Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на їх спільну неповнолітню дитину. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем на її утриманні перебуває донька [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою доньку, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює та постійно їздить на заробітки до [PERSON], має мінливі, проте високі періодичні доходи, позивачка просила стягнути з нього аліменти у розмірі 2 000 грн. щомісяця до досягнення донькою повноліття. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представники відповідача пояснили, що відповідач частково визнає позовні вимоги, згоден сплачувати аліменти в розмірі 700 грн., мотивуючи тим, що він ніде офіційно не працює та не має постійного та сталого заробітку. Окрім того, відповідач надає матеріальну допомогу своїй доньці та намагається забезпечувати по мірі можливості усім необхідним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Домовленості про утримання спільної доньки сторони не досягли, вона проживає спільно з позивачкою, окремо від відповідача в с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області. Обовязок по утриманню неповнолітньої доньки сторін не може бути покладений виключно на одну матір. Відповідач є молодою здоровою особою 32 років, однак не працює і при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває; непрацездатних батьків або інших дітей на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні своєї доньки; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. На думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (дітям віком від 6 до 18 років - 1689 грн.); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за травень 2016 року вона становила 4871 грн.); враховуючи ту обставину, що відповідач додатково допомагає своїй доньці, що не заперечувалось позивачкою в судовому засіданні, позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні представниками відповідача не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити дитині шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 700 грн. щомісячно. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки в розмірі 850 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам доньки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свою доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial