Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Як на підставу позовних вимог вказав, що є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належав на праві спільної часткової власності йому та його бабці - [PERSON], частка якої 49/100. [PERSON] померла [INFO] та після її смерті він успадкував Ѕ частки спадкового майна, яку оформив 21.09.2018. Інша Ѕ частка спадкового майна прийнята дочкою померлої [PERSON], яка спадщину станом на 21.09.2018 ще не оформила. За життя в будинку була зареєстрована внучка спадкодавця до одруження [PERSON], після одруження «[PERSON]» та зараз «[PERSON]». [PERSON] ніколи не мешкала у будинку, тільки була зареєстрована бабусею. Договір найму з нею не укладався. Вона ніколи не приймала участі в утриманні будинку, оплаті комунальних платежів. У зв'язку із цим, позивач вважає, що він як новий власник будинку, частина якого належала йому на праві власності, а іншу частину він успадкував за законом, а відповідач не є його членом сім'ї, відповідно остання підлягає визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.10.2018 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 22.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 18.02.2019 до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] Ухвалою від 05.04.2019 задавлено клопотання позивача про допит в якості свідка [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивач пояснив, що відповідач є його рідною сестрою, ніколи в будинку не проживала та власних речей в ньому не має. Тому, подальше збереження реєстрації відповідача в будинку, яка не є його членом сім'ї, порушує його права як власника. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила та відзиву на позовну заяву не надала. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до біржового договору № 53 купівлі-продажу нерухомого майна від 25.10.2001, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.11.202001 за реєстровим номером 5354, [PERSON] належить на праві власності 102/1200 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Згідно іншого біржового договору № 26 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2001, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.07.202001 за реєстровим номером 5354, [PERSON] належить на праві власності 153/400 частки домоволодіння за вищевказаною адресою. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2018, зареєстрованого в реєстрі за номером 3-516, [PERSON] належить Ѕ частки спадкового майна, яке складається із 49/100 частки в домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яку він успадкував після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Спадкоємцем іншої Ѕ частки спадкового майна після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] Відповідно до довідки ЖКП ММР «Південь» від 09.12.2017 у будинку зареєстровані п'ять осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS], також підтверджується відомостями наданими на запит суду Департаментом з надання адміністративних послуг від 29.11.2018 № 19.02.02.10/15467/18. Актом про не проживання від 23.09.2018, складеного у складі трьох осіб, позивач підтвердив не проживання [PERSON] в будинку з 2000 року. Також підтверджено відсутність її власних речей. Факт не проживання відповідача з 2000 року за адресою: [ADDRESS], було перевірено за заявою позивача Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області, що підтверджується листом від 24.09.2018 № 1863/51-2018. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є сусідом позивача та в останнє відповідача бачила півтора роки назад на похоронах [PERSON] У будинку [ADDRESS] вона не проживала та участі в його утримані не приймала. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи межі судового розгляду, встановлені статтею 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної заяви, оскільки подальше збереження реєстрації відповідача в будинку, після смерті її бабусі, з дозволу якої її було зареєстровано, порушує право власності позивача, як власника будинку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесені останнім при зверненні до суду.

Outcome: approved