Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У квітні 2015 року Публічне Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), який є правонаступником ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів - [PERSON], [PERSON], в якій просить стягнути з них на свою користь солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 36.795 (тридцять шість тисяч сімсот дев'яносто п'ять) гривень 64 копійки та судові витрати в розмірі 367,95 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11.06.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі-Позивач, Кредитор, Банк) та [PERSON] (далі-Відповідач-1) було укладено кредитний договір за № 28-569/08-ШД (далі-Кредитний договір). Предметом даного договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності кредиту в сумі 7.000,00 (сім тисячі сплатою 0,0001 відсотків річних, та сплатою щомісячної комісійної винагороди у розмірі 194,00грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та [PERSON] (далі-Відповідач-2) було укладено договір поруки за № 28-569/08-ШД-П від 11.06.2008 року. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачі платежі належним чином не виконували, у зв'язку з чим станом на 28.12.2014 року виникла заборгованість у загальній сумі 36.795 (тридцять шість тисяч сімсот дев'яносто п'ять) гривень 64 коп. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що 11.06.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Кредитор, Банк) та Відповідачем-1 було укладено кредитний договір № 28-569/08-ШД (далі кредитний договір) про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності кредиту в сумі 7.000,00 грн. зі сплатою зі сплатою 0,0001 відсотків річних, та сплатою щомісячної комісійної винагороди у розмірі 194,00 грн.(а.с.8-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором було укладено договір поруки № 28-569/08-ШД-П від 11.06.2008 року (а.с.20). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань станом на 28.12.2014 р. у відповідачів перед Банком виникла заборгованість у загальній сумі 36.795 (тридцять шість тисяч сімсот дев'яносто п'ять) гривень 64 коп. та включає в себе 4,221 грн, 06 копійок - прострочена заборгованість по відсоткам за кредитним договором за період з 11.06.2018 року по 23.01.2013 року; 3.675,00 - прострочена заборгованість по щомісячній комісії за кредитним договором за період з 11.06.2008 року по 31.12.2012 року; 28.899,00 - пеня по простроченій заборгованості за період з 28.12.2013 по 28.12.2014 року (а.с.27). Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з цим, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи, за позовною заявою Банку 05.11.2010 року Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 24.472 грн. 00 коп. Тобто, подачею вказаної заяви строк позовної давності було перервано і позовна давність почалась заново. Згідно до п.3.2 Кредитного договору усі кредитні ресурси позичальник має повернути в строк до 10.06.2011 року. Згідно п.7.3 Кредитного договору договір набирає чинності з часу підписання його Сторонами та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Проте, звернувся позивач із даним позовом 09.04.2015р., що вбачається із вхідному штампу суду (а.с.1), тобто після спливу трирічного строку, оскільки вказаний трирічний строк скінчився 10.06.2014 року. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, поважні причини пропущення позовної давності представником Банку не зазначено. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, у зв'язку із пропуском позовної давності у задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: dismissed