Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У квітні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду із уточненим у подальшому вказаним вище позовом, в якому просила: стягнути з [PERSON] на її користь 369 690 грн збитків, завданих вилученням у [PERSON] на підставі рішення суду частини майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 9 грудня 2011 р. згідно договору купівлі-продажу вона купила двокімнатну квартиру [ADDRESS], сплативши за неї 504 тис. грн. Продавцем квартири був [PERSON] 15 грудня 2011 р. право власності позивача на квартиру було зареєстроване в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. 4 січня 2012 р. позивачу було відмовлено в реєстрації її місця проживання у зв'язку з тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва на квартиру накладено арешт. Позивачем було з'ясовано, що квартира належала на праві власності двом особам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 р. припинено право власності [PERSON] на ? частину квартири, визнано право власності [PERSON] на ? частину квартири, що належала [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частини квартири в розмірі 96 тис. грн. Після набрання чинності заочним рішенням [PERSON] як власник всієї квартири продав її [PERSON] за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2011 р., який у свою чергу продав її [PERSON] 8 грудня 2011 р. Напередодні підписання договору купівлі-продажу нею та [PERSON], [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про скасування та перегляд заочного рішення. 13 грудня 2011 р. на підставі заяви [PERSON] від 12 грудня 2011 р. Деснянським районним судом м. Києва винесено ухвалу про накладення арешту на квартиру. 10 січня 2012 р. [PERSON] як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на квартиру. 11 січня 2012 р. Деснянський районний суд м. Києва скасував заочне рішення від 20 червня 2011 р. та призначив справу до повторного розгляду. 11 січня 2012 р. відповідно до клопотання представника позивача [PERSON] як продавця квартири залучено до участі у справі як третю особу на стороні [PERSON] [PERSON] також був залучений до справи як відповідач за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартири, визнання права власності на ? частину квартири, витребування майна. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири, стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації за ? частину квартири в сумі 96 тис. грн та припинення права власності [PERSON] на ? частину квартири та усунення перешкод в користуванні нею - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, визнані частково недійсними договори купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2011 р. та від 9 грудня 2011 р., визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, а за [PERSON] право власності на іншу ? частину квартири, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 252 тис. грн грошової компенсації за ? частину квартири, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано за нею право власності на ? частину спірної квартири. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 9 грудня 2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі-продажу ? частини квартири та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за ? частину цієї квартири з ухваленням в цій частині рішення про відмову у задоволенні цих вимог [PERSON] В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 р. залишено без змін. 10 квітня 2013 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 р. в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 р. В результаті прийняття вказаних рішень позивач [PERSON] позбавлена ізольованої двокімнатної квартири, за яку вона сплатила відповідачу повну ринкову вартість квартири. На даний час їй належить лише ? частина квартири, вона змушена проживати в комунальній квартирі разом з [PERSON], стосунки з якою ускладнені через неприязні відносини, що склались під час судового розгляду справи. Коштів для придбання іншої квартири вона не має. [PERSON] порушив умови договору купівлі-продажу квартири, за яким він гарантував, що квартира вільна від обтяжень та арештів і в спору не перебуває. Позивач не знала і не могла знати про наявність підстав для вилучення у неї частини квартири, що підтверджено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 р. та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 р., якими вона визнана добросовісним набувачем квартири. [PERSON] був залучений до справи, але ухилився від участі в її розгляді, він не може доводити неправильність ведення справи [PERSON] та на підставі статті 661 ЦК України зобов'язаний відшкодувати їй всі завдані вилученням 12 частини квартири збитки. Він ухилявся від участі в справі про вилучення майна у [PERSON] та продовжує ухилятися від участі і в даному судовому розгляді, з чого видно, що він не збирається у добровільному порядку відшкодовувати завдані позивачу збитки. Розраховуючи розмір завданих збитків у сумі 369 690 грн позивач виходила з такого. 341 100 грн - розмір різниці між вартістю двокімнатної квартири та вартістю ? частини квартири, яка залишилась у її власності; 12 600 грн - розмір сплаченого за відповідача податку з його доходу від продажу квартири; 2 520 грн - ? частина розміру збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплаченого нею за купівлю вилученої за рішенням суду ? частини квартири; 2 000 грн - витрати на проведення будівельно-технічної експертизи від 26 вересня 2013 р.; 1 800 грн - витрати на проведення будівельно-технічної експертизи від 4 червня 2014 р.; 3 079,50 грн - розмір податку з доходу від продажу ? частини квартири, які вона мусить понести для відновлення свого права; 6 590, 50 грн - розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягає сплаті при купівлі іншої двокімнатної квартири, які вона мусить понести для відновлення свого права. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач вказує на те, що з огляду на незрозумілу подальшу долю спірної квартири та спільне проживання з іншою особою, вона не може облаштувати свою частину квартири, проживає в некомфортних умовах, протягом тривалого часу вимушена брати участь у пов'язаних з квартирою судових спорах. Внаслідок цього вона перебуває в пригніченому стані, відчуває нервове напруження, в неї порушений нормальний сон, така ситуація триває понад два з половиною роки. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 100 тис. грн. У зв'язку з цим, позивач на підставі статей 16, 22, 23, 660, 661 ЦК України просила задовольнити збільшені позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 369 690 грн збитків, завданих вилученням у [PERSON] на підставі рішення суду частини майна, а саме ? частини квартири [ADDRESS] а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 тис.грн. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, відповідно до ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 9 грудня 2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] (а.с.9). 15 грудня 2011 р. право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано КП «Київське МБТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» із часткою 1/1 (а.с.10). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва від 25 червня 2012 р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири, стягнення з нього на користь [PERSON] грошової компенсації за ? частину квартири в сумі 96 тис. грн та припинення права власності [PERSON] на ? частину квартири та усунення перешкод в користуванні нею - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, визнані частково недійсними договори купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2011 р. та від 9 грудня 2011 р., визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири а за [PERSON] право власності на іншу ? частину квартири, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 252 тис. грн грошової компенсації за ? частину квартири, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано за нею право власності на ? частину спірної квартири (а.с. 11-23). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 9 грудня 2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі-продажу ? частини квартири та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за ? частину цієї квартири й ухвалено в цій частині рішення про відмову у задоволенні цих вимог [PERSON] В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2012 р. залишено без змін (а.с.24-30). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2013 р. зазначені рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін (а.с.31-38). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9153440 від 10 вересня 2013 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Відповідно до висновку будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження № ЕД-1-1-38/13 від 26 вересня 2013 р. вартість ? частини спірної квартири складає 229 тис. грн (а.с. 40-58). Згідно рахунку № ЕД-1-1-38/13 від 19 вересня 2013 р. та квитанції від 19 вересня 2013 р. [PERSON] сплатила за проведення експертизи 2 тис. грн (а.с. 59, 60). Відповідно до висновку будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження № ЕД-1-1-77/14 від 4 червня 2014 р., складеного експертами судової незалежної експертизи України встановлено, що ринкова вартість ? частини квартири [ADDRESS] та належить [PERSON], на момент проведення експертного дослідження складає 26 025 доларів США, що еквівалентно 307 950 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент проведення експертного дослідження складає 54 850 доларів США, що еквівалентно 649 050 грн (а.с.158-178). За проведення експертизи [PERSON] сплачено 1 800 грн (а.с. 179-181). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 660 ЦК України якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред'явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі в справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред'явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем. Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Згідно роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені у п. 31 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 р. №5, у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст. 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. До участі у справі за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння залучається особа, яка передала спірне майно відповідачу, зокрема продавець цього майна. Водночас відповідно до ч. 2 ст. 660 ЦК України незалучення покупцем продавця до участі у справі звільняє продавця від відповідальності перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Пунктом 8 договору купівлі-продажу квартири від 9 грудня 2011 р., що укладений між сторонами у даній справі визначено, що згідно зі ст. 661 ЦК України у разі вилучення квартири за рішенням суду на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу квартири, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав (а.с. 9). З судових рішень вбачається, що [PERSON] не знала та не могла знати про наявність прав на спірну квартиру інших осіб, тому судом її визнано добросовісним набувачем (а.с. 22, 28). Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] був залучений за клопотанням [PERSON] до судового розгляду про вилучення у неї товару - ? частини спірної квартири, відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи у першій та апеляційній інстанціях, але у судові засідання не з'являвся, отже він ухилився від участі в її розгляді (а.с. 15, 26). Крім того, відповідно до частин 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 р. у справі №6-170 цс12 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування збитків, завданих вилученням майна, а саме: 341 100 грн - розмір різниці між вартістю двокімнатної квартири та вартістю ? частини квартири, яка залишилась у її власності; 12 600 грн - 1/2 розміру сплаченого за відповідача податку з доходу від продажу квартири; 2 520 грн розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплаченого [PERSON] за купівлю квартири; 2 000 грн - витрати на проведення будівельно-технічної експертизи від 26 вересня 2013 р.; 1 800 грн - витрати на проведення будівельно-технічної експертизи від 4 червня 2014 р.; 3 079 грн 50 коп. - розмір податку з доходу від продажу ? частини квартири, які [PERSON] мусить понести для відновлення свого права, - ґрунтуються на наведених вище нормах чинного законодавства України, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги про відшкодування розміру збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягає сплаті при купівлі іншої двокімнатної квартири, які [PERSON] мусить понести для відновлення свого права підлягає задоволенню в розмірі 6 490, 50 грн, що відповідає 1% вартості квартири згідно висновку будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження № ЕД-1-1-77/14 від 4 червня 2014 р. Щодо відшкодування з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 указаної Постанови). З огляду на вимоги розумності і справедливості з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн, у зв'язку з тим, що у [PERSON] як у власника ізольованої двокімнатної квартири було вилучено за рішенням суду ? частини квартири, яку вона купила у [PERSON], внаслідок порушення останнім умов договору купівлі-продажу від 9 грудня 2011 р. щодо гарантування ним відсутності обтяжень, арештів на спірну квартиру, та що вона не перебуває у спорі, а також внаслідок ухилення ним в судовому розгляді про вилучення зазначеного майна на користь третьої особи. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнених від сплати судового збору на підставі п.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», станом на 1 січня 2014 р. при подачі позову майнового характеру розмір судового збору складає 3 654 грн, при подачі позову немайнового характеру, а саме: про відшкодування моральної шкоди розмір судового збору складає 243 грн 60 коп., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3 897 грн 60 коп. На підставі ст. ст. 16, 22, 23, ч. 3 ст. 386, ст. ст. 611, 614, 623, 660, 661 ЦК України,

Outcome: partial