Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 45 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань. На обгрунтування вимоги послався на те, що 17.11.1971 року прийнятий на виробничу практику підземним учнем машиніста шахтних машин та механізмів на шахту № 7 «Великомостівська» комбінату Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» на дільницю № 4. 12.02.1972 року переведений підземним машиністом шахтних машин і механізмів III розряду. 19.04.1972 року звільнений у зв'язку з закінченням виробничої практики. 09.10.1972 року прийнятий підземним доставщиком такелажником III розряду на дільницю № 4 на шахту №7 «Великомостівська». 30.10.1972 року звільнений у зв'язку з призовом в Радянську армію. 24.03.1975 року прийнятий підземним доставщиком такелажником на шахту №1 «Червоноградська». 02.11.1975 року звільнений з роботи за власним бажанням. 10.04.1978 року прийнятий підземним учнем електрослюсаря на шахту №5 «Великомостівська». 07.06.1978 року переведений підземним електрослюсарем IV розряду. 28.09.1981 року звільнений по переводу згідно п.5 ст.36 КЗпП. 18.01.1991 року прийнятий підземним гірничим робітником III розряду на «Шахту ім.. XXV з'їзду КПРС» комбінату Західно-Українськоговиробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля». 13.05.1991 року переведений підземним гірничим майстром. 02.07.1991 року звільнений з роботи. 04.05.1992 року прийнятий підземним гірничим майстром на «Шахту ім.. XXV з'їзду КПРС». 04.06.1992 року переведений підземним гірничим робітником по ремонту гірничих виробок IV розряду. 17.06.1993 року переведений підземним учнем гірничого робітника очисного вибою. 07.08.1993 року переведений підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 13.03.1995 року переведений підземним гірничим майстром. 28.03.1995 року переведений підземним заступником начальника видобувної дільниці. 24.11.2004 року звільнений по ст38 КЗпП України. 04.07.2005 року прийнятий поверхневим учнем слюсаря ремонтника на ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля». 01.09.2005 року переведений поверхневим слюсарем ремонтником V розряду. 17.09.2008 року переведений гірничим диспетчером. 31.03.2013 року звільнений по п.4 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 136323 від 26.01.2005 року позивачу вперше та безтерміново встановлено III групу інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 008949 від 26.01.2005 року останньому встановлено безтерміново 45% втрати професійної працездатності. Внаслідок отримання професійних захворювань позивач частково втратив працездатність, став інвалідом, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, має сухий кашель, біль у грудній клітці, підвищена чутливість, загальна слабкість, порушення ходи. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Також вказав, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Просить відмовити позивачеві у задоволенні позовної заяви. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що внаслідок отримання професійних захворювань став інвалідом III групи інвалідності, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, має сухий кашель, біль у грудній клітці, підвищена чутливість, загальна слабкість, порушення ходи. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 17.11.1971 року прийнятий на виробничу практику підземним учнем машиніста шахтних машин та механізмів на шахту №7 «Великомостівська» комбінату Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» на дільницю № 4. 12.02.1972 року перевдений підземним машиністом шахтних машин і механізмів III розряду. 19.04.1972 року звільнений у зв'язку з закінченням виробничої практики. 09.10.1972 року прийнятий підземним доставщиком такелажником III розряду на дільницю № 4 на шахту №7 «Великомостівська». 30.10.1972 року звільнений у зв'язку з призовом в Радянську армію. 24.03.1975 року прийнятий підземним доставщиком такелажником на шахту №1 «Червоноградська». 02.11.1975 року звільнений з роботи за власним бажанням. 10.04.1978 року прийнятий підземним учнем електрослюсаря на шахту №5 «Великомостівська». 07.06.1978 року переведений підземним електрослюсарем IV розряду. 28.09.1981 року звільнений по переводу згідно п.5 ст.36 КЗпП. 18.01.1991 року прийнятий підземним гірничим робітником III розряду на «Шахту ім.. XXV з'їзду КПРС» комбінату Західно-Українськоговиробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля». 13.05.1991 року переведений підземним гірничим майстром. 02.07.1991 року звільнений з роботи. 04.05.1992 року прийнятий підземним гірничим майстром на «Шахту ім. XXV з'їзду КПРС». 04.06.1992 року переведений підземним гірничим робітником по ремонту гірничих виробок IV розряду. 17.06.1993 року переведений підземним учнем гірничого робітника очисного вибою. 07.08.1993 року переведений підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду. 13.03.1995 року переведений підземним гірничим майстром. 28.03.1995 року переведений підземним заступником начальника видобувної дільниці. 24.11.2004 року звільнений по ст38 КЗпП України. 04.07.2005 року прийнятий поверхневим учнем слюсаря ремонтника на ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля». 01.09.2005 року переведений поверхневим слюсарем ремонтником V розряду. 17.09.2008 року переведений гірничим диспетчером. 31.03.2013 року звільнений по п.4 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 136323 від 26.01.2005 року позивачу вперше та безтерміново встановлено III групу інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 008949 від 26.01.2005 року останньому встановлено безтерміново 45% втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, оскільки останній є інвалідом III групи, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, має сухий кашель, біль у грудній клітці, підвищена чутливість, загальна слабкість, порушення ходи, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, 45% обсягу втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань: антракосилікоз, хронічний бронхіт, емфізема легень. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 9000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 45000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди, позивачу слід звернутись на обстеження у МСЕК, судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до п. 2 Наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial