Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить успадкована квартира [ADDRESS]. У 2012 році він зареєстрував у цій квартирі свої дружину, [PERSON] 15.09.2014р. за рішенням суду шлюб із відповідачкою був розірваний, а відповідачка поїхала з квартири з квітня 2014 року. У зв'язку із перебуванням відповідачки зареєстрованою в його квартирі, він не може оформити пільги на комунальні послуги, тому посилаючись на ст.71, 72 ЖК України, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, оскільки повідомити її про час розгляду справи належним чином не виявилося можливим, у зв'язку із не проживанням за вказаною адресою. Згідно частини 3 статті 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У матеріалах справи містяться розписки про вручення повісток Житлово-комунальному підприємству по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя. Отже, судом було вжиті всі можливі та передбачені діючим процесуальним законодавством заходи для забезпечення прав відповідачки на участь у судовому процесі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідачки, на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.08.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Гердвіліс О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 10-487, а також згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 15.08.2012 року № 35182109, позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно особового рахунку [NUMBER], виданого Житлово-комунальним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя від 07.04.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідачка, [PERSON]. Відповідно до акту № 152, складеного 16.04.2015 року представниками Комітету самоорганізації населення «Іллічівець», встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина позивача, яка не проживає з квітня 2014 року, місце її перебування невідоме. Даний факт також в акті підтвердили сусіди. Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2014 року, тобто понад рік без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Іллічівець» та відміткою на судовій повістці про виклик до суду, де представником житлово-комунального підприємства зазначено, що [PERSON], не проживає за зазначеною адресою. Також за рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано у 2014 році, а шлюбні стосунки припинилися раніше. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved