Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про виселення та зняття з реєстраційного обліку, просило: виселити у примусовому порядку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] витрати по сплаті судового збору 5286 грн. В обґрунтування поданого позовну зазначено, що 21 травня 2018 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») було набуте у власність майно, квартиру [ADDRESS] , загальна площа -49,0 кв.м., житлова площа - 27,4 кв.м. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на вказану квартиру, є відповідне застереження в п.п 4.5.3 договору іпотеки № б/н від 17 травня 2007 року посвідченого Балик Т.М., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1852, яке передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 135683494 від 28 серпня 2018 року) право власності зареєстроване державним реєстратором Корсун Віталіною Станіславівною, Вільховська сільська рада Благовіщенського району, Кіровоградська область. Індексний номер рішення 41241862 від 23 травня 2018 року. Вважає, що законним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на даний час є АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до відповіді на запит Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького № 1774 від 02 липня 2018 року у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 16 червня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 20 листопада 2012 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25 жовтня 2006 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06 серпня 2013 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 21 липня 2018 року. Позивач звернувся до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема було надіслано вимогу про добровільне виселення, але станом на дату подання позовної заяви вимога залишена без задоволення. Незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишні власники, продовжують користуватися ним та відмовляються добровільно виселятися. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном. Оскільки відповідачі не є власниками житла та своїми діями порушують законні права банку, вони підлягають виселенню у зв`язку з тим, що незаконно займають та проживають у квартирі без будь-яких правових підстав. Таким чином, подальше проживанні відповідачів у квартирі, що належить на праві власності банку та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси банку. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда по цивільній справі № 404/3576/19 № провадження 2/404/954/19 за позовом [PERSON] до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С., третя особа: АТ «Укрсоцбанк» про визнання дій протиправними та скасування рішення. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2020 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 липня 2020 року залучено до участі у справі про наступника позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено іпотечний договір , відповідно до якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Качан Л.Л. 08 квітня 2003 року по реєстру № 816. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстрацію права власності від 28 серпня 2018 року власником квартири [ADDRESS] є ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького від 02 липня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 16 червня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 20 листопада 2012 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25 жовтня 2006 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06 серпня 2013 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 21 липня 2018 року. 28 червня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» направило на адресу відповідачів вимогу про виселення. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Усталена практика Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15). Такий правовий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року по справі № 643/18788/15-ц, провадження № 14-93цс19. У цій постанові, зокрема зазначено, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню вказані норми. Обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку» є передбачуваними. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. У справі, що розглядається, кредитодавець, який набув право власності на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення у позасудовому порядку, заявив про наявність перешкод у користуванні своєю власністю, оскільки в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, які відмовляються виселятися з квартири. При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було обізнано про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцю, зокрема про наявність відповідних речових прав, яка зареєстрована і проживає у житловому приміщенні, а також інших осіб, які там зареєстровані та проживають. Банк мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також мав усвідомлювати, що права власника квартири обмежуються у зв`язку із наявністю прав осіб, які мають право користування вказаною квартирою. Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у набутій позивачем на підставі іпотечного договору квартирі, обмежує право останнього на користування майном. Частина друга статті 109 ЖК УРСР на час реалізації прав іпотекодержателя містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику. Таким чином, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі й право користування житлом. Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19). Подібні висновки висловлені Верховний Судом у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 640/15833/16-ц, провадження № 61-44536св18. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вимоги як міжнародних договорів, так і національного законодавства, зміст правовідносин сторін, позицію, неодноразово підтриману Великою Палатою Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, суд, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із виселенням. Іпотекодержатель, а нині новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі. Таким чином у зв`язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги банку про виселення, суд вбачає, що інші вимоги задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат, то суд зазначає, що у відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed