Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до начальника відділення поштового зв`язку с. Северинівка Сумського району Северин Н.М., зазначаючи, що 21 жовтня 2018 року вона на поштовому відділенні с. Северинівка Сумського району отримала на руки посилку, про що є поштове повідомлення за підписом посадової особи пошти. Деякий час посилка зберігалася за адресою позивача, але згодом вона написала заяву на ім`я начальника пошти [PERSON] про повернення посилки до ВПЗ с. Подільки Липоводолинського району Сумської області на ім`я [PERSON] , яка була прийнята керівником та нею ж і підписана. Посилка зникла, проведеними розшуковими діями представником позивача було з`ясовано, що 25 жовтня 2016 року вона була повернута до Естонії, звідки прийшла. Посилаючись на ці обставини, вважаючи, що дії відповідача порушили її права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», позивач просила відшкодувати їй матеріальну шкоду в розмірі 8\~492 грн. 25 коп., які складаються з упущеної вигоди (вартості посилки) 7\~602 грн. 25 коп. та додаткових витрат орієнтовним розміром 890 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн., а всього 58\~492 грн. 25 коп. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, звернувшись з ут очне ним позовом до належного відповідача, яким визначила Українське ДП поштового зв`язку «Укрпошта» Сумська дирекція, з якої і просила стягнути матеріальну шкоду в розмірі 8\~802 грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн., а всього 58\~802 грн. 25 коп. Позивач в попередньому судовому засіданні позов підтримала повністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, суду пояснила, що їм їй та дочці [PERSON] - ніхто не роз`яснив, за яких обставин посилка має бути повернута відправнику. Працівник пошти обманним шляхом відправив посилку до Естонії. Сума до сплати була близько 1\~000 грн., яких у неї не було заплатити. Відправник нічого не платив, хоча втратив кошти, страховку, посилку. Додаткові витрати полягали в витратах на листування, придбання паперу для звернень, направлення кореспонденції. Просила позов задовольнити. Представник відповідача для розгляду справи до суду не з`явився, просив справу слухати без його участі, до суду подав відзив, у якому позов не визнав, зазначив, що після нарахування митних платежів в сумі 251 грн. 57 коп. та ПДВ у сумі 553 грн. 45 коп. посилка була відправлена за призначенням до відділення поштового зв`язку с. Подільки і зберігалася там тривалий час до з`ясування представником позивачки - [PERSON] - питання сплати митних платежів. 17 жовтня 2016 року відправник (Естонія) переадресував посилку [PERSON] в с. Северинівка Сумського району, яка 21 червня 2016 року своєю заявою відмовилась від її отримання. Таким чином, посилка із ВПЗ Северинівка 22 жовтня 2016 року була повернута відправнику (25 жовтня 2016 року відправлена за межі України, 16 листопада 2016 року вручена відправнику). Також позивачем не надано доказів, що підтверджують завдання їй матеріальної шкоди, не доведено понесення позивачем додаткових матеріальних витрат, вимоги про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 березня 2016 року до відділення поштового зв`язку Подільки Липоводолинського району Сумської області надійшла посилка вагою 7,70 кг на ім`я [PERSON] , [PERSON] Р. Естонія, з нарахуванням митних платежів в сумі 251 грн. 57 коп., ПДВ 553 грн. 45 коп., усього 805 грн. 02 коп. (а.с.29). Згідно п. 9.1 Порядку та умов надання послуги з пересилання міжнародних поштових відправлень міжнародні поштові відправлення під час переміщення через митний кордон України пред`являються операторами поштового зв`язку для митного контролю, що здійснюється в місцях міжнародного поштового обміну. Згідно п. 9.5 вказаного Порядку оператори не відповідають за ненадання чи неналежне надання послуг поштового зв`язку внаслідок прийняття митними органами рішень щодо поштових відправлень під час здійснення митного контролю. Відповідно до п. 113 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» міжнародні поштові відправлення, на вкладення яких нараховані податки і збори (обов`язкові платежі), вручаються одержувачу лише після сплати ним таких платежів і плати за їх пересилання (у разі пересилання таких платежів поштовим переказом). Одержувач може звернутися до митного органу із заявою про коригування сум нарахованих податків і зборів (обов`язкових платежів) відповідно до законодавства. У такому разі міжнародне поштове відправлення зберігається об`єктом поштового зв`язку протягом строку, що не перевищує двох місяців з дня його надходження. Оскільки адресат [PERSON] тривалий час з`ясовувала питання сплати митних платежів, посилка зберігалася у ВПК Подільки. 17 жовтня 2016 року відправник (Естонія) переадресував посилку [PERSON] (с. Северинівка Сумського району, ар.с.16). 21 жовтня 2016 року [PERSON] своєю заявою, адресованою на ім`я начальника Северинівського відділення зв`язку с. Северинівка Северин Н.М. відмовилась від отримання посилки (а.с.19). Згідно ст. 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, після закінчення\~встановленого строку\~зберігання поштові\~відправлення,\~поштові перекази\~повертаються відправнику.\~Повернення відправлень,\~від яких\~відмовився адресат\~або вручення\~яких неможливе,\~повинне здійснюватися\~негайно.\~Невручені міжнародні\~поштові відправлення\~надсилаються до\~місця міжнародного\~поштового обміну,\~з якого\~вони були\~одержані. Таким чином, 22 жовтня 2016 року посилка із ВПЗ Северинівка була повернута відправнику (ар.с.134). 25 жовтня 2016 року посилка була відправлена за межі України, а 16 листопада 2016 року вручена відправнику. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] , де проживають її родичі, посилка була направлена їй за адресою - с. Подільки Липоводолинського району Сумської області. Вона отримала повідомлення про те, що посилка надійшла до поштового відділення і з паспортом пішла на пошту, маючи намір отримати посилку. Працівник пошти сказав, що за посилку треба заплатити. Їй цього відомо не було і вона, не отримавши посилку, повідомила працівників пошти, що хоче з*ясувати питання про сплату митних платежів, розмір яких був зазначений в декларації, яку заповнює відправник. Вона написала заяву, де зазначила, що посилку не буде отримувати і просила надати дозвіл на зберігання посилки до отримання роз`яснення. В подальшому посилка за ініціативою, як вона вважає, відправника була переслана до її дочки [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Отримавши посилку, її дочка [PERSON] звернулася з заявою про відправлення посилки за адресою [PERSON] . Разом з тим, про пересилання посилки їй пошта не повідомила і згодом повернула відправнику. З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Северинівського відділення зв`язку з заявою наступного змісту: «Прошу направити посилку з Естонії №СС054799093 ЕЕ до поштового відділення с. Подільки попереднього одержувача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , тому що мені невідомо, чому одержувач [PERSON] не отримала особисто дану посилку так як дана посилка адресована їй особисто та мені незрозуміло де ділася декларація з вказаною сумою та переліком вкладень речових направлена відправником [PERSON] та з яких причин нараховано мито» ( ар.с.19). У відповідності з ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1)\~захист своїх\~прав державою; 2)\~належну якість\~продукції та\~обслуговування; 3)\~безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця), 5)\~відшкодування майнової\~та моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~недоліків продукції\~(дефекту\~в продукції),\~відповідно до\~закону; 6)\~звернення до\~суду та\~інших уповноважених\~державних органів\~за захистом\~порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). У відповідності з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 22 ЦК України соба, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачка не надала суду належних доказів, які б з достовірністю свідчили б про порушення відповідачем її прав та охоронюваних законом інтересів. Натомість, суд вважає встановленим, що відповідач діяв у відповідності з нормами чинного законодавства, з дотриманням положень Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, Порядку та умов надання послуги з пересилання міжнародних поштових відправлень. Отже, суду не надано доказів на підтвердження завдання шкоди позивачу, тому підстав для задоволення позову не вбачається. Сама [PERSON] пояснила суду, що ніяких коштів у зв`язку з пересиланням, отриманням, зберіганням, поверненням посилки відправнику ані вона, ані її дочка [PERSON] , не понесли. Факт отримання посилки відправником сторонами не оспорюється і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Самі відправники претензій з приводу надання послуги з пересилання посилки не пред`являли. Посилка була повернута відправнику у зв`язку з відмовою [PERSON] та [PERSON] отримати її, оскільки були незгодні з нарахуванням мита, тоді як відповідно до п. 113 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» міжнародні поштові відправлення, на вкладення яких нараховані податки і збори (обов`язкові платежі), вручаються одержувачу лише після сплати ним таких платежів і плати за їх пересилання. Витрати, які понесла позивачка у зв`язку з листуванням з відповідачем, проїздом для вирішення спірних питань, придбанням паперу, виготовлення ксерокопій документів, тощо - також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від первісних вимог, в задоволенні яких необхідно відмовити; крім того, причиною понесених витрат не була неправомірна поведінка відповідача по справі. Відтак, підстав для задоволення вимог позивача суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed