повернення основної суми кредиту складає 18 451,91 долар США та відповідає сумі вказаної у розрахунку заборгованості зменшеної на кількість днів прострочення з межах спеціального строку позовної давності по день його нарахування, а саме: з 28.04.2011 року по 09.02.2012 р. або 288 днів. Сума пені за порушення строків сплати процентів складає 1024,48 доларів США та відповідає сумі вказаної у розрахунку заборгованості зменшеної на кількість днів прострочення з межах спеціального строку позовної давності по день його нарахування, а саме: з 28.04.2011 року по 09.02.2012 р. (288 днів) - 20,40 доларів США; з 11.05.2011 року по 09.02.2012 р. (275 днів) - 194,77 доларів США; з 08.06.2011 року по 09.02.2012 р. (247 днів) - 180,77 доларів США; з 08.07.2011 року по 09.02.2012 р. (217 днів) - 153,69 доларів США; з 09.08.2011 року по 09.02.2012 р. (185 днів) - 135,39 доларів США;з 08.09.2011 року по 09.02.2012 р. (155 днів) - 113,44 долара США; з 08.10.2011 року по 09.02.2012 р. (125 днів) - 88,53 долара США;з 08.11.2011 року по 09.02.2012 р. (94 дня) - 68,80 долара США;з 08.12.2011 року по 09.02.2012 р. (64 дня) - 45,33 долара США;з 11.01.2012 року по 09.02.2012 р. (30 днів) - 21,90 долара США;з 08.02.2012 року по 09.02.2012 р. (2 дня) - 1,46 доларів США. Таким чином сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за період з 28.04.2011 року по 09.02.2012 року дорівнює 19 476,39 долари США (18 451,91 + 1 024,48) і підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» При цьому суд враховує, що згідно з п. 3.1.2 договору проценти за користування кредитом розраховуються щоденно, таким чином, розрахунок наданий позивачем не враховує, що нарахування за період з 28.04.2011р. по 31.04.2011 р. здійснюється за три дні, а не за місяць. Щодо стягнення штрафу за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору еквівалент 2 000,00 дол. США стягненню, то згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів порушення відповідачем цих обов'язків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення суми штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 817 973,30 грн., то суд вважає за необхідним вказати на наступне. Як вбачається з матеріалів справи з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, між сторонами у справі 21.09.2007р. був укладений іпотечний договір № 5706908, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку належне йому на праві власності майно: квартиру [ADDRESS]. Згідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя. Пунктом 2.1. іпотечного договору встановлено, що іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя (як вигодонабувача, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика) на строк не менше одного року у страховика, схваленого іпотекодержателем. 21.09.2007 р. на виконання умов іпотечного договору відповідачем був укладений договір страхування строком на один рік. Також відповідачем укладались договори страхування 08.10.2008 р. та 28.04.2009 р., про що не заперечує представник позивача. В подальшому договори страхування відповідачем не укладались. Згідно з ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Умовами іпотечного договору будь-якої відповідальності за порушення обов'язку щодо страхування предмету іпотеки не встановлено. Правами передбаченими ст.12 Закону України «Про іпотеку» позивач не скористався. Під час розгляду справи встановлено, що виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором весь час до його повного виконання забезпечувалось іпотечним договором № 5706908 від 21.09.2007 р., предметом якого виступала квартира [ADDRESS]. Протягом дії іпотечного договору предмет іпотеки знаходився у володінні та користуванні [PERSON] та утримувався у належному стані, про що свідчить наступне. Випадків знищення, пошкодження або псування предмету іпотеки не встановлено, що не заперечується представником позивача. Сторони не оспорюють той факт, що 25.09.2013 р. після погодження з позивачем для виконання зобов'язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідач продав квартиру [ADDRESS], в якій він проживав зі своєю сім'єю, тобто предмет іпотеки виступив предметом договору купівлі-продажу та був реалізований. Таким чином, доводи представника відповідача щодо добросовісного використання предмету іпотеки знайшли своє підтвердження. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому будь-яких збитків неукладанням договору страхування позивачу не було завдано. Кредит повернутий достроково, проценти за користування кредитними коштами сплачені відповідачем в повному обсязі. З врахуванням того, що невиконання зобов'язань за основним зобов'язанням відбувалось під впливом мирової фінансової кризи, що не звільняє відповідача від відповідальності, з врахуванням стягнутої суми пені, суд вважає справедливою сатисфакцією стягнення неустойки в розмірі нарахованої банком пені за прострочку виконання основного зобов'язання, а в стягнення штрафу за неукладання договору страхування відмовити, зменшивши таким чином загальний розмір неустойки до розміру пені стягнутої з відповідача на користь позивача з врахуванням строків позовної давності. Суд також враховує, що позивач намагається стягнути суму штрафних санкцій, яка є великою у порівнянні з сумою самого боргового зобов'язання. Так, якщо сума безумовних платежів (тіло кредиту та відсотки за користування кредитом сплачені за договором) склала 212 182,81 дол. США (з яких: заборгованість за кредитним договором в сумі 179 215,37 дол. США; сума нарахованих процентів за користування кредитом за період з 09.02.2012 р. по момент погашення заборгованості - 32 967,44 дол. США), то сума штрафних санкцій складає нарахованих позивачем по вже виконаному договору складає 131 254,64 дол. США (з яких: сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором - 24 124, 2 дол. США; сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 817 973,3 грн..; сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору еквівалент 2 000,00 (дві тисячі) дол. США). За умови дострокового погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в повному обсязі суд вважає, що стягнення штрафних санкцій в повному обсязі порушить загальні засади цивільного законодавства, зокрема розумність, добросовісність та справедливість. Застосування ст. 551 ЦК України, в справі, яка розглядається, відповідає п. 27 роз'ясненням Постанови ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30.03.2012. Таким чином, виходячи із зазначеного та приймаючи до уваги добровільне усунення відповідачем порушення та відсутність негативних наслідків від порушення зобов'язання суд відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки, та стягує лише пеню в розмірі 19 476,39 доларів США. Таким чином, в цій частині стягнення неустойки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з встановленням порядку виконання рішення суду згідно з яким раніше сплачені грошові кошти за квитанцією № 3233_2 від 25.09.2013 р. в розмірі 131 254,64 дол. США, що еквівалентно 1 049 118,34 грн. як штрафні санкції нараховані за договором (штраф) в стягненні яких частково суд відмовив, та що були сплачені за скасованим заочним рішенням суду підлягають зарахуванню в рахунок грошових коштів, що підлягають стягненню за цим рішенням суду. За наведених обставин суд вважає за необхідне позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відноситься судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволені частково в розмірі 68 відсотків від заявленої ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 2188, 92 грн. Щодо поданої заяви про поворот виконання рішення суду задовольняючи її суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив за заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року позивачу грошові кошти для погашення заборгованості по кредитному договору в розмірі 212 182, 81 дол. США, з яких: на погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 179 215,37 дол. США; сума нарахованих процентів за користування кредитом за період з 09.02.2012 р. по момент погашення заборгованості - 32 967,44 дол. США, що підтверджується копією квитанції № 21147 від 25.09.2013 р. Крім того, відповідачем було сплачено на користь позивача згідно з квитанцією № 3233_2 від 25.09.2013 р. 131 254,64 дол. США, що еквівалентно 1 049 118,34 грн. як штрафні санкції нараховані за договором (штраф) в стягненні якого суд відмовив. З рахуванням прийнятого рішенням суду щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 19 476,39 доларів США, інша частина сплачених грошових коштів в розмірі 4647, 81 (24 124, 2 - 19 476, 39) дол. США; сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування - 817 973,3 грн.; сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору еквівалент 2 000,00 (дві тисячі) дол. США підлягають поверненню позивачем на користь відповідача в порядку повороту виконання рішення суду, оскільки іншого механізму захисту прав відповідача за наведеної процесуальної ситуації чинним законодавством не передбачено.

Outcome: partial