Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просила: - визнати, що житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з: «А» житлового будинку, загальною площею 90,70 м2, в тому числі житловою площею 44,70 м2 та «№1-2» огорожі є спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , та частки в зазначеному майні складають по Ѕ кожному; - визнати за нею, [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані по [ADDRESS] та складаються з: «А» житлового будинку, загальною площею 90,70 м2, в тому числі житловою площею 44,70 м2 та «№1-2» огорожі; - витребувати у приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу А.Й. Іванової належним чином завірену копію спадкової справи №58/2019 заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.10.2019 року для розгляду справи призначено головуючого суддю Ільяшук А.В. Ухвалою суду від 29.10.2019 року за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову, а саме: заборонено приватному нотаріусу Роздільнянського районного нотаріального округу А.Й. Івановій вчиняти дії щодо виготовлення та видачі правовстановлюючих документів по праву спадкування на житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які оформлені на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] . 05.11.2019 року та 28.11.2019 року на запит суду в порядку ч.5 ст.187 ЦПК України надійшли відомості з органу реєстрації місця проживання про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та пояснила суду, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] з 1988 року по 15.11.2018 року, який було розірвано за рішенням суду. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] за кошти сімейного бюджету, побудували житловий будинок в [ADDRESS] , на земельній ділянці, яка у період шлюбу була виділена її чоловікові виконкомом Роздільнянської міської ради. 22.10.2003 року будинок було прийнято у експлуатацію та оформлено на [PERSON] .. Після розірвання шлюбу спору між нею та її колишнім чоловіком з приводу права власності на будинок, не виникало, з вимогами про поділ майна до суду не звертались, оскільки її колишній чоловік до моменту своєї смерті спілкувався з нею та не заперечував її право на вказане нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, на яку вона претендувати не може, як колишня дружина, і на даний час спадкоємці по закону [PERSON] , [INFO] , мати спадкодавця, та [PERSON] , [INFO] , донька спадкодавця, заперечують її право на Ѕ частину вказаного житлового будинку та чинять їй перешкоди у використанні нерухомого майна за цільовим призначенням, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача адвоката Магера Р.Ю., який діяв на підставі ордеру серії ОД №542823 від 13.01.2020 року та договору про надання правничої допомоги від 13.01.2020 року (а.с.99-100) позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, надала заяву про визнання позову у повному обсязі, зазначила, що нерухоме майно нажито її батьками у період шлюбу, проти задоволення позову не заперечувала, просила проводити судові засідання без її участі (а.с.94). Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про час, дату і місце розгляду справи, не подала відзив та заперечення на позов. Заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши спадкову справу, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1988 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.29). В період перебування у шлюбі з позивачем, [PERSON] відповідно до рішення виконкому Роздільнянської міської ради №40 від 17.05.1990 року виділено земельну ділянку площею 400 м2 по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку (а.с.11). Після отримання земельної ділянки подружжям: [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі за спільні грошові кошти побудовано житловий будинок та господарчі споруди, що складаються з: «А» житлового будинку, загальною площею 90,70 м2, в тому числі житловою площею 44,70 м2 та «№1-2» огорожі, як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 20.10.2003 року (а.с.12-15). 22.10.2003 року будинок було прийнято в експлуатацію, що підтверджується Актом погодження зі всіма відповідними службами (а.с.16-17). На даний час житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0421 га, яка належить Роздільнянській міській раді Одеської області та до цього часу не приватизована, що підтверджується Довідкою виконкому Роздільнянської міської ради №3906 від 06.08.2019 року (а.с.25). 15.11.2018 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області (справа №511/1878/18), яке набрало законної сили 15.01.2019 року (а.с.30-31). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] у віці 62 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 05.03.2019 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису №174 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, увійшов, зокрема, житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS] , та на який претендують спадкоємці першої черги за законом, відповідачі у справі. Згідно матеріалів спадкової справи №58/2019, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копію якої надано приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу в Одеській області (а.с.49-91), спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті спадкодавця прийняли відповідачі по справі - [PERSON] , [INFO] , донька спадкодавця, та [PERSON] , [INFO] , мати спадкодавця, подавши до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини від 05.07.2019 року та 08.08.2019 року відповідно. Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось. Згідно довідки №1792 від 25.07.2019 року, виданої виконкомом Роздільнянської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , проживав та був зареєстрований [PERSON] станом на день його смерті [INFO] , разом з померлим на день смерті [INFO] були зареєстровані: [PERSON] , 1937 року народження, [PERSON] , 1958 року народження (а.с.55). 05.07.2019 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на Ѕ (одну другу) частку у спільному нерухомому майні подружжя, вказаному вище (а.с.60). Згідно листа № 252/02-14 приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу А.Й. Іванової від 05.07.2019 року повідомлено позивачу, щоб виділити своє право власності на Ѕ частку майна, придбаного в період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , шлюб розірваний 15 листопада 2018 року, необхідно звернутися до суду (а.с.34). Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час побудови нерухомого майна (виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК України). Це правило поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01 січня 2004 pоку, тобто до дня набрання чинності СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Відповідно до п. 19 вказаної вище Постанови, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Спірне майно, а саме житловий будинок та господарчі споруди по [ADDRESS] побудований до 1992 року та зданий у експлуатацію 2003 року, тобто під час шлюбу. Тобто, майно, придбане позивачкою та [PERSON] до моменту розірвання шлюбу у визначений законом спосіб (15 листопада 2018 року), є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач зазначила, що між нею та [PERSON] не укладались договори щодо нерухомого майна, та будь-яким чином вони між собою не домовлялись щодо віднесення спірного нерухомого майна до особистого майна [PERSON] , спору між ними з приводу права власності на будинок не було, частки у будинку не визначались, шлюбного договору не укладали. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, яка діяла на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] : майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України: дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частка визнаються рівними. Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України: у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1-2, ст. 71 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Відповідачами не було доведено, що спірний житловий будинок був побудований виключно на особисті кошти [PERSON] , а тому спірний житловий будинок за загальним правилом ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.60 СК України є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і їх частки у спільному майні є рівними. З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №248/08-19), виготовленого 20.08.2019 року за заявою [PERSON] вбачається, що на земельній ділянці, площею 421 м2, розташований житловий будинок літ «А», загальною площею 90,70 м2, в тому числі житловою площею 44,70 м2, №1-2 - огорожа, ворота. Житловий будинок споруджено у 1990 році (а.с.18-22). Вартість вказаного житлового будинку станом на 03.09.2019 року складає 194782 гривні, як вбачається зі Звіту щодо визначення ринкової вартості нерухомого майна (а.с.23-24). Згідно положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року №449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них в експлуатацію при оформленні права власності. З наведеного вбачається, що не потребує введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №382/5773 (зі змінами та доповненнями №2 (0-113-13) від 08.01.2013 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який побудований у 1990 році, не належить до самочинного будівництва. З наведеного суд вважає, що достеменно встановлено, що будинок по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки в якому не визначались, а відтак є підстави вважати, що [PERSON] в силу закону належить 1/2 частина вказаного будинку. Тому заявлені вимоги [PERSON] суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір сплачено позивачем при подачі позову у повному обсязі, на стягненні судових витрат з відповідачів позивач не наполягає. На підставі викладеного та відповідно до статей 11, 22, 28, 29 КзПШ України, статей 57,60,61,62,65,68,69,70,72, 106, 107, 109, 110, 114, 115, СК України, статей 261, 316, 317, 319, 321, 368, 370, 383, 391, 392 ЦК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: approved