Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

У жовтні 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.09.2015 року з [PERSON] укладено кредитний договір № Р20.190.72254, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 28 263 грн. зі сплатою 14 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Банком повністю виконані свої зобов`язання згідно умов кредитного договору. Проте відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачкою здійснено 14.10.2016 року. Станом на 16.10.2019 року [PERSON] порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, АТ «Ідея Банк», уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість у розмірі 25 076 грн.10 коп. У поданому відзиві відповідачка просила відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки сплив строк позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом. У відповіді на відзив представник позивача просила позовні вимоги задовольнити повністю, обґрунтовуючи, що позивачем дотримано строки позовної давності. В запереченнях на відповідь на відзив відповідачка просила у задоволенні позовних вимог відмовити повістю. У додаткових письмових поясненнях представник позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представником позивача порушено клопотання про розгляд справи у його відсутності, від відповідачем подано відзив на позовну заяву, тому відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних маеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 14.09.2015 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений договір укладено кредитний договір № Р20.190.72254 (а.с. 6-8). Згідно умов кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 28 263 грн. зі сплатою 14 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами (а.с. 10-12). В той же час, відповідачка порушує вимоги договору. Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 16.10.2019 рік, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитом становить 25 076 грн. 10 коп., з яких 13 245 грн. 37 коп. прострочений борг, 5 561 грн. 96 прострочені проценти, 10 грн. 16 коп. строкові проценти, 6 258 грн. 62 коп. пеня(а.с. 70-72). За змістом ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договори є обов`язковими для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається із ст. 1049 та ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Із змісту ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або дострокова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитного договору щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому суд відхиляє заяву відповідачки про застосування наслідків спливу строку звернення АТ «Ідея Банк» до суду з цим позовом. Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст. 258 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи прострочення [PERSON] платежів за основним боргом та нарахованими процентами виникло 15.11.2016 року, а до суду АТ «Ідея Банк»звернулося 24.10.2019 року тобто в межах трьохрічного строку звернення до суду. При цьому, пеню (неустойку) за порушення договірних зобов`язань позивач просив стягнути за період з жовтня 2018 року, тобто також в межах річного строку звернення до суду за захистом порушеного права. За таких обставин, доводи [PERSON] про порушення банком строку позовної давності є безпідставними. Таким чином уточнені позовні вимоги АТ «Ідея Банк» підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved