Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з листопада 2014 року, від якого 11 лютого 2016 року народилась дитина син [PERSON]. В теперішній час вона з сином не проживає з відповідачем. Відповідач постійно працює в Державному підприємстві «Шахта «Покровська», має заробітну плату, отримує пенсію по інвалідності і має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання, але ніякої матеріальної допомоги не надає, у звязку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на свої утримання в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року позов [PERSON] задоволений: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з 01 квітня 2016 року і до досягнення [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 11 лютого 2019 року, стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні її позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; судом не було взято до уваги, що згідно діючого законодавства, а саме ч.4 ст.84 СК України, обовязковою умовою для отримання аліментів на утримання дружини є проживання з дружиною дитини та можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу; суд першої інстанції не робить жодного посилання на будь-які докази того, що він має якісь доходи, з яких можливо було б стягувати аліменти на утримання позивачки та такі докази судом не досліджувались; крім того, суд не звернув уваги на посилання позивачки в позові на те, що він є інвалідом; просив врахувати, що за висновком МСЕК він є інвалідом 2 групи з дитинства та інвалідність встановлена безстроково, трудова діяльність йому протипоказана; він перебуває на «Д» обліку з діагнозом органічний розлад особистості та потребує постійного лікування і прийому підтримуючих ліків, на що у нього витрачається велика кількість грошових коштів; розмір його соціальної пенсії складає 1150 грн., який дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність і менший ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, який становить 1450 грн.; у звязку з тим, що йому не вистачає отримуваної ним соціальної пенсії на його проживання, він вимушений був влаштуватися на роботу, а з його діагнозом у нього вийшло влаштуватися лише на роботу із заробітною платою 1715,07 грн.; але з цих грошових коштів йому необхідно оплатити комунальні платежі, придбати щомісячно ліки на лікування та підтримування стану здоровя, придбати собі продукти харчування та хоч якусь одежу; позивачка чомусь не зазначила і суд не врахував, що крім аліментів на своє утримання вона зверталась до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини, які були задоволені і з нього стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу і таким чином за усіма судовими рішеннями з нього стягуються аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 49,6 %, а з урахуванням аліментів, стягнутих оскаржуваним рішенням загальний розмір відрахувань буде складати 66,2%, тобто його ставлять у вимушені неблагоприємні умови та важке матеріальне становище, які тягнуть за собою негативні наслідки для його здоровя, а можливо навіть і життя. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивачка в судове засідання апеляційного суду не зявилась. В заяві від 16 січня 2016 року просила розглянути справу у її відсутності, надавши заперечення на апеляційну скаргу. Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, оскільки не працює та здійснює догляд за сином [PERSON], який народився 11 лютого 2016 року. Проте з такими висновками повністю погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2014 року, від якого мається син [PERSON], [INFO]. Отже на момент звернення з даним позовом до суду позивачка має дитину віком до трьох років. На даний час сторони разом не проживають, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач не надає їй матеріальної допомоги на її утримання. Суд першої інстанції задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] виходив з положень ч.ч. 1,2 ст. 75 СК України, відповідно до якої дружина, чоловік повинні матеріально утримувати один одного, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, а також положень ч.2 ст. 84 СК України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років та пославшись на те, що відповідач вже має двох неповнолітніх дітей, на утримання яких сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, а тому може виплачувати позивачці аліменти на її утримання в заявленому розмірі. Проте, врахувавши зазначений критерій, при визначені розміру аліментів суд не дослідив матеріальне становище відповідача [PERSON] Відповідно до вимог ч.4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції не врахував, що згідно висновку МСЕК від 14 лютого 2007 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності з дитинства безстроково; при цьому трудова діяльність протипоказана. Згідно довідки Красноармійського УПФУ Донецької області розмір соціальної пенсії [PERSON] з травня 2016 року складає 1150 грн., згідно довідки ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» [PERSON] працює на посаді брошурувальника і його заробітна плата складає 1715.07 грн. Із зазначених доходів вираховуються аліменти за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.01.2015 року на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини. Крім того, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року з [PERSON] стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини доходів. В запереченнях проти доводів апеляційної скарги, [PERSON] просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що [PERSON], наполягаючи на тому, що значні суми він витрачає на ліки, не надав жодного документу про придбання ліків та медичну або реабілітаційну карту, вважаючи, що діагноз, який встановлений [PERSON], відноситься до психічних захворювань, при яких медичні препарати та ліки надаються хворому безкоштовно. Крім того, [PERSON] в запереченнях посилається на те, що [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються як на користь [PERSON] на утримання дітей, так і на її користь; при цьому [PERSON] вважає, що в цьому позові [PERSON] визнає правильним стягнення з нього аліментів на її утримання, але не згоден з загальним розміром аліментів, який перевищує 50% всіх його доходів. Так, з доданої до заперечень копії позовної заяви, датованої 16 січня 2017 року, вбачається, що [PERSON] в позовній заяві просить зменшити розмір аліментів, в тому числі і стягнутих оскаржуваним рішенням на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, що на думку апеляційного суду свідчить про погодження [PERSON] сплачувати аліменти на утримання [PERSON], а оскарження рішення по даній справі є фактично непогодженням з розміром аліментів. З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити апеляційну скаргу частково, рішення суду першої інстанції змінити. З урахуванням всіх обставин апеляційний суд вважає за можливе стягнути кошти на утримання позивачки в розмірі 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Outcome: partial