Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 18 квітня 2017 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у Кальміуському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №61. Від шлюбу дітей не мають. Вказала, що у теперішній час подружні стосунки між нею та чоловіком припинені, сторони спільне господарство не ведуть. Вважала, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просила її шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб із відповідачем, після розірвання шлюбу просить змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 18 квітня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Кальміуському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №61, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.04.2017 року. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу- одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім`єю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved