Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ «Діамантбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 15 серпня 2007 року [PERSON] згідно кредитного договору №007М отримав кредит у розмірі 70000 грн. зі сплатою 24,0% річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5% від суми кредиту, що становить 350 грн., та зобов'язався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами у розмірі 4050,98 грн. Кінцевий строк погашення кредиту 14 серпня 2009 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. 08 липня 2009 року Амур-Нижньодніпровським судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ №2н-592/09, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 31850,46 грн. Оскільки станом на 08 квітня 2015 року рішення суду відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами за період з 09 липня 2009 року (наступний день після дня ухвалення рішення) по 08 квітня 2015 року в сумі 31577,24 грн., а також комісію в сумі 350,00грн., пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування кредитними коштами у сумі 16427,01 грн., а всього 48357,25 грн., які позивач просив стягнути з відповідача разом з судовими витратами (а.с.2-5). Рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 21 липня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Діамантбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32756 грн.80 коп., судові витрати 327 грн.57 коп., а всього 33084 гривні 37 коп.(а.с.80-84). В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.86-90). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідно до умов кредитного договору він діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним (а.с. 8). Таким чином, проценти за кредитним договором та комісією нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань. Однак, у зв'язку із поданням відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, стягненню підлягають відсотки, нараховані після 05 квітня 2012 року у сумі 16617,03 грн. та пеня за період з 21 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року у сумі 16139,77 грн. Однак, вказані висновки зроблені судом з порушенням норм матеріального та процесуального права Судом 1 інстанції встановлено, що згідно кредитного договору № 007М, укладеного 15 серпня 2007 року між Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», та [PERSON], банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 70 000грн., які позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку, а також сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (а.с. 6-9). За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 24,0% річних, а також щомісячна комісія у розмірі 0,5% від суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь якому випадку не пізніше 14 серпня 2009 року (п.п. 1.1). Судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 2н-592/09 від 08 липня 2009 року (а.с. 21), який набрав законної сили 25 листопада 2009 року, з [PERSON] на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31850,46 грн. (а.с.21) Із розрахунку заборгованості, складеного банком, вбачається, що за період з 09 липня 2009 року по 08 квітня 2015 року нараховані відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 31577,24 грн., а також комісія в розмірі 350 грн., з часу ухвалення судового наказу до звернення позивача до суду заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23014,54 грн. відповідачем сплачена не була (а.с. 12-13). Із матеріалів справи вбачається, що позичальник перестав виконувати свої обов'язки по поверненню коштів і сплаті відсотків у червні 2010 року (а.с.12). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до суду першої інстанції заперечення на позов, і просив застосувати строк позовної давності (а. с. 76-78).. Таким чином, судом 1 інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що згідно із п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Посилання банку на те, що проценти за користування кредитними коштами повинні нараховуватись не тільки до закінчення договору, але і до повного погашення заборгованості, - не спростовують вищезазначених висновків, тому не заслуговують на увагу.

Outcome: dismissed