Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що 31 травня 2007 року банк уклав з відповідачем кредитний договір №DNP0AN09980397 на суму 14406,79 доларів США строком повернення до 31 травня 2014 року зі сплатою за користування коштами 12% річних, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість станом на 02 жовтня 2014 року в розмірі 18992,91 доларів США, тому позивач просив суд стягнути заборгованість за даним кредитним договором станом на 02 жовтня 2014 року загальним розміром 18992,91 долари США, з яких 9690,80 доларів США заборгованість за кредитом, 8272,87 доларів США заборгованість за відсотками, 624,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 404,84 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов?язання, а також покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, про відкладення розгляду справи не клопотав, подавши раніше до початку розгляду справи по суті, заперечення, в яких позов не визнав з тих підстав, що він коштів готівкою не отримував у валюті зобов?язання, зобов?язання були повністю забезпечені заставою автомобіля Daewoo Nexia, 2007 року випуску, який 10 липня 2009 року переданий по акту прийому-передачі позивачу для реалізації в погашення боргу за кредитом, 23 березня 2011 року ним видана нотаріально посвідчена довіреність для реалізації автомобіля ПАТ «КБ «ПриватБанк», тому вважає, що заборгованість має бути погашена за рахунок предмета застави, а позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 03 березня 2015 року провадження у справі зупинено за п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК Укаїни та ухвалою від 23 лютого 2017 року провадження у справі відновлено. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений кредитний договір № DNP0AN09980397 за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 31 травня 2007 року по 31 травня 2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 14406,83 долари США, з яких 11664,67 доларів США на купівлю автомобіля, 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 104,98 доларів США для сплати винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, а також 542,41 долари США і 3254,46 доларів США для сплати страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості, здійснюючи оплату за договором ануїтетними платежами по 213,48 доларів США щомісяця (п.п.1.1., 1.2, 7.1, 7.2, 7.3) (а.с.11-15). Відповідач [PERSON] за цим договором, отримавши 31 травня 2007 року суму в загальному розмірі 14406,83 долари США, з яких 10498,74 доларів США, що еквівалентно було 53018,64 грн. згідно заяви на видачу готівки, які за квитанцією від 31 травня 2007 року перераховані ТОВ «Автоприват» (а.с.87), а решта коштів перерахована на відповідні рахунки за їх цільовим призначенням (винагороди за надання фінансового інструменту, сплати страхових платежів, за реєстрацію застави), зобовязався використати кошти за цільовим призначенням (придбання транспортного засобу Daewoo Nexia, 2007 року випуску), повернути кошти, сплатити відсотки за користування, виконати зобов?язання у визначені строки, сплачуючи кредит по 213,48 доларів США з 21 по 28 число щомісяця (п.7.1, 7.2, 7.3, , п.2.2.1-2.2.12). Відповідно до п.7.4 договору при порушення позичальником зобов?язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Також судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2011 року №2-695/11, яке набрало законної сили 10 жовтня 2011 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено; ухвалено передати ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставне майно автомобіль марки Daewoo Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: ХWB3D31UD7A105652, реєстраційний номер [NUMBER]; звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Daewoo Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: ХWB3D31UD7A105652, реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені останнього договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.191). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаним рішенням встановлено, що станом на 28 грудня 2010 року у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № DNP0AN09980397 загальним розміром 11612,63 долари США, яка складається з наступного: 9559,47 доларів США заборгованість за кредитом, 1057,43 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 156,10 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 227,13 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов?язань за договором, 62,49 доларів США штраф (фіксована частина), 550,01 долари США (відсоткова складова) (а.с.191-зворот). Крім того, судом встановлено, що після звернення з цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 квітня 2010 року, під час розгляду справи №2-695/11, відповідач [PERSON] видав довіреність, посвідчену 23 березня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON], зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за №700, якою останній уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» на розпорядження транспортним засобом марки Daewoo Nexia, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: ХWB3D31UD7A105652, реєстраційний номер [NUMBER], як заставного майна в погашення наявного боргу за кредитним договором від 31 травня 2007 року перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.43). Вказаний заставний транспортний засіб, який згідно акту прийому від 10 липня 2009 року переданий [PERSON], як позичальником за кредитним договором № DNP0AN09980397 від 31 травня 2007 року, що допустив прострочення кредиту в добровільному порядку представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» для реалізації за ринковою ціною і спрямування коштів з виторгу на погашення заборгованості (а.с.44), та з огляду на видану [PERSON] довіреність 23 березня 2011 року був проданий ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку добровільної реалізації (а не примусового виконання рішення суду) 16 грудня 2011 року за ціною в 5217,39 доларів США, які зараховані в погашення боргу згідно визначеної кредитним договором черговості зарахування платежів, наступним чином: 1824,45 доларів США на погашення відсотків, 359,03 долари США а погашення комісії та 30333,91 доларів США на погашення пені, що підтверджується відповідною довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.84). Таким чином, оскільки відповідач належним чином у визначеному розмірі та строки платежі не здійснював, то в порушення ст.ст. 529, 530, 536, 10561 ЦК України відступив від умов про частину виконуваного обовязку і строків виконання за графіком, у звязку з чим на час звернення до суду він прострочив виконання згідно ст. 612 ЦК України. За даними про сплачені позивачу кошти в рахунок погашення боргу за вказаним кредитним договором згідно виписки по рахунку та розрахунку боргу, представленими позивачем (а.с. 5-9,50-57), залишок суми кредиту та процентів за користування ним після здійснення останнього погашення 16 грудня 2011 року, з часу укладення договору до 02 жовтня 2014 року склав 9690,80 доларів США за кредитом і 8272,87 доларів США за процентами, а заборгованість по комісії склала 624,40 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. За змістом ч.4 ст. 591 ЦК України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про заставу» якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, доводи відповідача про те, що з передачею заставного автомобіля його зобов?язання припинені, оскільки кредитні зобов?язання повністю забезпечені заставою автомобіля, а кошти зараховані позивачем без його згоди і відома про ціну реалізації транспортного засобу, суд до уваги не приймає, оскільки суперечать вимогам наведених норм закону. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. За встановлених в судовому засіданні обставинах належить дійти висновку про переривання строку позовної давності, зокрема, але не виключно, як зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом у квітні 2010 року, так і видачею відповідачем нотаріально посвідченої довіреності 23 березня 2011 року, з часу видачі якої банку відповідач визнав допущене ним порушення кредитних зобов?язань, наявність боргу у певному розмірі, та, відповідно, за власної волі уповноважуючи ПАТ КБ «ПриватБанк» на реалізацію предмета застави погодив таку реалізацію, за ринковою ціною та зарахування цієї суми в погашення існуючого боргу, і, відповідно, погашення боргу за рахунок коштів, отриманих від продажу заставного автомобіля, що відбулося 16 грудня 2011 року проведено за дорученням відповідача, тому належить дійти висновку, що позивач з позовом про стягнення боргу 16 жовтня 2014 року звернувся в межах загального строку позовної давності у три роки згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п.4.1 кредитного договору та в межах строку позовної давності в один рік, визначеного ст. ч.2 ст. 258 ЦК України, належить стягнути пеню в розмірі 5244,79 грн., що еквівалентно 404,84 долари США станом на 01 жовтня 2014 року згідно розпорядження НБУ. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 02 жовтня 2014 року загальним розміром 18588,07 доларів США, що еквівалентно 240713,39 грн. і 5244,79 грн., з яких заборгованість за кредитом - 9690,80 доларів США, заборгованість за відсотками 8272,87 доларів США, заборгованість за комісією 624,40 доларів США, і 5244,79 грн. пеня. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved