Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У квітні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання відповідача - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивуються тим, що згідно договору дарування 84/100 ідеальних частин житлового будинку від 11.07.2001р., реєстраційний № 1421, та договору дарування 16/100 ідеальних частин житлового будинку від 04.03.1994р., реєстраційний № 4-844, позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Зазначені договори у відповідності до вимог ст.182 ЦК України було зареєстровано у ДКП «Бердичівське МБТІ». У зазначеному вище житлі зареєстрований син позивача - [PERSON], [INFO], який є відповідачем по справі. Починаючи з травня 2004р. відповідач не проживає у вказаному будинку, однак він досі зареєстрований за вказаною адресою. Комунальні послуги не сплачує, у підтримці будинку та прибудинкової території в належному стані участі не приймає. При цьому позивач зазначає, що жодних перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням ніколи не чинив. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільно, на власний розсуд, в повному обсязі здійснювати законне право власності на нерухомість (обмежує в праві розпорядження, зокрема, щодо можливості продати, обміняти будинок). Окрім того, призводить до необґрунтованих додаткових витрат, оскільки сума комунальних платежів визначається з урахуванням усіх осіб, зареєстрованих у будинку. З наявного сімейного бюджету оплачувати комунальні послуги важко, оскільки він є пенсіонером та його дохід лише пенсія. Так як відповідач, будучи зареєстрованим у вищевказаному будинку, не користується цим житловим приміщення з травня 2004 р., позивач вважає, що він втратив право на користування зазначеним житлом. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив суд його повністю задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло ст.ст.379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що будинок є приватною власністю позивача по справі, а наявність реєстрації відповідача порушує охоронюване законом право власності, обумовлює понесення додаткових витрат на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідач з травня 2004 року без поважних причин не проживає у зазначеному будинку, станом житла не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування житлом, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України. А відтак, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень за подання позову згідно оригіналу квитанції (а.с.2).

Outcome: approved