Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач), звернулося до Шевченківського районного суду м. Києваз позовом до [PERSON] (далі - відповідач), яким просило: стягнути з [PERSON] з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 37 729,04 грн. (32 048,04 грн. за надані послуги з центрального опалення; 3 833,61 грн. за послуги з постачання гарячої води; 1 847,39 грн. - 3 % річних та інфляційну складову боргу) та 1 921,00 грн. судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає позивач. Разом з тим, за результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. У зв`язку з зазначеним, а також посилаючись на те, що станом на 01.09.2019 року у відповідача утворилась заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, яка, враховуючи інфляційні витрати та 3% річних, складає 37 729,04 грн., позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 29.11.2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/40602/19 відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 29.11.2019 року була направлена судом на адресу місця проживання відповідача, яка повернулася до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив від відповідача до суду не надходив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає позивач. Звертаючись з цим позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.08.2019 у розмірі 35881,65 грн., в тому числі: 32 048,04 грн. за надані послуги з центрального опалення та 3 833,61 грн. за послуги з постачання гарячої води. (розрахунок заборгованості з центрального опалення та постачання гарячої води від 19.09.2019). Розрахунок заборгованості на послуги з центрального опалення та постачання гарячої води проведений за тарифами, що закріплені Розпорядженнями КМДА від 26.04.2018 №700, від 23.07.2018 №1294, від 22.12.2018 № 2340. Крім того, позивач, просить стягнути з відповідача нараховану інфляційну складову у розмірі 1 110,70 грн., а також три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 736,69 грн. (розрахунок ціни вимоги про стягнення заборгованості з центрального опалення та постачання гарячої води з [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ). Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.05.2018 до 31.08.2019. У вказаний період спірні правовідносини регламентувалися Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV/2004) до 01.05.2019, а після 01.05.2019 Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII/2017) Абзацом другим ч. 1 ст. 1 Закону № 1875-IV/2004 передбачено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Аналогічна норма міститься у пункті 5 ч. 1 ст. 1Закону № 2189-VIII/2017. Відповідно до абзацу чотирнадцятого ч. 1 ст. 1 Закону № 1875-IV/2004 споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону № 1875-IV/2004, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Зі змісту пункту 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 1875-IV/2004 вбачається, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV/2004, виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Положеннями пункту 3 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV/2004 передбачається, що виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; Згідно із пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV/2004 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV/2004 споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Положеннями ч. 1 та 2 ст. 32 Закону № 1875-IV/2004 передбачається, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Аналогічні за змістом норми містяться у Законі № 2189-VIII/2017 Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII/2017споживач житлово-комунальних послуг - це індивідуальний або колективний споживач. Відповідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII/2017, індивідуальний споживач -це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Зі змісту пункту 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII/2017 вбачається, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; Відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII/2017 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями пункту 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII/2017 встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно із пунктами 1 та 2 ч. 2 ст. 8 Закону № 2189-VIII/2017 виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (пункт 1), а також готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором (пункт 2). Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 власник або наймач (орендар) квартири зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. З наведеного вбачається, що обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Споживач має право отримувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відтак, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на членів сім`ї наймача. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Системний аналіз положень ст.ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 ч. 3 Закону № 1875-IV/2004 та пункті 10 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII/2017 правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 37729,04 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та 3% річних від простроченої суми, з урахуванням положень ст.625 ЦК України. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved