Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-067, укладеним 3.08.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем, а також за кредитним договором № 49.31/13/07-1, укладеним 15.08.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» 03.08.2006 року укладено кредитний договір № 49.28/199/С-Н-067, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 27 000 доларів США на купівлю нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 3222488200:06:003:0018, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 33/199/Н/3-06 від 03.08.2006 року, укладеному у забезпечення виконання кредитного договору. Крім того, між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» 15.08.2007 року укладений кредитний договір № 49.31/13/07-1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 60 000 доларів США на купівлю нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 32224846000:02:003:0011, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 49.12/13/1355/07 від 15.08.2007 року, укладеному у забезпечення виконання кредитного договору. Згодом, АТ «Дельта Банк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк», здійснив позасудовий спосіб захисту та зареєстрував право власності на вказані земельні ділянки, які виступили предметом іпотеки. Враховуючи, що кредитор задовольнив свої вимоги у позасудовий спосіб, позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договорами є припиненими. Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 23 січня 2019 року (а.с. 78). 14 січня 2019 р. від представника відповідача Ньорби О.М. до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого підстав для визнання зобов`язань за кредитними договорами припиненими немає, оскільки заборгованість позивача за цими договорами є більшою вартості предмету іпотеки, у зв`язку з чим кредитні правовідносини між сторонами не припиняються. 15 квітня 2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с. 113-115), відповідно до якої рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 від 03.08.2006 року у розмірі 444 999,27 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 49.31/13/07-1 від 15.08.2011 в розмірі 901 054,65 грн. а також витрати по сплаті судового збору 3 654 грн. У зв`язку з чим, нарахування процентів ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, пені, на що посилається відповідач як на підставу продовження кредитних правовідносин, є незаконними, оскільки відповідач втратив можливість нарахування та одержання процентів, комісійних, неустойки за кредитним договором, дія якого, була припинена, у зв`язку з тим, що кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. У відповіді на відзив також зазначено, що банк використав своє право на задоволення вимог за кредитним договором в позасудовому порядку, визнавши за собою право власнсоті на іпотечне майно. При цьому, метою визначення вартості предметів іпотеки, АТ «Дельта Банк» була проведена оцінка суб`єктом оціночної діяльності, відповідно до якої станом на 28.08.2018 року ринкова вартість земельної ділянки 0,25 га. кадастровий номер 32224846000:02:003:0011, що знаходиться зал адресою [ADDRESS] . становила 483 900 грн., а ринкова вартість земельної ділянки 0,15 га, кадастровий номер 322248820:06:003:0018, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . - 353,190 грн. Тому, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання відповідно до ч. 4 ст. 36 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними. Також вимоги позивача про стягнення з відповідача частини боргу, що не була, погашена в рахунок продажу предмета іпотеки, є недійсними. Положення ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя, викладена відповідно до Закону України № 2478-VШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року. Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону України цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення дію цього Закону. 11 червня 2019 року у справі проведено підготовче судове засідання та ухвалою суду судовий розгляд справи призначено на 29 серпня 2019 року (а.с. 121). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача Петренко Г.В. щодо їх задоволення заперечив. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Чинним ЦК України передбачені наступні підстави припинення зобов`язання: - виконання, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України); - передання відступного (ст. 600 ЦК України); - зарахування (ст. 601 ЦК України); - за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); - поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); - неможливість виконання (ст. 607 ЦК України); - смерть фізичної особи чи ліквідація юридичної особи (ст. ст. 608, 609 ЦК України). Судом встановлено, що 03.08.2006 року [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 49.28/199/С-Н-067, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 27 000 доларів США на купівлю нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 3222488200:06:003:0018, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 33/199/Н/3-06 від 03.08.2006 року, укладеному у забезпечення виконання кредитного договору (а.с. 40-62). Крім того, 15.08.2007 року [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» укладений кредитний договір № 49.31/13/07-1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 60 000 доларів США на купівлю нерухомості, а саме земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 32224846000:02:003:0011, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 49.12/13/1355/07 від 15.08.2007 року, укладеному у забезпечення виконання кредитного договору (а.с. 10-39). 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Вказана обставина визнається сторонами. Отже, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 49.31/13/07-1 та за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 та договорами забезпечення до них згідно зі ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора. Судом також встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 від 03.08.2006 року у розмірі 444 999,27 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 49.31/13/07-1 від 15.08.2011 в розмірі 901 054,65 грн. а також витрати по сплаті судового збору 3 654 грн. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такого висновку у постанові від 04.07.2018 року дійшла Велика Палата Верховного суду у справі № 310/11534/13-ц. Тому, суд погоджується з доводами позивача про відсутність підстав відповідачу здійснювати нарахування процентів та пені за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 від 03.08.2006 року за період з 04.12.2014 року та кредитним договором № 49.31/13/07-1 від 15.08.2011 за період 24.02.2015 року відповідно до рішень судів. Відповідно до п. 4.2 іпотечних договорів АТ «Дельта Банк» як іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно у випадку порушення позивачем умов кредитного договору. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. На підставі розділу 4 іпотечних договорів у зв`язку із невиконанням позивачем умов кредитних договорів та вимог АТ «Дельта Банк» від 30.03.2018 № 02.4.1/337/18 та № 02.4.1/338/18 (а.с. 67-68), 28.08.2018 АТ «Дельта Банк» набув право власності на майно, що було предметом іпотеки (а.с. 70-71). З метою визначення вартості предметів іпотеки АТ «Дельта Банк» була проведена їх оцінка суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до звіту № 09-18-М83 суб`єкта оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» станом на 28.08.2018 ринкова вартість земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки за іпотечним договором № 49.12/13/1355/07 від 15.08.2007, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором № 49.31/13/07-1, становила 483 900 грн., а ринкова вартість земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки за іпотечним договором № № 33/199/Н/3-06 від 03.08.2006, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06, становила 353 190 грн. (а.с. 89-90) Вартість майна, на яке АТ «Дельта Банк» набуло право власності в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, була зарахована як часткове погашення заборгованості позивача по відсоткам нарахованим відповідно до умов кредитних договорів. Станом на 08.01.2019 заборгованість позивача за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 становить 1 458 007,98 грн., а за кредитним договором № 49.31/13/07-1 - 3 294 926,56 грн. (а.с. 91-98). Станом на дату набуття права власності відповідачем на іпотечне майно - 28.08.2018 також існувала заборгованість позивача за цими кредитними договорами, лише в меншому розмірі, розрахунок яких відповідачем суду не надано. Проте з листів-вимог вбачається, що станом на 14.02.2018 року (до набуття права власності на іпотечне майно) заборгованість позивача за кредитним договором № 49.31/13/07-1 була у сумі 2 795 464,24 грн. (а.с. 67) та за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 - 1 376 906,16 грн., що також значно перевищує ринкову вартість предметів іпотеки земельних ділянок, за яким відповідач набув право власності. Враховуючи положення Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, а також того, що вартість предметів іпотеки не покриває стягнуту кредитну заборгованість за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 49.28/199/С-Н-06 від 03.08.2006 року у розмірі 444 999,27 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн.; за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором № 49.31/13/07-1 від 15.08.2011 в розмірі 901 054,65 грн. а також витрати по сплаті судового збору 3 654 грн., то суд дійшов висновку, що звернення стягнення на іпотечне майно боржника, не припинило обов`язку позивача перед АТ «Дельта Банк» щодо погашення основного боргу за кредитними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. За змістом ч. 4 ст. 591 ЦК України та ч. 7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми). Оскільки вартості набутих у власність АТ «Дельта Банк» предметів іпотеки не вистачило на погашення всієї заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням основних зобов`язань, кредитор в силу норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості. Тому, суд відхиляє доводи позивача щодо застосування судом ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, а тумо зобов`язання за кредитними договорами припинился. Зобов`язання за договорами кредиту не припинилися в силу його невиконання, а вартості набутого кредитором у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, тому кредитор за приписами ст. 591 ЦК України та ч. 7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 761/17280/16-ц. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц викладено наступний висновок: «Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed