Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24.10.2007р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір без номера, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3090,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач належним чином його не виконує, а тому станом на 28.02.2017 року має заборгованість. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15\~408,67 грн. та судові витрати. 25.04.2017 від відповідача [PERSON] надійшло заперечення, в якому вона просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з неї заборгованості за договором без номера від 24.10.2007 року та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення мотивоване тим, що вона не отримувала кредит у розмірі 3090,00 грн і позивач не надав належних і допустимих доказів на доведення факту отримання нею кредиту в такому розмірі. Зазначає, що дійсно восени 2007 в ЗАТ КБ «ПриватБанк» отримувала кредитну картку зі строком дії 2 роки з кредитним лімітом 1000,00 грн, якою користувалася та сплачувала заборгованість частинами. Однак після закінчення строку дії кредитної картки, нову взамін не отримувала. Позивач не направляв їй жодних претензій щодо наявності кредитної заборгованості. Більше семи років вона не користувалася кредитною карткою взагалі і кредитну заборгованість не сплачувала. Про її виникнення дізналася лише з позовної заяви. З розрахунку заборгованості вбачається сплата суми на погашення за наданим кредитом 25.08.2014, проте такого платежу вона не здійснювала, ніяких розпоряджень про списання позивачем коштів з інших рахунків не надавала, їх списання не могло бути здійснено. З цього ж розрахунку видно, що сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло 02.12.2008 року в розмірі 135,10 грн, після чого у період до 31.01.2011 року щомісячно збільшувалося до кінцевої суми 3080,71 грн. З 31.01.2011 року і по дату звернення позивача до суду залишалося незмінним 3080,71 грн. Після 25.08.2014 року ця сума також не змінилася. Сума сплати на цю дату направлена на погашення комісії та пені. [PERSON] Умов і правил надання банківських послуг, виконання зобовязання передбачалося у вигляді сплати обовязкового щомісячного платежу, який включає в себе суму нарахованих до сплати процентів і частини заборгованості по кредиту. Вважає, що трирічний строк після виникнення простроченої заборгованості 02.12.2008 сплинув 02.12.2011 року, а переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу. Оскільки перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Крім того, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується позовна давність в один рік. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може виступати належним доказом проведення нею платежу після закінчення строку дії кредитної картки, оскільки не являється первинним документом та не підтверджує його здійснення нею (а.с. ). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити, також направив клопотання (а.с.23) про розгляд справи без його участі. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у запереченні, при цьому зазначили, що позивач отримувала кредит в розмірі 1000 грн, а не 3080 грн, як не це вказує позивач. Разом з тим після закінчення терміну дії картки вона нову не отримувала. Крім цього, оскільки вона вважала, що заборгованість погасила, з часу внесення останнього платежу до банку не зверталася, а тому просять застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Щодо оплати 25.08.2014р. зазначає, що вона її не здійснювала і можливо банк списав кошти з її картки, оскільки в 2014 році вона стажувала у ВП «Надежда» і можливо кошти були саме на цій картці. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 24.10.2007р. між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладений кредитний договір без номера, що складається з Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON], за умовами якого банк надав позичальнику кредит, шляхом видачі кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 3000,00грн, базовою процентною ставкою 3,0 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.7). З довідки про зміну умов кредитування вбачається, що після старту карткового рахунку 08.10.2007р., відповідачу 24 жовтня 2007 року був установлений кредитний ліміт в розмірі 3080 грн, який шість разів змінювався і остаточно 07.08.2015р. був установлений в розмірі 3090 грн (а.с. 109). [PERSON] банку щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн та вноситься до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.8). Крім цього, позичальник сплачує комісію: за зняття готівки в пунктах видачі готівки ПриваБанка 3% від суми операції, в банкоматах інших банків України 3%+5 грн, в зарубіжних банках 3%+15 грн; за моніторинг неактивної карти у розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 гривень на місяць; за отримання балансу на чек в банкоматах ПриватБанка 0,10 грн; за безготівковий платіж в системі Приват24 2% від суми операції. При порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів штраф у сумі 250 грн + 5% від суми позову (а.с.7). За п.3.2, п.3.3 Умов, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.12). Позичальник зобовязується погашати заборгованість (п. 6.9 Умов) на протязі 30 днів з моменту її виникнення та за несвоєчасне виконання боргових зобовязань (п.5.5.1) сплачує відсотки по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких визначаються Тарифами (а.с. 14,16). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 28.02.2017р. відповідач має заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2007 року перед банком в розмірі 15\~408,67 грн з яких: 3080,71 грн заборгованість за кредитом; 9204,56 грн - заборгованість за процентами; 2151,56 грн. нарахована комісія; 971,84 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-6). [PERSON] Банківської виписки про рух грошових коштів по картці [PERSON] за період з 24.10.2007р. по 30.06.2015р., 24.10.2007 [PERSON] було встановлено кредитний ліміт 3080,00, у подальшому, 20.10.2008, кредитний ліміт збільшено до 3090,00. Всього надходження коштів складає 5186,36, витрати 19869,99, баланс на кінець періоду мінус 11818, 17 (а.с.57-60). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. [PERSON] ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконала свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд приходить до висновку, що у відповідачки перед позивачем утворилася заборгованість станом на 28.02.2017р. за вказаним кредитним договором без номера в розмірі 15\~408,67 грн. Доводи відповідача та її представника про те, що відповідач отримала лише 1000 грн кредиту, нічим не підтверджуються, спростовуються наданими позивачем доказами, а відтак не можуть бути покладені в основу рішення Разом з тим, даючи оцінку доводам відповідача та її представника про застосування до вимог позивача строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. [PERSON] зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як убачається з матеріалів справи заборгованість за договором погашається до 25 числа місяця, наступного за звітним, що вбачається з [PERSON], тобто здійснюється щомісячними платежами, а оскільки після здійснення останнього платежу на погашення заборгованості 02.07.2010р., відповідач більше жодного платежу не здійснювала і лише 25.08.2014р. банком було проведено списання коштів з іншої належної їй картки, але враховуючи те, що з часу здійснення останнього платежу відповідачем 02.07.2010р. пройшло більше 3 років до часу списання коштів банком, а перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу, а відтак суд вважає, що до вимог позивача слід застосувати строк позовної давності і з цих підстав у задоволенні позову відмовити. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові № 6-3030цс16 від 05.07.2017р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed