Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.09.1999 р. по 21.03.2016 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2016 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В даний час дитина проживає з Позивачкою. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. Відповідач безпідставно чинить перешкоди Позивачці у здійсненні нею спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний,духовний та моральний розвиток. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон зі своєю матір'ю, у зв'язку із одруженням останньої із громадянином США. Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та позначиться на її духовному, фізичному та інтелектуальному розвитку як особливості. На теперішній час [PERSON] необхідно змінити кліматичні умови яня у зв'язку з алергією яка підтверджується результатами дослідження, згідно яких на сьогоднішній час при проживанні у цьому кліматі алергічна реакція [PERSON] лише посилюється. Ухвалою суду від 10.10.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 20 жовтня 2017 року позивач подала уточнену позовну заяву. 22 січня 2018 року ухвалою суду призначено підготовче судове засідання. 14 лютого 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду вищевказану цивільну справу. Справа розглядається судом в порядку загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладних у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи залишив вирішення питання на розсуд суду, а в подальшому підтримав позов. Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши покази свідків суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2016 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження «Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231, виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до «Правил», записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 «Правил» передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 «Правил» передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний термін, з зазначенням початку та строку закінчення виїзду, обов'язковим зазначенням конкретної держави. Аналогічна практика висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року за № 235/139/16-ц. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] спростували зазначену позивачкою інформацію про те що, батько [PERSON] не приймає участі у вихованні та догляді за дитиною та не цікавиться розвитком дитини. Також суд критично ставиться до пояснень позивачки, відносно необхідності зміни кліматичних умов для проживання дитини. В зв'язку з тим, що жодним з доказів не підтверджено необхідність мешкання дитини саме в США. Також судом встановлено, що дитина [PERSON] навчається у 7 класі, та у разі надання згоди на виїзд його з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року буде порушено його право на освіту, визначене ст. 53 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, також оскільки позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, не зазначає конкретно час поїздки, що суперечить чинному законодавству, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed