Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У жовтні 2017 р. [PERSON] предявила позов до [PERSON], у якому просила стягти з останнього на свою користь аліменти на повнолітнього сина [PERSON] на час його навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, по серпень 2020 р. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після розірвання сторонами шлюбу їхній син проживає з позивачем. У звязку з навчанням у вищому навчальному закладі він потребує матеріальної допомоги. Оскаржуваним рішенням позов задоволено: з [PERSON] на користь [PERSON] на сина стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 18.10.2017 і до закінчення його навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити дане рішення шляхом зменшення визначеного судом розміру аліментів до 1/8 частини його заробітку щомісячно. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом І інстанції не враховано матеріальний і сімейний стан відповідача, а саме те, що: - на утриманні останнього знаходяться дружина і двоє неповнолітніх дітей, - з його місячної зарплати вираховується майже 1/2 її частина, - за станом здоровя [PERSON] потребує лікування і у звязку з цим він взяв кредит у банку. У судовому засіданні [PERSON] апеляційну скаргу не визнала. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що виходячи з принципів справедливості й розумності та з урахуванням потреб дитини і можливостей відповідача, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Цей висновок не відповідає нормам матеріального права, що регламентують спірні правовідносини. Так, по справі встановлено наступне. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 09.10.1999 р. н., який після їх розлучення проживав з позивачем і який з 01.08.2016 є курсантом 1 курсу денної форми навчання Військового інституту Київського національного університету імені [PERSON] та знаходиться на повному державному забезпеченні; термін закінчення навчання [PERSON] по серпень 2020 р. Ці обставини жодним з учасників судового розгляду не заперечуються і, крім того, їх підтверджено копіями свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про шлюб [PERSON] і довідок Сновського міськвиконкому від 30.08.2017 № 03-18/4843 та Військового інституту Київського національного університету імені [PERSON] від 07.07.2017 № 559 (арк. 5, 7, 6, 4). [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого має доньку [PERSON], 24.06.2005 р. н., і сина [PERSON], 02.11.2006 р. н., що підтверджено копіями свідоцтв про їх народження (арк. 16, 17). Відповідач страждає на хронічні захворювання, внаслідок чого він потребує медичних обстежень та у звязку з чим він стаціонарно лікувався з 02 по 09 листопада 2015 і з 06 по 25 квітня 2016, що підтверджено копіями відповідних медичних документів (арк. 18-22). З копій розрахункових листків по зарплаті [PERSON] вбачається, що його середньомісячна нарахована зарплата за липень-вересень 2017 р. становить 8103 грн 86 коп. (арк. 24). Останній має кредитні зобовязання перед ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується копією його заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії (арк. 23). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Наявні у справі та описані вище докази не дають підстав для висновку про те, що повнолітній син сторін [PERSON] у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, розмір якої має становити 1/4 частину всіх видів доходу відповідача щомісячно. У справі маються заперечення відповідача на позов, зміст яких є тотожнім змісту апеляційної скарги (арк. 13-14). Проте всупереч ч. 3 ст. 213 ЦПК України у рішенні суду І інстанції по справі не зазначено, чому суд їх відкинув. Виходячи з наявних у справі доказів і обсягу визнання [PERSON] позову, а також з припису ч. 4 ст. 174 ЦПК України (по справі не встановлено, що часткове визнання відповідачем позову суперечить законові або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб), суд вважає за необхідне стягти з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], 09.10.1999 р. н., у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно. Оскільки по справі встановлено, що [PERSON] закінчує навчання до досягнення ним 23-річного віку, то кінцевим терміном стягнення аліментів, про які йдеться, слід визначити 31.08.2020 кінцеву дату закінчення навчання, а не дату досягнення [PERSON] 23-річного віку, як то визначив суд І інстанції. З викладеного випливає, що оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного, що відповідатиме приписам ст. 199 СК України. В порядку ч. ч. 2, 5 ст. 88 ЦПК України, у звязку з задоволенням апеляційної скарги: - визначений місцевим судом розмір судового збору, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави, має бути зменшено до 320 грн 00 коп. пропорційно до задоволеної частини позову, - [PERSON] належить відшкодувати 704 грн 00 коп. сплаченого ним судового збору за рахунок держави.

Outcome: partial