Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

у жовтні 2019 року [PERSON] звернулась до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, у т.ч. на житловий будинок [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем Ѕ частини майна померлої та вчасно прийняла спадщину, подавши заяву державному нотаріусу Машівської державної нотаріальної контори. Іншим спадкоємцем є відповідач по справі - [PERSON] . Однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину вказаного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Позивач стверджує, що оригінал свідоцтва про право власності на спірний будинок втрачений, а тому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на Ѕ житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.11.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 36). 22.11.2019 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити [PERSON] в частині визнання права власності на новостворене ним майно, а саме, літню кухню літ. Б, 1992 рік буд., сарай літ. Б, 1992 рік буд.; гараж літ. В, 1992 рік буд.; погріб літ. В, 1992 рік буд.; сарай літ. Г, 1992 рік буд., оскільки дане майно не входить до складу спадщини і не належало спадкодавцям. Зазначає, що ці будівлі були побудовані ним, а тому не можуть входити до складу спадщини (а.с. 55-56). 20.12.2019 позивач подала відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позову, оскільки вона є донькою померлої, а отже спадкоємицею Ѕ її майна за законом першої черги спадкування. Зазначає, що відповідачем не доведено, що будівництво нових об`єктів на місці старих здійснено ним, а також те, що вони є його особистою власністю. Зауважує, що причиною відмови нотаріуса у виді свідоцтва про право на спадщину стала відсутність правовстановлюючого документу щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавцю. Відповідно до довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 право власності на спірне домоволодіння зареєстроване за [PERSON] (а.с. 71-73). В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні, пояснивши, що [PERSON] є спадкоємицею майна померлої мами [PERSON] , яка за життя мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, але отримати свідоцтво про право власності на будинок не має можливості за відсутності свідоцтва про право на спадщину на ім`я мами, яке ймовірно знаходиться у відповідача [PERSON] - іншого спадкоємця [PERSON] . Перелік господарських будівель і споруд вказано в довідці БТІ та доказів належності частини будівель відповідачу немає. Представник позивачки наполягала на задоволенні позову, покликаючись на наявність в [PERSON] перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ знаходиться у відповідача, який не є власником спадкового майна, а тому всі побудови здійснювались спадкодавцем [PERSON] , яка померла в 2015 році, а отже могла побудувати будівлі в 1992 році. Господарські будівлі не є самочинним майном, крім сараю Е, у зв`язку з чим є спадковим майном та приналежністю житлового будинку. Відповідач [PERSON] та його представник позов визнали частково - не заперечували щодо визнання за позивачкою права на Ѕ частку житлового будинку, право на господарські будівлі і споруди не визнають з огляду на те, що господарські будівлі є самочинно збудованими відповідачем [PERSON] та відповідно належать останньому. Відповідач [PERSON] також пояснив, що в 1992 році він зніс господарські будівлі і споруди, які розташовані за місцем знаходження спадкового будинку та побудував нові будівлі, ці дії він здійснив з дозволу покійних батьків, але власними силами та за власні кошти, тому уважає, що вказане майно належить йому. З наведених причин він відмовився отримувати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину після матері та не надав нотаріусу свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] , правовстановлюючий документ знаходиться у нього, позивачка до нього не зверталася. Представник відповідача Машівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с.114). Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , після смерті якої у Машівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 85/2015, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 10,11, 48). Позивачка по справі є донькою померлої та спадкоємицею її майна за законом, що стверджується копією свідоцтва про народження та про укладення шлюбу (а.с. 8, 9), іншим спадкоємцем є відповідач 2 по справі - [PERSON] , які вчасно прийняли спадщину, подавши заяви до Машівської державної нотаріальної контори, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади та недоотриману пенсію кожен на Ѕ частку (а.с. 46-53). Постановою державного нотаріуса Машівської ДНК від 21.11.2017 № 1088/02-31 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 12). Згідно з п. 4.18 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пунктом 1 Глави 13 розділу ІІ цього Порядку передбачено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, в т.ч., якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. За таких обставин, суд вважає, що у позивачки існують перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно в нотаріальній конторі, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до повідомлення ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 01.07.2018 та копії технічного паспорту станом на 31.12.2012 право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.1991 р. Станом на 21.06.2019 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відповідає наступним характеристикам: житловий будинок (А-1) загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею - 17,8 кв.м., 1960 року побудови, літня кухня (Б) площею 34,1 кв.м., 1992 року побудови, сарай (б) площею 9,3 кв.м., 1992 року побудови, гараж (В) площею 33 кв.м., 1992 року побудови, погріб (в) площею 9,6 кв.м., 1992 року побудови, сарай (Г) площею 31,0 кв.м., 1992 року побудови, вбиральня (Д) площею 1,6 кв.м., 1990 року побудови, сарай літ.Е площею 19,0 кв.м., 1996 року побудови (не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засідчують прийнятття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів), огорожа зі штахетника (№1), 1960 року побудови, колодязь питний з збірних залізобетонних кілець (№2), 1960 року побудови, ворота огорожі металеві (№3), 1960 року побудови, огорожа з шиферу (№4), 2015 року побудови, яма вигрібна із залізобетонних кілець (№5), 2015 року побудови (а.с. 13-16). У газеті «Промінь» за 09.12.2017 розміщене оголошення про те, що утрачене свідоцтво про право на спадщину, видане Машівською ДНК [PERSON] від 14.02.1991 р. за № 168 (а.с. 21). Відповідач в судовому засіданні надав суду оригінал (для огляду) та копію свідоцтва про право на спадщину, виданого Машівською ДНК 14.02.1991 р. на ім`я [PERSON] (а.с.125). Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що відсутній інший передбачений законодавством спосіб набуття позивачкою права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування, [PERSON] є спадкоємицею померлої мами [PERSON] за законом і належним чином прийняла спадщину, натомість не має змоги оформити право власності на вказане нерухоме майно в нотаріальній конторі, а тому суд доходить висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Розглядаючи доводи відповідача [PERSON] щодо належності йому господарських споруд, які розташовані по [ADDRESS] , а саме: літньої кухні літ. «Б», сараю літ «б», гаражу літ. «В», погрібу літ. «в», сараю літ. «Г», воріт огорожі №3 та самочинного збудованого сараю літ «Е», суд зазначає, що в Цивільному Кодексі України реалізовано концепцію правового зв`язку між головною і приналежною речами. Так, відповідно до п. 1 ст. 186 ЦК річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 2 ст. 186 ЦК). Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність). Відповідно до частини першої статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. З указаного вбачається, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол тощо) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження. У садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле. Отже, враховуючи норми ст.ст. 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, підвал тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці та призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може. Відтак збудовані за життя спадкодавиці [PERSON] господарські будівлі і споруди є приналежністю головної речі житлового будинку і пов`язані з останнім спільною юридичною долею. За відомостями технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] (а.с.14-16) самочинним рахується тільки сарай літ. «Е», інші господарські будівлі і споруди не є самочинними, а тому підстав для виключення вказаних будівель зі складу господарських будівель спадкового будинку відсутні. Наведений висновок узгоджується з рішенням Машівського районного суду від 26.12.2016 року в цивільній справі № 540/1333/16-ц, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про виключення з матеріалів інвентарної справи відомості про належність [PERSON] як таких, що не мають ознак самочинно побудованих літньої кухні літ. «Б», сараю літ «б», гаражу літ. «В», погрібу літ. «в», сараю літ. «Г», воріт огорожі №3 , змінити рік побудови на 1996 рік (а.с.88-91). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Водночас доводи позивачки та її представника щодо створення відповідачем [PERSON] перешкод в оформленні спадкових прав позивачці не знайшли свого підтвердження, доказів порушення відповідачем прав позивача суду не надано, оскільки [PERSON] до [PERSON] з проханням надати їй правовстановлюючий документ для оформлення своїх спадкових справ не зверталася. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є лише формальним відповідачем по даній справі і ніяких порушень з його боку допущено не було, а тому судовий збір, який сплатила позивачка при подачі позову до суду потрібно покласти на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved