Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Не погоджуючись з позовом відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вересні 2013 року звернулися до суду із зустрічним позовом про визнання договорів кредиту, поруки та іпотеки недійсними, яка прийнята до спільного розгляду із позовом про стягнення заборгованості. Зустрічний позов протягом розгляду справи неодноразово уточнювався шляхом подання письмових заяв. Ухвалою суду від 11.01.2014 року позов ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В обґрунтування позову [PERSON], [PERSON] (з урахуванням уточненого позову від 23.09.2016 року Т. 3, а. с. 60-66) зазначали, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/2007/1941/Фкз, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 38 500 доларів США на споживчі цілі. Кінцевий термін повернення кредиту - 19.08.2022 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,99 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] уклав із Банком договір іпотеки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року предметом якого є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також договір поруки № 14/2007/1941 від 28.08.2007 року. На думку позивачів умови кредитного договору укладені з порушенням норм законодавства, яке діяло на момент укладення кредитного договору, оскільки: -не містять відомостей про детальну структуру загальної вартості кредиту; -у складі кредитного договору відсутній графік погашення кредиту і відсотків; -у п. 1.3.2 кредитного договору зазначена плата за управління кредитом із розрахунком 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, що згідно п. 3.3. Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року повинно виражатися не лише в процентному, але і в грошовому вираженні, кожна супутня послуга повинна мати обґрунтування вартості; -у кредитному договорі всупереч положенням Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року не зазначена сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Зазначений кредитний договір був підписаний ними під впливом обману з боку Банку, сторонами фактично не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, ціни договору та розмір фактичного здорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам, і взагалі кредитний договір не містить відомостей про детальну структуру загальної вартості кредиту й у складі кредитного договору відсутній графік погашення кредиту і відсотків. Кредитний договір, договір іпотеки та поруки укладено з порушенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права позивачів [PERSON] та [PERSON], як споживачів банківських послуг. Після отримання позивачами позову ПАТ КБ «Надра», розрахунку та після отримання заперечення відповідача позивачі прийшли до висновку, що умови кредитування, які реально встановлені сторонами, не відповідають дійсності, а тому про те, що були ошукані Банком вони дізналися наприкінці 2013 року. Згідно висновку № 3406 від 15.04.2016 року судово-економічної експертизи, проведеної Дніпропетровським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, реальна відсоткова ставка за кредитним договором 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року становить 16,97 %, в той час як в кредитному договорі вказано неправдиву інформацію про те, що відсоткова ставка становить 13,99 %, а при відсотковій ставці 13,99 % мінімальний платіж повинен становити 461,44 доларів США, замість визначеного договором платежу у розмірі 548,02 доларів США. Таким чином різниця між вказаними у кредитному договорі відсотками та тими, які мала сплатити позичальник складають 2,98 %, а щомісячний платіж завищено на 86,58 доларів США, що з урахуванням терміну кредитування 180 місяців дорівнює різниці у розмірі 15 584,40 доларів США. Вказані обставини, на думку позивачів, свідчать не про помилку відповідальної особи, а про намір приховати реальну відсоткову ставку та винагороду Банку. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] та [PERSON] з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, просили визнати недійсним кредитний договір № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], а враховуючи те, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню відповідно до вимог ч. 2 ст. 548, ст. 216 ЦК України просили також визнати недійсними договір поруки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року та договір іпотеки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року, укладені між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які викладені у позові. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Надала письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 6, ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та [PERSON] було укладено кредитний договір № 14/2007/1941/Фкз, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 38 500 доларів США на споживчі цілі. Кінцевий термін повернення кредиту - 19.08.2022 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,99 % річних. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 548,02 доларів США (Т. 1 а. с. 19-21). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] уклав із ПАТ КБ «Надра» договір іпотеки № 14/2007/1941/Фкз від 28.08.2007 року предметом якого є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також договір поруки № 14/2007/1941 від 28.08.2007 року (Т. 1 а. с. 13-18). Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частини 1 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору та договорів, які укладенні на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачі посилалися на те, що кредитний договір суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, зокрема, умови договору не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту та сплати процентів за кредитним договором, у кредитному договорі не визначено загальної сукупної вартості кредиту, Банк не надав [PERSON] в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, умовами договору не визначено графік повернення кредиту та сплати відсотків. Проте, суд не може погодитися із такими твердженнями позивачів, виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту кредитного договору, між Банком та позичальником було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Зокрема, договором чітко визначені сума кредитних коштів, терміни дії договору, процентна ставка та схема погашення кредиту, шляхом щомісячного внесення мінімально необхідного платежу в сумі 548,02 доларів США до 20 числа поточного місяця, починаючи з вересня місяця. При цьому, з умов кредитного договору вбачається, що до суми мінімально необхідного платежу включаються платежі, які здійснюються на погашення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, а також плати за управління кредитом. Тобто із самих умов кредитного договору, а саме, п. п. 3.3.2. та 3.3.3., випливає графік погашення платежів за кредитним договором, а тому укладення окремого графіку за такими умовами кредитування не є обов'язковим, оскільки сума щомісячних платежів та строки їх внесення є незмінними з моменту укладення договору та до закінчення строку його дії. Що стосується доводів позивачів щодо не надання Банком при укладенні договору та не зазначення у ньому загальної сукупної вартості кредиту, то суд зазначає, що загальна сукупна вартість кредиту визначається шляхом простого арифметичного помноження мінімально необхідного щомісячного платежу на кількість місяців, на який позичальнику надано кредит, тобто в даному випадку згідно умов кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 98 643,6 доларів США (548,02 доларів СШАх180 місяців). Враховуючи схему погашення кредитних коштів, яка визначена укладеним між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] кредитним договором, суд приходить до висновку, що в даному випадку умови щодо визначення загальної сукупної вартості кредиту, а також укладення графіку повернення кредиту не є обов'язковими, оскільки такі умови прямо випливають зі змісту договору. В ході судового розгляду справи, за клопотанням позивачів судом призначалася судово-економічна експертиза. Згідно висновку № 3406/3407-15 судово-економічної експертизи від 05.04.2016 року, який складено експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, щомісячний визначений договором платіж в розмірі 548,02 доларів США з урахуванням терміну кредитування до 19.08.2022 року не відповідає відсотковій ставці в розмірі 13,99 %, передбаченій п. 1.3.1 кредитного договору та платі за управління кредитом, яка передбачена п.1.3.2. кредитного договору відповідає відсотковій ставці в розмірі 16,97 %. Відсоткова ставка в розмірі 13,99 % відповідає значенню чергового мінімального платежу у розмірі 461,44 доларів США (Т. 3 а. с. 7-23). При цьому, як вбачається зі змісту зазначеного висновку експертизи, експертом розраховано розмір відсотків та щомісячного мінімально необхідного платежу, які би вони були у разі, якби умовами кредитного договору було передбачено обов'язковий щомісячний платіж на погашення основної суми кредиту у розмірі 213,89 доларів США, у зв'язку з чим щомісячно би зменшувалася основна сума наданих кредитних коштів, на яку відповідно нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та плата за управління кредитом. Проте, таких умов погашення основної суми кредиту оспорюваний договір не містить. Із умов укладеного між сторонами договору вбачається, що сторонами не визначалося яка саме сума із щомісячного платежу повинна спрямовуватися Банком на погашення основної суми кредиту, на погашення відсотків за користування кредитом та плати за управління кредитом. Підставою заявлених позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, а також договорів, які укладені на забезпечення виконання зобов'язань, позивачі зазначали ст. 230 ЦК України, а тому виходячи із положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1ст. 638 та 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. З тексту укладеного між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] кредитного договору № 14/2007/1941 Фкз вбачається, що такі істотні умови договором передбачені. На момент укладення договору позивач [PERSON] шляхом простого арифметичного складання щомісячних платежів, які вона зобов'язалась сплачувати протягом строку дії договору, мала змогу отримати сукупну вартість наданого їй за договором кредиту та зрозуміти розмір фактичного здорожчання кредиту в кінці періоду кредитування, і в разі непогодження з такими умовами кредитування, [PERSON] до підписання договору мала можливість відмовитись від укладання договору, проте, договір був підписаний та кредитні кошти отримані позичальником. Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позичальником [PERSON] вбачається, що сторони, підписавши даний договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Волевиявлення Позичальника на укладення кредитного договору на умовах визначених договором та отримання згідно умов договору грошових коштів, її згода з визначеним договором розміром щомісячного мінімально необхідного платежу та іншими умовами Договору підтверджується самим підписанням договору, а також, систематичною сплатою цих платежів протягом тривалого часу згідно умов договору. Своїм підписом на кредитному договорі позичальник підтвердила своє ознайомлення з умовами кредитування, і зокрема, з умовами розрахунків. З пояснень представника позивачів у судовому засіданні та зі змісту позову встановлено, що позичальник фактично не згодна із порядком спрямування Банком сплачених нею за кредитним договором щомісячних платежів, про який вона дізналася лише при отриманні розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що протягом погашення кредитного договору майже вся сума йшла на погашення відсотків за користування кредитними коштами і лише незначна сума йшла на погашення основної суми кредиту. Проте, при підписанні кредитного договору з умовами сплати щомісячного необхідного платежу в сумі 548,02 доларів США у позичальника не виникало питань щодо порядку розподілення коштів із щомісячного платежу на погашення кредиту, а у Банку обов'язок надавати таку інформацію згідно вимог чинного законодавства на момент укладення кредитного договору був відсутній. Позивачами по справі не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин навмисного введення працівниками Банку позичальника [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення. В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які би свідчили, що в тому разі якби [PERSON] була ознайомлена Банком з тим, що із суми мінімально необхідного платежу більша частина буде йти на погашення відсотків за користування грошовими коштами, а на погашення основної суми кредиту протягом тривалого часу буде зараховано незначну суму, вона б цей договір не уклала. Підписавши договір на умовах визначених у ньому, позичальник погодилася на сплату мінімально необхідного платежу саме в сумі 548,02 доларів США, незалежно від того, яка сума із нього йшла на погашення основної суми заборгованості. Висновком судово-економічної експертизи від 05.04.2016 року не встановлено та з матеріалів справи не вбачається, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру сукупної вартості кредитного договору, яку можливо встановити шляхом простого арифметичного складання щомісячних платежів, а також графіку погашення кредитних коштів, який прямо випливає із умов кредитного договору, а відтак і відсутні підстави вважати, що діями ПАТ КБ «Надра» позивача [PERSON] було введено в оману. За таких обставин, факт умисних дій ПАТ КБ «НАДРА» під час укладення договору, спрямованих на введення [PERSON] в оману щодо обставин, які впливали на вчинення нею правочину, позивачами не доведено і судом не встановлено, а тому вимоги про визнання кредитного договору № 14/2007/1941 Фкз від 28.08.2007 року та договорів іпотеки і поруки, які укладені на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], недійсними на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, як таких, що укладені внаслідок введення в оману позичальника з боку Банку, необґрунтовані, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed