Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У квітні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд вселити його в [ADDRESS], посилаючись на ті підстави, що з 08.03.2010 по теперішній час як співвласник зазначеного житла не може потрапити у квартиру для того щоб користуватися та спільно користуватися із колишньою дружиною та дітьми квартирою. У 2010 р. вимушено, щоб припинити сварки між співвласниками переїхав проживати у квартиру своєї матері, але після того як туди вселився брат, проживати у маленькій квартирі не стає можливим. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити та захистити права як співвласника квартири. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними в частині недоведеності вчинення відповідачами позивачу перешкод у користуванні квартирою. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили, явку своїх представників не забезпечили. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника інших відповідачів на підставі наявних у справі доказів згідно ст. 169 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/4 частина квартири [ADDRESS], крім того він зареєстрований в зазначеній квартирі, яка є єдиним місцем його проживання (а.с. 3, 4). Отже, спірна [ADDRESS] належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст.358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу позивач та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям (а.с. 6). Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що він не може вільно користуватись належною йому власністю, оскільки колишня дружина не пускає його до квартири. З приводу перешкоджання користування квартирою позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, які проводили перевірки зазначених фактів (а.с. 45, 46). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1 ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, позивач як співвласник спірної квартири має право на користування нею і тому його позовні вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою та його вселення в спірне жиле приміщення підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов'язок солідарно на користь держави сплатити судові витрати по справі у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved