overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 2715,45 грн. заборгованості за кредитним договором № 008-26513-300511 від 30.05.2011 р., посилаючись на те, що відповідачу [PERSON], згідно вказаного договору було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні та надана платіжна картка, а також ПІН -код до картки. Відповідач станом на 16.01.2014 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 2715,45 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та згоду на заочний розгляд справи, зазначивши про це в тексті позову. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 82 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Це є підставою для постановлення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 30.05.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір № 008-26513-300511, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні та надав платіжну картку, а також ПІН -код. (а.с. 5-7) Порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526 ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON], має заборгованість перед позивачем на суму 2715,45 грн., яка складається з: - 1592,29 грн. - тіла кредиту; - 356,39 грн. прострочене тіло кредиту; - 766,77 грн. заборгованості за комісіями. Відповідно до ст.ст. 525,526,530,629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 1049,1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явлені позову 243, 60 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 12907,81грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у січні 2008р. за договором банк надав відповідачу 3000грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки під 24,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 19.01.2008р. позивач надав відповідачу у кредит грошові кошти у розмірі 3000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування 24% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 16.03.2014р. становить: за кредитом - 2083,58грн, за відсотками - 7605,22грн, за комісією - 5040,00грн. Наказом Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.01.2009р. з відповідача стягнуто 2911,84грн. заборгованості по кредитному договору. Отже, сума заборгованості склала - 11816,96грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500,00грн, штраф (процентна складова) - 590,85грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 22857,55грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у вересні 2008р. за договором банк надав відповідачу 3000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 24,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної у справі копії заяви відповідача №б/н від 26.09.2008р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 3000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 24,00% річних, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 20.03.2014р. становить: за кредитом - 3000грн, за відсотками - 11257,90грн, за комісією - 7035,00грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500,00грн, штраф (процентна складова) - 1064,65грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням наступних уточнень, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON],[INFO], (онуки позивача) та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої у розмірі 1/4 частки доходів щомісяця, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки, дитина знаходиться на утриманні та вихованні позивача. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; прокурор та представник органу опіки - вважали позовні вимоги такими, що відповідають інтересам дитини. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, до суду не з'явилася вдруге; у нотаріально засвідченій заяві підтвердила, що тривалий час про дочку не піклується, в утриманні та вихованні дитини участі не приймає та не бажає. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] та одинокою матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] народження. З 2006р. дитина проживає разом з бабою [PERSON], матір утриманням та вихованням дочки не займається, її долею не цікавиться. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, довідкою з місця проживання, особистою заявою відповідача, висновком органу опіки та піклування та показанням свідка [PERSON] Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані займатися вихованням своєї дитини, піклуватися про її здоров'я, фізичний і духовний розвиток, здобуття дитиною певної освіти, готувати її до самостійного життя. В разі ухилення від цього обов'язку батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, що передбачено ст.164ч.1п.2 СК України. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. Отже, встановлені судом фактичні обставини та наведені правові норми дають підстави вважати, що відповідач, яка протягом тривалого часу не займається вихованням та матеріальним утриманням неповнолітньої дитини та не проявляє до неї батьківської уваги і турботи, свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню дитини, ухиляється від їх виконання, а тому може бути позбавлена батьківських прав. Також, слід задовольнити вимоги позивача про стягнення аліментів, оскільки згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати. Також, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за задоволені вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/6 частини всіх його доходів на своє утримання, посилаючись на те, що з нею проживає їхній син - [PERSON], [INFO], а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Позивач надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач надав заяву про розгляд справи в його відсутність та про визнання позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка, до досягнення дитиною 3-х років, якщо дитина проживає з нею. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дітей, які мешкають з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 5, 6). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала до суду заяву про згоду на заочний розгляд справи та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином, про причину неявки не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 6,7)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 3,5). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 12.08.2000 р. уклала шлюб із відповідачем, від якого мають дитину 2008 р.н., на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено (проживають у різних кімнатах), та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Майнових спорів між ними не має. У судове засідання позивач не з'явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, додала, що спільне господарство не ведеться з 2013 р та не підтримуються сімейні стосунки. Відповідач у судове засідання разу не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 12.08.2000 року у Жовтневому відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 306, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 4). З жовтня 2013 року подружжя спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище позивачу після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 26.06.2010 р. уклала шлюб із відповідачем, від якого мають дитину 2012 р.н. Подружнє життя з відповідачем не склалося, фактично шлюбні відносини припинені з квітня 2013 р., спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду родини є відмінність характерів, розбіжність поглядів на життєві ситуації, що породжувало в період сімейного життя конфлікти і сварки. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, примирення між ними неможливо. Спори з приводу спільного майна відсутні. У судове засідання позивач не з'явилася, надала нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, матеріали справи містять нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 26.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 362, що підтверджується наявним у матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). З квітня 2013 року подружжя спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально, доказів іншого суду не надано. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним, подружжя мешкає окремо, за різними адресами. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище позивачу після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У квітні 2014 р. позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, у якій зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину. Мешкають окремо. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково: не заперечував проти стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу. Просив слухати справу в його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом РАЦС Новогродівського МУЮ Донецької області 15.10.2007 р., батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Дитина мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно свідоцтва серії [NUMBER], виданого 13.03.2013 р. Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Новогродівського МУЮ Донецької області, відповідач також має дитину - [PERSON], [INFO]. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і в ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості щодо способу її утримання не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством обов'язки з її утримання, чим порушує право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. При вирішенні питань щодо судових витрат суд керується нормами ст.79, 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial