Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У квітні 2017 року ПАТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за надані послуги з опалення місць загального користування в будинку № 16 по вул. Корольова у м. Чернігові за період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року у розмірі 4209,15 грн. Рішенням від 11 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову відмовив. В апеляційній скарзі ПАТ «Облтеплокомуненерго», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд, всупереч вимогам ст. 634 ЦК України, прийшов до хибного висновку про те, що факт публікації договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не свідчить про приєднання до цього договору відповідачів, оскільки ними не вчинено дій, спрямованих на його підписання. Представник позивача вказує, що обовязок щодо оплати за послуги з централізованого опалення місць загального користування передбачений п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Стверджує, що посилання суду на норму, яка зобовязує сторони підписувати акти виконаних робіт (надання послуг) ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», є також помилковим, оскільки таке підписання не передбачено нормами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Крім того вказує, що відповідачі жодним чином не заперечували того факту, що ними отримувалися послуги з централізованого опалення місць загального користування у спірному періоді, та просили відмовити у позові, зважаючи на сплив строку позовної давності, що вказує на визнання ними факту споживання даних послуг. Вислухавши суддюдоповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у ПАТ «Облтеплокомуненерго» відсутні правові підстави вимагати від відповідачів здійснення оплати за послуги, надання яких не врегульовано у встановленому законодавством способу шляхом укладення цивільно-правової угоди, яка є обовязковою. Суд вказав також, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження того, що в період 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року ним фактично надано послуги з опалення підїзду № 4 по вул. Корольова, 16 у м. Чернігові, а приєднаний до справи розрахунок не є таким доказом, тому що є похідним документом, який складається на підставі первинних документів, якими можуть бути підписані із споживачами акти виконаних робіт (надання послуг) тощо. Районний суд зазначив, що надання позивачем послуг з опалення місць загального користування без укладення відповідних договорів із споживачем прямо забороняється ст. 10 ЗУ «Про природні монополії». Однак, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. У справі встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] (а.с. 15-17). Квартира [ADDRESS] обладнана автономною системою опалення, що підтверджується актом від 18 вересня 2001 року, який був складений на виконання заказу № 63-01 щодо відключення системи опалення вищезазначеної квартири від загальнобудинкової системи опалення житлового будинку (а.с. 153-158). Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила). Відповідно п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлений Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі [PERSON]). Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 634 цього кодексу визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Аналізуючи наведені норми та письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог не в повній мірі ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Так, звернувшись до суду з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості, позивач зазначив, що нарахування за послуги з централізованого опалення місць загального користування (МЗК) проводилось згідно з п. 28 Правил. У зв'язку з тим, що відповідачі не сплачували за надані послуги, у них виникла заборгованість в сумі 4209,15 грн за період з 01 жовтня 2012 року по 31 березня 2017 року. ПАТ «Облтеплокомуненерго», визначаючи відповідачам кількість теплової енергії на опалення МЗК за період з жовтня 2012 року по березень 2017 року та розраховуючи розмір оплати, керувалось п.п. 2.2.1, 2.2.2 [PERSON], про що зазначалось стороною позивача та підтверджується письмовими доказами (а.с. 6, 56-62). При цьому належних та допустимих доказів на спростування вказаних розрахунків відповідачами не надано. Вказуючи апеляційному суду на неправильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги, відповідач [PERSON] не заперечував, що не звертався ні до теплопостачальної організації із проханням перерахувати неправильний, на його думку, розмір заборгованості, ні до суду з відповідним позовом. При цьому, відповідачі взагалі не сплачували жодних сум за послуги з централізованого опалення МЗК будинку у спірному період і не змогли зазначити апеляційному суду про суму коштів, яку, за їх розрахунком, вони мають сплачувати. Посилання районного суду, як на одну з підстав відмови у задоволенні позову, про відсутність укладеного між сторонами договору, є необґрунтованим та суперечить нормам матеріального права. Згідно ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання. Приписами п. 1 ч. 3 ст. 20 даного Закону на споживачів, якими є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а не виконавця ПАТ «Облтеплокомуненерго» покладений обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на підставі типового договору. Такому обовязку відповідачів, як споживачів, відповідає обовязок позивача, як надавача послуг, підготувати та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону). Стороною позивача надано публікацію тексту типового договору в газеті «Деснянська правда» від 23 жовтня 2014 року (а.с. 63-65). Вказуючи у рішенні, що ініціатива щодо розробки проекту договору та його підписання сторонами повинна виходити саме з боку позивача як надавача послуг, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у вказаній публікації констатується, що наведений типовий договір є договором приєднання і публікується для укладання шляхом приєднання всіма споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Для укладання договору позивач просив звертатись за визначеною у публікації адресою. Матеріали справи не містять доказів такого звернення відповідачів до постачальної організації після здійсненої публікації. Апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що законодавством не передбачено укладення договору приєднання обовязково шляхом його підписання сторонами, а отже висновки суду першої інстанції про те, що публікація позивачем типового договору не свідчить про приєднання до нього відповідачів, оскільки ними не вчинено дій, спрямованих на його підписання, є хибними. Опублікований позивачем типовий договір містить всі істотні умови, передбачені ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», і у випадку виконання відповідачами обовязку щодо звернення до ПАТ «Облтеплокомуненерго» для укладення договору його умови були б конкретизовані, але не змінені, саме щодо цієї родини, оскільки інша сторона може приєднатись до договору лише в цілому і не може запропонувати свої умови. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачам нарахована плата за послуги не за діючими тарифами або без урахування пільг родини, або за неіснуючі місця загального користування, або що опублікований типовий договір суперечить положенням ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» тощо. Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою КМ України 21 липня 2005 року № 630, визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції), а отже висновок суду першої інстанції про те, що підтвердженням поставленої позивачем теплової енергії можуть бути підписані із споживачами акти виконаних робіт (надання послуг), не ґрунтується на вимогах закону. Обовязок доказування покладений на сторони. Стороною позивача надано на підтвердження доводів про поставлену відповідачам теплову енергію схему теплових мереж від котельної до будинку № 16 по вул. Корольова у м. Чернігові та інформацію про теплові мережі і будинки по вул. Корольова, що підключені до них (а.с. 67-68). Апеляційний суд вважає вказані письмові докази належними доказами того, що теплоносій централізовано подавався до будинку, в якому розташована квартира відповідачів. На їх спростування стороною відповідача жодних доказів не надано і відповідних клопотань не заявлено. Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами договірних відносин та відсутність правових підстав для оплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Обовязок споживача сплачувати за послуги з централізованого опалення місць загального користування передбачений також нормами цивільного законодавства (ст.ст. 319, 382 ЦК України), виходячи з яких власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками майна у такому будинку, а з урахуванням того, що власність зобовязує, утримання відповідачами належного майна являється їх обовязком, як власників цього майна. Відповідно оплата за надані послуги з утримання належного особі майна також є обовязком споживача, а не навязуванням послуг з вимаганням оплати без відповідної правової підстави, як про це з посиланням на ЗУ «Про природні монополії» зазначив суд першої інстанції. Посилання відповідачів на сплив строків позовної давності не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи № 750/10840/15-ц за заявою ПАТ «Облтеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги у сфері теплопостачання у сумі 1276,56 грн за період з 01 жовтня 2012 року по 30 квітня 2015 року, заява позивача про видачу судового наказу була подана 29 жовтня 2015 року, тобто в межах трирічного строку і перервала перебіг позовної давності. Ухвалою від 04 січня 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова скасував судовий наказ від 06 листопада 2015 року, що був виданий за вищезазначеною заявою. З позовом про стягнення заборгованості ПАТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду 24 липня 2017 року. Відтак,

Outcome: approved