Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач, [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON], в якому просить суд: визнати договір, укладений у простій письмовій формі між ним та відповідачем купівлі-продажу квартири [ADDRESS] дійсним, визнати за ним право приватної особистої власності на квартиру [ADDRESS], загальна площа квартири: 49,9 м. кв., житлова площа квартири: 30,1 м. кв., визнати недійсним іпотечний договір ВКС 807121-24 від 26.12.2007 року квартири [ADDRESS] укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], припинити у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна данні про заборону на нерухоме майно №6322330, яка зареєстрована 26.12.2007 року на підставі іпотечного договору ВКС 807121-24 від 26.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON], припинити у Державному реєстрі іпотек: іпотеку № 6334988 накладену 27.12.2007 року на підставі іпотечного договору ВКС 807121-24 від 26.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON], скасувати арешт нерухомого майна накладений 06.08.2013 року, номер запису про обтяження 2020920 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №38783471 виданий 10.07.2013 року державним виконавцем Звєрєвою Ю.А. Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, треті особи Відкрите акціонерне товариство [PERSON] «Надра», приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що 20 грудня 2007 року між ним та [PERSON], [PERSON] в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За умовами укладеного договору купівлі-продажу продавці зобовязались не пізніше 30 вересня 2008 року передати у власність Позивача квартиру [ADDRESS], Договір був укладений у простій письмовій формі і підписаний сторонами. Така домовленість між сторонами була зумовлена тим, що позивач виїздив на навчання за кордон і у нього не було часу для нотаріального оформлення договору на своє імя. Позивач передав а Відповідачі отримали грошові кошти у сумі 200.000 грн., про що була написана розписка. 26.12.2007 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, оформила спірну квартиру на себе; співвласником також виступав і [PERSON] як її чоловік. У червні 2008 року позивач повернувся до Дніпродзержинська і звернувся до відповідачів з проханням виконати домовленість і переоформити спірну квартиру на позивача. [PERSON] та [PERSON] погодилися, однак заявили, що зараз вони цього зробити не можуть так як у квартирі тимчасово прописали свого неповнолітнього сина і шукають житло куди б вони змогли його прописати. Позивач погодився чекати, забрав оригінали документів на квартиру, і виїхав у Польщу. Весь цей час позивач та відповідачі підтримували зв'язок між собою через Інтернет. Приблизно у грудні 2014 року вони перестали виходити на зв'язок, після чого позивач провернувся до України з метою врегулювання питання переоформлення спірної квартири. У Дніпродзержинську позивач знайшов [PERSON] який повідомив, що [PERSON] померла і він не може переоформити на позивача спірну квартиру так як необхідно вступити у спадщину після померлої. Однак цього здійснити виявилось неможливим так як квартира була передана покійною [PERSON] у іпотеку ВАТ КБ «Надра». Позивач вважає, що йому фактично належить спірна квартира так як він її придбав, однак не встиг оформити право власності на неї через смерть співвласниці цієї квартири. Позивач та [PERSON]В не надавали згоди на укладення іпотечного договору а тому такий договір є недійсним, тому просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача при заочному розгляді справи та без застосування технічних засобів. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи за відсутності позивача та третіх осіб та без застосування технічних засобів. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві та третім особам на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки третіх осіб неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень третіми особами відсутня. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі досліджених письмових доказів по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази та матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Судом встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 1995 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. З матеріалів справи вбачається, що 27.05.1996 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Як встановлено в судовому засіданні, 20 грудня 2007 року між позивачем, [PERSON] з однієї сторони, відповідачем, [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Як вбачається з договору купівлі-продажу, продавці зобовязались не пізніше 30 вересня 2008 року передати у власність Позивача квартиру [ADDRESS]; а Позивач оплатив вартість квартири у сумі 200.000 грн. Судом встановлено, що Договір був укладений у простій письмовій формі і підписаний сторонами, така домовленість між сторонами була зумовлена тим, що позивач виїздив на навчання за кордон і у нього не було часу для нотаріального оформлення договору з продавцями, оскільки продавцям, на час продажу ця квартира юридично не належала, однак вони взяли на себе зобовязання оформити всі необхідні документи на себе, а потім укласти нотаріальний договір з позивачем. Як вбачається з розписки написаною власноруч відповідачем, позивач [PERSON] передав, а [PERSON] та відповідач [PERSON] отримали грошові кошти у сумі 200.000 (двісті тисяч грн.), що підтверджується написаною розпискою. В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2007 року [PERSON], за рахунок грошових коштів, отриманих від позивача, на підставі договору купівлі-продажу квартири, набула право власності на квартиру [ADDRESS], право власності на нерухоме майно було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», таким чином, вищезазначена квартира, з часу її придбання, перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і вони мали всі юридичні підстави для розпорядження своєю власністю. Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму. Як зазначено в статті 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 204 ЦК України «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Як зазначено в статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним., в такому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 321 ЦК України передбачено, що: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України визначила, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої сторони дійсно був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу спірної квартири, позивач передав грошові кошти у сумі 200000 (двісті тисяч) грн.. а [PERSON] та [PERSON] ці грошові кошти отримали та взяли на себе зобовязання продати спірну квартиру позивачу після оформлення квартири на своє імя. Письмовими доказами які підтверджують домовленість сторін щодо настання правових наслідків укладеного правочину є укладений у простій письмовій формі договір купівлі продажу квартири, підписаний сторонами, наявність у Позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які були передані йому [PERSON] Крім того, 26.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2007/986-К/1842-ПР, що підтверджується відповідним кредитним договором. В рахунок забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором було укладено іпотечний договір від 26.12.2007 року серія ВКС 807121-24, квартири [ADDRESS]. Згідно умов іпотечного договору не вбачається надання згоди на його укладення іншим співвласником [PERSON]. Згідно зі ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ст. 578 ЦК України, майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ст. 577 ЦК України договір застави нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки на час укладення іпотечного договору, квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності подружжя: [PERSON] та [PERSON], в матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON], як співвласник, надавав письмову згоду на укладення іпотечного договору ВКС 807121-24 від 26.12.2007 року, для передання належної їм на праві спільної сумісної власності квартири в іпотеку ВАТ КБ «Надра», то суд приходить висновку, що дії [PERSON] з укладення оскаржуваного іпотечного договору, слід вважати такими, що вчинені з перевищенням необхідних повноважень, а отже вимога щодо визнання іпотечного договору недійсним підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2015 року [PERSON] - померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ №536548. Судом встановлено, що після смерті дружини, відповідач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не зміг цього зробити, оскільки на спадкове майно накладено заборону на відчуження, що повязано з наявністю іпотечного договору серія ВКС 807121-24 від 26.12.2007 року, а тому і не зміг виконати умови попереднього договору купівлі-продажу спірної квартири. Таким чином, єдиним можливим засобом захисту майнових прав позивача є судовий захист. Захист прав позивача полягає у визнанні за ним права приватної власності на квартиру, за яку він повністю розрахувався з її власниками, а також звільнення будь яких заборон та обтяжень з цієї квартири як таких, що були накладені незаконно. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Стосовно накладеного державним виконавцем Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, арешту на спірну квартиру у звязку з наявністю рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить висновку, що наявність такого арешту є безпідставним, оскільки [PERSON] як співвласника квартири при укладення іпотечного договору ВКС 807121-24 від 26.12.2007 року не отримала згоду співвласника, відповідача по справі, на укладення цього договору та передання спірної квартири в іпотеку, а тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved