Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2009 року між банком та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит який у подальшому збільшився до 15 000 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві [PERSON] підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Крім того, 27 листопада 2009 року [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», якою визначені строки погашення кредиту - 25 число місяця, що слідує за звітним, розмір відсотків за користування кредитом, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 22 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 15 994 грн 94 коп., з яких: 12 310 грн 68 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 12 310 грн 68 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 684 грн 26 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2019 року у розмірі 15 994 грн 94 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. У передбачений частиною сьомою статті 279 ЦПК України строк, сторони не звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. [PERSON] до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлялася про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судове повідомлення. У відповідності до статті 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно статті 280 ЦПК України. Відповідно до пункту 2 прохальної частини позовної заяви, у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із частиною п`ятою статті 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 27 листопада 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого останній отримав кредит який у подальшому було збільшено до 15 000 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 27 листопада 2009 року [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої застосовується ставка 2,5 % на місяць, тобто 30% річних за користування кредитними коштами, передбачено пеню та штраф за невиконання зобов`язань за договором. . До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: www.privatbank.ua/terms. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, визначені цим розділом Умов та Правил, та розділом Умов та Правил про надання відповідної послуги, до якого Клієнт приєднався шляхом підписання Заяви про приєднання. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Станом на 22 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 15 994 грн 94 коп., з яких: 12 310 грн 68 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 12 310 грн 68 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 684 грн 26 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови таких договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив також стягнути заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, пеню і комісію. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, комісії, фу, посилався на умови та правила надання банківських послуг, а також довідку про умови кредитування. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з 01 вересня 2014 року банк почав застосовувати підвищену процентну ставку 34,8 % річних за користування кредитними коштами, а з 01 квітня 2015 року - 43,2 % річних. Підвищення процентної ставки відбувалося відповідно до умов та правил надання банківських послуг, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про відкриття рахунку та приєднання до умов і правил надання банківських послуг. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг такі умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19. Відповідно до частини першої - третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості станом на 22 вересня 2020 року такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 493,56 грн. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. На підставі статей 11, 526, 530, 612, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial