Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У жовтні 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку № 51, розташованого по вул.Набережна смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], його брат. Відповідач добровільно покинув житло та не проживає в будинку понад 29 років. У судовому засідання представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання двічі не зявився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 15.03.1985 року виданого виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради на підставі рішення від 19.02.1985 року (а.с.9), перебуває житловий будинок №51, розташований по вул. Набережній в смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області. Як вбачається з довідки Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області № 2-5/1176 від 1 листопада 2016 року, що є в матеріалах справи, у вказаному вище будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до складеного акту від 28.10.2016 року встановлено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою. Вказаний факт також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що являється сусідом позивача, відповідач не проживає у вказаному будинку приблизно з 1980 року та свідка [PERSON], який в судовому засіданні також підтвердив те, що являється сусідом позивача, знає його брата, бачив останнього років 10 назад. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач за вказаною адресою не проживає понад 1 рік. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За такого, поскільки відповідач не проживає у вказаному житловому будинку понад 1 рік, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та до задоволення позову.

Outcome: approved