Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 28.02.2016 року за місцем свого постійного проживання у смт Билбасівка померла її мати громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадкова маса, яка складається з житлового будинку з відвідними господарськими будівлями та спорудами під № 29, що заходяться у смт Билбасівка по вул. Ясеновій (попередня назва Фрунзе, до цього вулиця Хрущова). Вона є єдиним спадкоємцем першої черги, але постановою нотаріуса від 06.10.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері так як право власності згідно ст. 210 ЦК України у померлої на житловий будинок не виникло у звязку з відсутністю реєстрації договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку. У звязку з викладеним просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок «А-1», загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 40,6 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: тамбур «а»; ганок «а1»; сарай «Б»; літню кухню «В»; погріб під частиною будівлі «в»; сарай «Г»; вбиральню, душ «Д,Е»; сарай «Ж»; огорожу «№ 1»; колодязь питний «№ 3», що розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, смт Билбасівка, вул. Ясенова (колишня Фрунзе, Хрущова), буд. № 29. Позивач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не зявилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні (а.с.39). У судове засідання представник відповідача [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області , будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не зявився, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечували проти задоволення позовних вимог (а.с.37), тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наданими по справі доказами встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії VI-УР № 1101530, 21.01.1964 року народилася [PERSON], батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-УР № 845732, [PERSON] та [PERSON] одружилися 13.11.1959 року, після чого дружині присвоєно прізвище: «Горобець» (а.с.25). Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 243722, [PERSON] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 08.09.1984 року, після чого прізвище дружини: «Черноіван» (а.с.12а). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 943019, [PERSON] померла 28.02.2016 року, актовий запис № 24 (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що померла [PERSON] мати позивача [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Словянської районної Ради депутатів трудящих № 245 від 11.09.1963 року, [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 700 кв. м для будівництва житлового будинку під № 25 по вул. Хрущова селища Билбасівка (а.с.13). Відповідно до договору виконавчого комітету Словянської районної Ради депутатів трудящих № 248 від 28.11.1963 року, [PERSON] було надано у безстрокове користування вищевказану земельну ділянку для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності (а.с.14-15). Як вбачається з акту від 28.11.1963 року дана ділянка була відведена [PERSON] в натурі, після чого останній отримав паспорт на будівництво та проект був затверджений архітектором (а.с.16). Згідно свідоцтва про смерть серії ІІІ-НО № 443199, [PERSON] помер 01.09.1983 року (а.с.24). Відповідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 14.11.2016 року, станом на 25.10.2016 року обєкт нерухомого майна будинок № 29 по вул. Ясенова (колишня Фрунзе) в смт Билбасівка Словянського району Донецької області має наступні технічні характеристики: житловий будинок житловою площею 40,6 кв. м, загальною площею 49,7 кв. м, що значиться під літерою «А-1», сарай «Б»; літню кухню «В»; сарай «Г»; вбиральня, душ «Д,Е»; сарай «Ж»; огорожа «№ 1»; огорожа «№2»; колодязь «№ 3» (а.с.23). Як вбачається з довідки [PERSON] селищної ради від 04.10.2017 року, вул. Хрущова в смт Билбасівка Словянського району була перейменована на вул. Фрунзе, вул. Фрунзе на вул. Ясенову. Житловий будинок № 25 був перейменований на № 29 (а.с.29). Згідно довідки [PERSON] селищної ради від 02.10.2017 року, [PERSON], яка померла 28.02.2016 року дійсно проживала та була зареєстрована сумісно з громадянином [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Словянськ, смт Билбасівка, вул. Ясенова (Фрунзе), буд. 29 по день його смерті 01.09.1983 року, після чого залишилася проживати у вказаному будинку по день своєї смерті (а.с.30). Отже, в судовому засіданні, наданими належними письмовими доказами підтверджений факт того, що померлій [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 29 по вул. вул. Ясенова (Фрунзе) в смт Билбасівка Словянського району Донецької області. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області від 06.10.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], так як право власності згідно ст. 210 ЦК України у померлої на житловий будинок не виникло у звязку з відсутністю реєстрації договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку (а.с.28). Оскільки рік побудови будинку 1963-1965, господарські будівлі та споруди побудовані також до 05.08.1992 року, то відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельних споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 року № 95, документом, який, засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24.05.2001 року № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, вищезазначений спадковий житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних. В судовому засіданні встановлено, що після смерті батька позивача - [PERSON] мати позивача - [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, лишилася проживати у вищевказаному житловому будинку до часу своєї смерті, однак за життя спадкодавець не встигла, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно. Складність у оформленні спадкової справи полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як право власності згідно ст. 210 ЦК України у померлої на житловий будинок не виникло у звязку з відсутністю реєстрації договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за № 1952-IV, що вступив в силу із змінами та доповненнями з 01.01.2013 року, функції державної реєстрації прав власності на нерухоме майно від реєстраторів бюро технічної інвентаризації перейшли до державних реєстраторів відділу Словянської міської ради, Словянської райдержадміністрації та нотаріусів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 вищенаведеного Закону, за державною реєстрацію має право звернутись власник або належним чином уповноважена особа. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з заявою про реєстрацію права власності до відділу реєстрації повинен звернутись власник, а оскільки він помер, у відповідності до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок подати не можливо. Враховуючи вищенаведене, а також те, що отримання та реєстрація правовстановлюючого документу, у даному випадку, непередбачена чинним законодавством, іншої процедури, окрім звернення до суду, відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 16 ЦК України, не існує. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Законність володіння, користування й розпорядження житловим будинком матірю позивача ніким і ніколи не заперечувалась. У відповідності із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із п. 4.15 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4 (із наступними змінами та доповненнями), якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розвязує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до розяснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Частина 1\~ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом свого права, шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування в судовому порядку, оскільки іншим шляхом, ніж як через звернення до суду, реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи, закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: смт Билбасівка Словянського району по вул. Ясенова (колишня Фрунзе, Хрущова), буд. 29, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. На підставі викладеного й

Outcome: approved