Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 20 січня 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Термез Сурхандар'їнської області Республіки Узбекистан, актовий запис № 17. В обґрунтування позову зазначала, що з 20 січня 2000 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб із відповідачем виявився невдалим, їхня сім'я розпалася, причиною чого стала наркотична та алкогольна залежність відповідача. На підставі цього між ними часто виникали сварки і непорозуміння, свідками яких нерідко була їхня дочка. У 2012 році [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту за ч. 1 ст. 309 КК України. Подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Більше року відповідач залишив сім'ю та переїхав проживати в іншу область. З того часу вони проживають окремо, між собою не спілкуються. Після розірвання шлюбу дочка залишиться проживати з нею. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, дала аналогічні пояснення, просила позовні вимоги задовольнити.Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 20 січня 2000 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Термез Сурхандар'їнської області Республіки Узбекистан, актовий запис № 17. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що більше року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. За змістом ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони більше року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., який підлягає стягненню на її користь з відповідача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved