Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], в якій також зареєстрований [PERSON] - колишній власник квартири, який на час укладання договору купівлі-продажу взяв на себе зобов'язання знятися з реєстраційного обліку. Посилаючись на те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, не проводить оплату комунальних послуг, у добровільному порядку не бажає вирішити питання зняття з реєстрації, позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що реєстрація відповідача у спірному житлі порушує його права як власника квартири. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 10.10.2017 року відкрито провадження у справі. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення у пресі. Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить розглядати справу у його відсутність. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. (а.с. 12-13). Зазначена квартира до цього належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Позивач посилається на те, що відповідач втратив право на користування житлом. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Як вбачається з КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради №1396 від 30.0.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше шести місяців позивач посилається на письмові докази: акт КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради від 04.10.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS] більше шести місяців, що засвідчено підписами сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 17). Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки право користування спірною квартирою у відповідача є похідним від прав колишнього власника житла. Враховуючи, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування спірним житлом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved