Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У квітні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просить стягувати з відповідача - [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду, а саме з 07.04.2016 року, і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивуються тим, що 15 липня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 391. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач має мінливий дохід, проте матеріальну допомогу на утримання вказаних вище дітей позивачці не надає, а тому остання змушена звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, проти стягнення з нього аліментів на дітей не заперечив, проте щодо розміру аліментів просив суд стягувати їх з нього в розмірі 600,00 грн. на двох дітей. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним, підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом з'ясовано, що 15 липня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 391. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто відповідач зобов'язаний утримувати зазначених вище дітей до досягнення ними повноліття. Частинами першою третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання вказаних дітей, має бути визначено у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Часткове визнання відповідачем позову позивачки не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову позивачки в частині стягнення на її користь аліментів на утримання дітей у розмірі по 400,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову, а саме з 07.04.2016р., і до досягнення ними повноліття. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць має бути допущено до негайного виконання. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 440,96 грн., оскільки позивачка від сплати цього судового збору звільнений на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial