Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

У жовтні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: ДП «Київське лісове господарство», [PERSON] , [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2018 у справі № 369/9036/17 задоволено позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , треті особи - ДП «Київське лісове господарство», [PERSON] про визнання недійсними рішень та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Так, судом визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд», яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,15 га з кадастровим номером [NUMBER] . Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району, відносилась до земель лісогосподарського призначення, передача якої у приватну власність заборонена законом, а тому оспорюване рішення щодо передачі ділянки у приватну власність [PERSON] суперечить вимогам закону. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вказана земельна ділянка передана у приватну власність за рахунок земель лісового фонду на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 з порушенням вимог діючого законодавства. Таким чином, судовим рішенням у справі 369/9036/17, яке набрало законної сили встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даному позові про те, що із земель лісового фонду рішенням Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 всупереч вимогам ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 20, 84, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України, незаконно передано у власність [PERSON] , яка в подальшому відчужила на користь [PERSON] , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд земельну ділянку загальною площею 0,15 га, яка знаходиться в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області. Під час виконання вказаного вище судового рішення встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером [NUMBER] є не [PERSON] , а [PERSON] . Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,15 га за договором дарування від 23.11.2017 за № 1915 перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Оскільки [PERSON] не мала права відчужувати вищезазначену земельну ділянку, позивач просив суд витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером [NUMBER] , яка знаходиться по [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області судовий збір. 29.10.2018 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 05.12.2018, 10.01.2019 підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача та третіх осіб. 02.01.2019 представник Кабінету Міністрів України подав до суду пояснення за вх. № 120, зазначивши, що Кабінет Міністрів України підтримує заявлені позовні вимоги та вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню. Так, Віто-Поштовою сільською радою винесено рішення 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд» яким передано у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га. 27.03.2018 судовим рішенням визнано недійним вказане вище рішення Віто-Поштової сільської ради та витребувано із незаконного володіння земельну ділянку. Під час виконання рішення суду стало відомо, що власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] є [PERSON] . У зв`язку з цим, на думку представника, законним способом захисту порушеного права є витребування у [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки з його незаконного володіння. У разі відсутності представника Кабінету Міністрів України просив суд проводити розгляд справи без його участі. 04.01.2019 директор ДП «Київський лісгосп» подав до суду лист з проханням слухати справу без участі підприємства, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. 25.03.2019, 19.04.2019, 28.05.2019 підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача та третіх осіб. 11.06.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено\~в судовому\~засіданні, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.03.2018 у справі № 369/9036/17 задоволено позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] , треті особи - ДП «Київське лісове господарство», [PERSON] про визнання недійсними рішень та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Так, судом визнано недійсним рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд», яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] Витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,15 га з кадастровим номером [NUMBER] . Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району, відносилась до земель лісогосподарського призначення, передача якої у приватну власність заборонена законом, а тому оспорюване рішення щодо передачі ділянки у приватну власність [PERSON] суперечить вимогам закону. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вказана земельна ділянка передана у приватну власність за рахунок земель лісового фонду на підставі рішення Віто-Поштової сільської ради від 23.03.2009 з порушенням вимог діючого законодавства. Відповідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 27.03.2018 встановлено, що спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] сільською радою з перевищенням повноважень, у зв`язку з чим рішення ради було визнано судом недійсним. В подальшому земельна ділянка неправомірно було відчужена [PERSON] , при тому, що земельна ділянка є власністю держави, а Кабінет Міністрів України є її розпорядником в силу вимог ст. ст. 13, 122, 149 Земельного кодексу України (далі ЗК України). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,15 га за договором дарування від 23.11.2017 за № 1915 перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержало. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно, зокрема, вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 № 5 роз`яснено судам, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. Спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу Кабінету Міністрів України, договір дарування укладено особою, яка не мала законних підстав для розпорядження спірним майном, що дає підстави для задоволення заявленого позову про витребування земельної ділянки. Враховуючи задоволення позову, в силу ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на [PERSON] . На підставі вищевикладеного, ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 № 5,

Outcome: approved