Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Імексбанк» в особі філії Акціонерного товариства «Імексбанк» в м. Києві про стягнення коштів (повернення депозиту). В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 23 червня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу від 20 січня 2014 року «Постійний клієнт» № 997-14/21, згідно з умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок банку грошову суму в розмірі 166 721,48 грн. на строк зберігання з 23 червня 2014 року по 24 вересня 2014 року, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк визначений умовами договору зі сплатою 25% річних. Посилаючись на те, що у визначений умовами договору строк сума вкладу йому повернута не була, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму внеску в розмірі 166 721,48 грн., 2 740,62 грн. відсотків за користування вкладом, 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ «Імексбанк» в особі філії Акціонерного товариства «Імексбанк» в м. Києві про стягнення коштів у порядку ст. 116 ЦПК України передано за підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва, яка ухвалою суду від 09 лютого 2015 року прийнята до провадження Печерського районного суду. Крім того, ухвалою суду від 27 березня 2015 року, постановленою за заявою позивача, позов в частині стягнення з відповідача суми моральної шкоди залишено без розгляду. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача у заочному порядку, оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23 червня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу від 20 січня 2014 року «Постійний клієнт» № 997-14/21, згідно з умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок банку грошову суму в розмірі 166 721,48 грн. на строк зберігання з 23 червня 2014 року по 24 вересня 2014 року, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк визначений умовами договору зі сплатою 25% річних. Факт внесення суми на вкладний рахунок [NUMBER] підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 16356 від 23 червня 2014 року (а.с. 16). Відповідно п.п. 5.1. договору банківського вкладу розмір відсотків, які нараховуються на вклад, становить 25% річних. Підпунктом 8.3.4 вказаного договору передбачений обов'язок банку по закінченню терміну дії договору, на першу вимогу вкладника, готівкою або в безготівковій формі за завою вкладника, шляхом перерахування на поточний/картковий або інший депозитний рахунок, вказаний вкладником в Договорі про приєднання до Договору або у письмовій заяві вкладника. Після закінчення строку договору, 25 вересня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Однак, вказана вимога відповідачем розглянута не була, сума вкладу та нараховані на вклад відсотки повернуті не були. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав передбачене договором зобов'язання щодо повернення позивачу вищевказаних сум після закінчення строку дії договору, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 694,62 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved