overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У квітні 2015 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області звернулася позивач з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що відповідач є батьком дитини, але матеріального допомоги не надає, тому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON], [INFO] для утримання доньки [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.04.2015 року і до повноліття дитини, тобто до 08.12.2030 року. Сторони на розгляд справи не явилися. Однак до канцелярії суду позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнить. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження дитини серії І-ОЛ № 138299, [PERSON] народилася 08.12.2012 року. Батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку, що аліменти необхідно стягувати у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 183 СК України, вказує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У квітні 2015 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області звернулася позивач з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що відповідач є батьком дитини, але матеріального допомоги не надає, тому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON], [INFO] для утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.04.2015 року і до повноліття дитини, тобто до 13.11.2030 року. Сторони на розгляд справи не явилися. Однак до канцелярії суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнить. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження дитини серії І-ОЛ № 138199, [PERSON] народився 13.11.2012 року. Батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку, що аліменти необхідно стягувати у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 183 СК України, вказує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У квітні 2015 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області звернулася позивач з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що відповідач є батьком дитини, але матеріального допомоги не надає, тому просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON], [INFO] для утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.04.2015 року і до повноліття дитини, тобто до 02.11.2030 року. Сторони на розгляд справи не явилися. Однак до канцелярії суду подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнить. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження дитини серії І-ОЛ № 138119, [PERSON] народився 02.11.2012 року. Батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку, що аліменти необхідно стягувати у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 183 СК України, вказує, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Іващенко [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, за ствердженням позивача, сторони переконалися, що є зовсім різними людьми, шлюб виявився невдалим, подальше сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливими, і тому в їх інтересах він вирішив розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, коротко давши пояснення про те, що примирення з відповідачкою неможливе, рішення про розірвання шлюбу сформувалось у нього давно, і зберігати шлюб недоцільно, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам. Відповідач проти позову не заперечувала, підтвердивши пояснення позивача. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та вимоги законодавства України про шлюб та сім'ю, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 02 серпня 1980 року Приморською селищною радою м. Феодосія Кримської області УРСР, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис № 68. У шлюбі сторони народили двох дітей, які станом на час розгляду справи досягли повноліття. Як випливає з пояснень сторін, вони обидва вважають подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим і таким, що не відповідає їх інтересам. За час знаходження справи у провадженні суду (півтора місяця) примирення між сторонами не сталося, і вони висловили тверду впевненість у неможливості такого примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає. Вимог про зміну прізвища після розірвання шлюбу відповідач не заявляла. За таких обставин розірвання шлюбу між сторонами не буде суперечити правам та законним інтересам сторін, інших осіб. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначав, що 04.10.1997 року зареєстрував шлюб з відповідачем у Палаці шлюбів м. Кременчука, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №014206, актовий запис №1150. Від сумісного шлюбу сторони мають двох дітей малолітню доньку, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною цього є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, фактична відсутність взаєморозуміння, спільне небажання поступатись один одному у вирішенні життєвих проблем. Фактично шлюбні відносини припинені з травня 2011 року. На думку позивача відновлення сімї є неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала, просила задовольнити. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (дошлюбне прізвище «Крупа») [PERSON] 04.10.1997 року у Палаці шлюбів м. Кременчука, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №014206, актовий запис №1150. Від сумісного шлюбу сторони мають двох дітей малолітню доньку, [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною цього є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, фактична відсутність взаєморозуміння, спільне небажання поступатись один одному у вирішенні життєвих проблем. Фактично шлюбні відносини припинені з травня 2011 року. На думку позивача відновлення сімї є неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначав, що 07.06.2008 року зареєстрував шлюб з відповідачем у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №312. Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові та поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з липня 2014 року. На думку позивача відновлення сім'ї є неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала, просила задовольнити. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] 07.06.2008 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №312. Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Це призвело до втрати відчуття любові та поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені з липня 2014 року. На думку позивача відновлення сім'ї є неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказує, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2005 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2013 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просив шлюб розірвати. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] проти позовних вимог не заперечував, надала суду заяву про визнання позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 20 серпня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 548. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з серпня 2013 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя. Сторони проживають окремо. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Місце проживання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO] необхідно визначити з матір'ю. Згідно ст. 113 СК України прізвище позивачки [PERSON] необхідно залишити - [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернулась [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що 14.12.1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №069926, актовий запис №52. Від сумісного шлюбу мають повнолітнього сина. Спільне життя з відповідачем не склалось. В сімї виникали непорозуміння та сварки. Причиною цього є відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2013 року. Відновлення сімї вважає не можливим. Спору майнового характеру на даний час сторони не мають. Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в \~судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити \~заочне рішення на підставі \~наявних \~у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище «Пустовіт») [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 14.12.1991 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ №069926, актовий запис №52. Від сумісного шлюбу сторони мають повнолітнього сина. Спільне життя сторін не склалось. В сімї виникали непорозуміння та сварки. Причиною цього є відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя та ведення домашнього господарства. Фактично шлюбні відносини припинені з лютого 2013 року. Відновлення сімї позивач вважає не можливим. Спору майнового характеру на даний час сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначала, що 04.10.1996 року уклала шлюб з відповідачем у Палаці шлюбів м. Кременчука, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис №966. Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Причиною цього є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, відсутність взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини припинені з квітня 2014 року. На думку позивача відновлення сім'ї є неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував, просив задовольнити. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 04.10.1996 року у Палаці шлюбів м. Кременчука, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис №966. Від сумісного шлюбу сторони мають дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалось. Причиною цього є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, відсутність взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини припинені з квітня 2014 року. На думку позивача відновлення сім'ї є неможливим. Спору про поділ спільного майна сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі встановлених фактів суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved