Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У квітні 2016 року Дальницька сільська рада звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що у вересні 2015 року їй стало відомо, про те, що [PERSON] самовільно захопила прилеглу до належної їй на праві власності земельної ділянки площею 0,15 га, частину земельної ділянка, розташованої по вул. Хутярська,2 в с. Санжійка Овідіопольського району, яка перебуває у власності територіальної громади, та самочинно розпочала на цій земельній ділянці будівництво будівлі. З наведених підстав Дальницька сільська рада просила зобовязати відповідача звільнити савовільно зайняту нею земельну ділянку, знести з неї самочинно побудовану будівлю магазину, привести земельну ділянку у первинний стан для використання її за цільовим призначенням. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись, що він необгрунтований. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові доказі у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. За рішенням суду таке нерухоме майно підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. У відповідності до положень ст. 125 Земельного Кодексу України в редакції на час виникнення спірних правовідносин між сторонами право власності та право постійного користування на землю виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а відповідно до ст. 126 цього ж Кодексу право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Згідно із ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] в установленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Хутірська,2 в с. Санжійка Овідіопольського району. На цій земельній діляці [PERSON] побудувала жилий будинок, здала його в експлуатацію на оформила згідно чинного на той час законодавства своє право власності на нього. (а.с. 13, 16-19,21-23) Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Саттею 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад віднесено право розпорядження землями територіальних громад. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що у вересні 2015 року вони провели обстеження земельної ділянки по вул. Хутірська,2 в с. Санжійка і виявили, що [PERSON] самовільно захопила та приєднала до належної їй на праві власності земельної ділянки частину земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0850 га по вул. Хутірська,2, обєднала її зі своєю ділянкою однією огорожею та самочинно розпочала на захопленій земельній ділянці будівництво будівлі. При цьому, станом на вересень 2015 року був побудований лише фундамент будівлі, а станом на цей побудовані також стіни будівлі та крівля. Показання свідків підтвердженні також складеним ними 29.09.2015 р. актом обстеження земельної ділянки, викопіюванням з генерального плану с. Санжійка. (а.с. 8,20) З рішення Дальницької сільської ради слідує, що 24.12.2004 р. нею розглядалась заява [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для подальшого укладення договору оренди для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,09 га в с. Санжійка, вул. Хутірська, 2, відповідачці був наданий такий дозвіл, але в подальшому договір оренди цієї земельної ділянки вона не уклала з Дальницькою сільською радою, тобто не набула права користування земельною ділянкою. (а.с. 14) 25.11.2015 р. Дальницька сільська рада рішенням №37-VІ відмовила у задоволенні заяви [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,09 га, яка розташована біля земельної ділянки за адресою: с. Санжійка, вул. Хутірська,2. (а.с. 7) Заперечення представника відповідачки про те, що не вона особисто самовільно захопила частину належної Дальницькій сільській раді земельну ділянку і здійснює на цій ділянці самочинне будівництво, суд до уваги не приймає, тому що вони спростовуються наведеними вище доказами, з яких слідує, що саме [PERSON] є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,15 га по вул. Хутірська,2, саме відповідачка приєднала до належної їй на праві власності земельної ділянки самовільно зайняту земельну ділянку та огородила їх однією огорожею. Та обставина, що [PERSON] не особисто сама виконує будівельні роботи з самочинного будівництва на самовільно зайнятій нею земельній ділянці на думку суду не має ніякого правового значення та не може бути підставою для відмови в позові до неї. Також не приймає до уваги та вважає безпідставними суд заперечення представника відповідача, що Дальницька сільска рада не є належним позивачем у справі, а таким може бути лише Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю. Дальницька сільська рада згідно наведених вище положень ст. 13 Конституції України, ст. 12 Земельного кодексу України є власником самовільно зайнятої відповідачкою земельної ділянки і відповідно до положень ст. 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 376, 391 ЦК України вправі вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтованні і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Дальницької сільської ради підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору 1378 грн. (а.с. 2)

Outcome: approved