Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивачка просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0359 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Жовтневого району [ADDRESS] Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення, що відповідає положенням ст.214 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2001 року між Позивачкою [PERSON] (в подальшому прізвище позивачки було змінено на [PERSON] (Свідоцтво про зміну імені зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 21 березня 2014 року, Серія [NUMBER])) та [PERSON] (батько - Відповідача -І) було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,0359 га з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бойченко Т.М. (зареєстровано в реєстрі за № 3808). Також судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2001 року за реєстровим номером 1032, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., та державного акту на право приватної власності від 29.05.2001 року серія [NUMBER] належала земельна ділянка, загальною площею 0,0359 га, що розташована по [ADDRESS], та про що у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис за № 035540. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В [INFO] [PERSON] помер, так і не встигнувши переоформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку на ім'я Позивача [PERSON] Зобов'язання щодо переоформлення документів взяв на себе Відповідач -ІІ [PERSON], з яким [PERSON] (батько - Відповідача - І) уклав попередню усну угоду. В судовому засіданні Позивач пояснила, що [PERSON] (батько - Відповідача - І) помер та не встиг здійснити дії щодо переоформлення права власності на земельну ділянку на [PERSON] , а Відповідач - ІІ [PERSON], у свою чергу, незважаючи на домовленість, уникає зустрічі з Позивачем. На теперішній час Позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS], на підставі дублікату договору дарування від 31 березня 2015 року, зареєстровано в реєстрі № 674, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. Згідно ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved