Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У жовтні 2018 позивач Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» АТ «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу «Ладижинська теплова електрична станція» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. У своїх вимогах позивач посилається на те, що ДТЕК Ладижинська ТЕС, яка є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК Західенерго» відповідачу відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 надає житлово-комунальні послуги (центральне опалення, постачання води і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів), за які має вноситись плата відповідно до затверджених (погоджених) рішенням органу місцевого самоврядування тарифів. Відповідач належним чином не сплачує надані йому позивачем комунальні послуги, у зв'язку з чим за період з 01.01.2017 по 01.10.2018 утворилась заборгованість в розмірі 3626 грн 72 коп. Представник позивача АТ «ДТЕК Західенерго» Кабанець Р.І. в судове засідання не з'явився, письмово позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог статей 280 - 281 ЦПК України. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що «ДТЕК Ладижинська ТЕС», яка є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК Західенерго» відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 надає житлово-комунальні послуги (центральне опалення, постачання води і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів) у квартирі [ADDRESS] Відповідач є власником вказаної вище квартири та споживачем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які надаються АТ «ДТЕК Західенерго». З матеріалів справи слідує, що відповідач не сплачує кошти за надані послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у зв'язку з чим має борг по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 6687 грн 38 коп. за період з 01.01.2017 по 01.10.2018, що стверджується наданим позивачем розрахунком боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини другої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Встановивши, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які надаються АТ «ДТЕК Західенерго», суд дійшов висновку, що саме з неї як з власника цього житлового приміщення підлягає до стягнення заборгованість за надані АТ «ДТЕК Західенерго» послуги, що також узгоджується з нормою статті 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення щодо позову та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем зобов'язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір - 1 762 грн 00 коп, тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved