overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказував, що шлюб існує формально. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, була повідомлена про місце, час проведення судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надала, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №218513 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Васильєвою) [PERSON], [INFO], 19.10.2013 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послалась на те, що 11.10.2008 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого між ними часто виникають сварки, свідками яких є діти. Вказує, що почуття любові та поваги до відповідача втрачено, протягом року проживають окремо. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 5, 6). Сімейне життя в сторін не склалося, проживають окремо, позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послалась на те, що 17.07.1999 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, протягом тривалого часу проживають окремо, оскільки відповідач проживає у іншій сім'ї. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, проживають окремо, відповідач проживає у іншій сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказувала, що [INFO] помер її дядько [PERSON], який залишив на неї заповіт. Разом з цим, в передбачений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, оскільки була єдиною спадкоємницею по заповіту, доглядала за дядьком та поховала його за власні кошти, тому вважала що фактично прийняла спадщину. Таку ж інформацію отримала в сільській раді. Посилаючись на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], позивач просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. У судове засідання позивач не з'явилась, повідомивши письмово про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав до суду лист з проханням розглядати справи без представника сільської ради. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Трушківської сільської ради від 12.07.2010 року, актовий запис № 23. Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Трушківської сільської ради 08.10.2007 року за реєстром № 63, [PERSON] все своє майно заповів племінниці [PERSON]. 03.12.2011 року позивачем було змінено прізвище [PERSON] на [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], актовий запис1878. Постановою нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 02.04.2015 року № 945/02-31 відмовлено [PERSON] в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO], та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадщину у встановлений строк спадкоємиця не прийняла. Крім того, в постанові нотаріуса зазначено, що спадкова справа щодо майна померлого не відкривалась, на день смерті ніхто не був зареєстрованим та не проживав разом з померлим. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання нею у встановленом законом порядку заяви про прийняття спадщини, тому заявлена позовна вимога підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась 18.08.2014 року після смерті її матері [PERSON]. Вказувала, що її матір склала на неї заповіт, але в передбачений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, оскільки остання є людиною похилого віку та тривалий час хворіла. Крім того, вона постійно проживає у маєтку її матері, доглядає за господарством та сплачує комунальні рахунки, тому вважала що прийняла спадщину. Посилаючись на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], позивач просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини терміном у два місяці. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, останній подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 18 серпня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від 20.08.2014 року (а.с. 4), виданого виконавчим комітетом Трушківської сільської ради, актовий запис № 23. Відповідно до заповіту, посвідченого 12.07.2013 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 2-1238, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], [INFO] Постановою нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 01.04.2015 року № 941/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої 18.08.2014 року [PERSON], у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с. 5). Крім того, в постанові нотаріуса зазначено, що спадкова справа щодо майна померлої не відкривалась, інформація про інших спадкоємців відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання нею у встановленому законом порядку заяви про прийняття спадщини, тому заявлений позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась [INFO] після смерті її матері [PERSON]. Вказувала, що у грудні 2012 року мати подарувала їй квартиру, однак, після смерті матері позивач виявила державний акт від 09.11.2001 року на право приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0344 га., що розташована на території Пилипчанської сільської ради. Посилаючись на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті матері через пропуск встановленого законом строку, позивач просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини терміном на три місяці. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність представника сільської ради. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від 25.03.2014 року (а.с. 4), виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 485. [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що після смерті матері позивач звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою № 212/02-31 від 30.04.2015 року приватного нотаріуса Дерун А.А. відмовлено [PERSON] у відкритті спадкової справи та у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої [INFO] [PERSON], у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 17). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання нею у встановленому законом порядку заяви про прийняття спадщини, тому заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Вказувала, що має від відповідача сина [PERSON], 2014 р.н., який проживає з разом з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на відсутність регулярної матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсягу. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони у справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження, актовий запис № 948. Згідно довідки КП ЖЕК № 6 від 03.06.2015 року № 803, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на утриманні [PERSON] При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2006 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та перебуває на утриманні [PERSON] Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила його задовольнити у повному обсягу. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2006 року (а.с. 2), від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження (а.с. 3), актовий запис № 1489. Згідно довідки ОСББ «Дружба» [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері (а.с. 4). При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоровя платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). В судовому засіданні відповідач погодився сплачувати щомісячно аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.01.2000 по 21.10.2014 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], 2000 р.н., яка перебуває на утриманні позивача. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони у справі від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області (а.с. 3), актовий запис № 378. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). В поданій до суду заяві відповідач визнав позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved