Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У жовтні 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред`явило зазначений позов до [PERSON] , [PERSON] на предмет визнання відповідачів такими, що прийняли спадщину після [PERSON] та звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості спадкодавця за укладеним 07 жовтня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» кредитним договором, що виникла на день відкриття спадщини 03 квітня 2013 року в загальному розмірі 361\~804,65 грн. З відкриттям загального позовного провадження ухвалою суду від 05 листопада 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її підготовка у підготовчому засіданні з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи з потребою у витребуванні копії спадкової справи та нотаріальної справи за укладеною угодою та інших доказів. Ухвалою суду від 17 липня 2020 року до участі у справі залучено третіми особами, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON] , неповнолітню [PERSON] та за для забезпечення її прав та інтересів відповідний орган опіки та піклування виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради. Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено співвідповідачами [PERSON] , [PERSON] 11 вересня 2020 року у підготовчому засіданні позивач уточнив та збільшив позовні вимоги, пред`явивши позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з вимогами визнати відповідачів такими, що прийняли спадщину після [PERSON] , до складу якої входять: 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що складається з 1- коридор, 2, 7, 8 житлові, 3 кухня, 4- ванна, 5 туалет, 6 кладова, та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] у розмірі 361\~804,65 грн., що складається з основного боргу 296\~312,73 грн., відсотків 24\~994,93 грн., пені 40\~496,94 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки РML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстровим № 14771, а саме: квартиру [ADDRESS] , реєстраційних номер майна: 14454653, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Такі вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 жовтня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 34000,00 доларів США строком повернення до 09 жовтня 2023 року, виконання зобов`язання за яким забезпечено іпотекою квартири [ADDRESS] за договором № РML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за реєстровим 14771, а також порукою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за договорами поруки від 07 жовтня 2008 року №№ SR-301/430/2008/1, SR-301/430/2008/2, SR-301/430/2008/3, проте належним чином позичальник зобов`язання не виконував, прострочивши зобов`язання за кредитом, у зв`язку з чим заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2012 року № 2-3523/11, що набрало законної сили 06 червня 2012 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг» задоволено та стягнуто в солідарному порядку зі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ» ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором ML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року в розмірі 361\~804,65 грн., однак рішення суду, не зважаючи на пред`явлення до примусового виконання з 2015 року по травень 2019 року в ДВС залишилося не виконаним. У грудні 2018 року позивачу стало відомо про те, що [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим 13 грудня 2018 року нотаріусу направлена претензія кредитора, проте спадкоємці спадщину не приймали і належним чином не оформляли, що унеможливлює стягнення боргу за рахунок іпотечного майна, частина якого є предметом іпотеки, що і зумовило пред`явлення такого позову. Відповідач [PERSON] 21 лютого 2020 року через свого представника [PERSON] подала відзив, в якому вимоги не визнала, заперечуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу від ЗАТ «ОТП Банк» права вимоги до відповідачів за кредитним договором та договором іпотеки, а відповідач не отримувала ні повідомлень від ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ні досудових вимог. 28 жовтня 2020 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, подали відзиви на позов, які пов`язані спільною позицією невизнання позовних вимог із викладенням на спростування доводів позивача аргументів про пропуск позивачем строку позовної давності, неможливість звернення стягнення на квартиру як єдиного житла за чинного запровадженого мораторію на звернення стягнення стосовного такого майна, а також про відсутність згоди органу опіки та піклування та звернення стягнення на майно неповнолітньої [PERSON] , у зв`язку з чим у позові просили відмовити. Відповідач [PERSON] , отримавши копію позовної заяви 25 січня 2020 року, свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, однак на адресу суду рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повертались без вручення адресату. Треті особи, отримавши кожний окремо копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, заяв по суті справи не подавали. 03 березня 2020 року позивач подав відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якій на спростування доводів цього відповідача навів аргументи з посиланням на відповідні угоди, на підставі яких ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув права вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , а також про те, що запроваджений мораторій на стягнення майна громадян не є підставою для відмови у позові і не свідчить про безпідставність заявлених вимог, а лише стосується порядку виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. 10 квітня 2020 року представник відповідача [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в яких виклав доводи про пропуск позивачем строку позовної давності за пред`явленими вимогами, оскільки зверненням до суду з позовом про стягнення всієї заборгованості в 2011 року позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише у 2019 році. Крім того, відповідач ще 14 червня 2013 року повідомляла ДВС про смерть [PERSON] , тому позивачу було відомо про відкриття спадщини іще у 2013 році. Інші заяви по суті справи від учасників розгляду не надходили. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та наполягав на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав та в подальшому, зокрема, у заяві від 01 грудня 2020 року клопотав про розгляд справи у свою відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули та 30 листопада 2020 року через канцелярію суду подали спільну заяву про визнання позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, представника не направив, про причини неявки суд не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, виконавчий комітет Центральної районної у місті Дніпрі ради у поданій заяві клопотав про розгляд справи у відсутності представника з ухваленням рішення відповідно до чинного законодавства, а інші треті особи причин неявки суду не повідомили та про відкладення розгляду справи не клопотали. Суд, розглянувши подану відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог про наявність підстав для прийняття визнання позову цими відповідачами та ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з встановлених судом наступних обставин. Судом встановлено, що 07 жовтня 2008 року [PERSON] уклав з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір № ML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року за умовами якого отримав на споживчі цілі кредит на суму 34490,00 доларів США на строк до 09 жовтня 2023 року зі сплатою за користування коштами 5,99% річних (т.1 а.с.12-15). На отримання вказаної суми коштів кредиту [PERSON] надала свою згоду його дружина [PERSON] , посвідчену 07 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстровану в реєстрі за № 14769 (т.1 а.с.16). Належне виконання кредитних зобов`язань за цим договором забезпечувалось порукою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за договорами поруки від 07 жовтня 2008 року з кожним окремо №№ SR-301/430/2008/1, SR-301/430/2008/2, SR-301/430/2008/3 відповідно. Також виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечене іпотекою квартири [ADDRESS] , що належала на праві приватної власності: 4/5 частки - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 05 квітня 2006 року, виданим Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Яковлевою І.М.; 1/5 частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 05 квітня 2006 року, виданим Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, про що між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та [PERSON] укладений договір іпотеки РML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 14771 (т.1 а.с.18-20, 26, т.2 142-143). 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», що стало правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» згідно Статуту, та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України прийняло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором ML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року за порядковим №1503, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору та актом приймання-передачі (а.с.28-36). Цього ж дня, 12 листопада 2010 року, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 8893, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОП «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за договором іпотеки № РML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року за порядковим № 1356, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору (а. с. 37-39). Відповідно, належить дійти висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором та до іпотекодавців за договором іпотеки від 07 жовтня 2008 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2012 року № 2-3523/11 (2/0418/1407/2012), що не оскаржувалось і набрало законної сили 06 червня 2012 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволений повністю; стягнуто з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № РML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року в розмірі 361\~804,65 грн., а також на відповідачів покладено судові витрати (а.с.40). Як встановлено судом, вказана заборгованість, еквівалентна 45336,65 доларів США за кредитним договором № РML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року виникла внаслідок прострочення боржника та станом на 12 березня 2010 року складалась з основного боргу в сумі 296\~312,73 грн., процентів в сумі 24994,93 грн. та пені в сумі 40496,99 грн. На виконання вказаного рішення суду Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 06 червня 2012 року виданий виконавчий лист 2/0418/1407/2012, пред`явлений вчасно до примусового виконання, проте в ході проведення виконавчих дій не виявлено майна, яке належить боржнику [PERSON] та підлягає опису, у зв`язку з чим на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ від 30 вересня 2015 року у ВП 38335279 повернуто виконавчий документ стягувачу (т.1 а.с.44). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13 червня 2017 року у ВП 53973356 повернуто стягувачу виконавчий лист № 2/0418/1407/2012, виданий 11 серпня 2012 року у зв`язку з відсутністю у боржника [PERSON] майна, на яке може бути звернуте стягнення (т.1 а.с.45). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 27 грудня 2018 року у ВП № 46886479 повернуто стягувачу виконавчий лист № 2/0418/1407/2012, виданий 25 квітня 2013 року у зв`язку з відсутністю у боржника [PERSON] майна, на яке може бути звернуте стягнення (т.1 а. с. 46). На виконанні у Соборному відділі ДВС м. Дніпра ГТУЮ перебував виконавчий лист № 2-3523/11, виданий 25 квітня 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, де за відкритим виконавчим провадженням № 55260288 боржником був [PERSON] та постановою державного виконавця від 27 червня 2018 року виконавче провадження закрито (а.с.47). Також судом встановлено, що [PERSON] [INFO] у віці 40 років помер, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ 04 квітня 2013 року вчинено актовий запис № 2405 та видано свідоцтво (а.с.41). За життя [PERSON] заповіту не складав. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 червня 1999 року перебували у шлюбі, про що свідчить відмітка органу РАГС у паспорті громадянина України [PERSON] (т.1 а.с.8-9). У шлюбі у подружжя [PERSON] народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до справи (т.2 а.с.17-21). Крім того, за даними свідоцтва про народження [PERSON] його батьком є [PERSON] (відповідач у справі) (т.1 а.с.220) 13 грудня 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] про виконання зобов`язань за кредитним договором від 07 жовтня 2008 року (а.с.42). 20 грудня 2018 року за вих. 2483/02-14 П`ята дніпровська державна нотаріальна контора повідомила про заведення спадкової справи за заявою іншого кредитора та про те, що з заявою про прийняття або відмову у прийнятті спадщини після [PERSON] ніхто не звертався (а.с.43). Вказані обставини не змінилися і станом на 02 січня 2020 року, про що свідчить долучена до справи копія спадкової справи № 186/2014 після [PERSON] (а.с.134-141). Також судом встановлено, що дружина спадкодавця [PERSON] , діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , а також батько спадкодавця [PERSON] , тобто спадкоємці першої черги за ч.1 ст. 1261 ЦК України, зареєстровані у спадковій квартирі за місцем проживання і реєстрації спадкодавця в квартирі [ADDRESS] . Територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради також не зверталась в порядку ст. 1277 ЦК України з метою набуття права власності на цю спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зважаючи на викладене, оскільки проживаючи постійно та будучи зареєстрованими разом із спадкодавцем, жоден зі спадкоємців першої черги про відмову від спадщини не заявив, то в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України кожен із них вважається таким, що прийняв спадщину після [PERSON] , частки яких у праві на спадщину в силу ч.1 ст.1267 ЦК України є рівними, тобто по ј частці прийняв кожний спадкоємець у 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Частиною 2 та 3 ст.1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено судом, ні відповідач [PERSON] , ні відповідач [PERSON] , як спадкоємці першої черги, достовірно знаючи про те, що вони є майновими поручителями боржника [PERSON] і що останній має заборгованість за кредитними зобов`язаннями, виконання яких забезпечено іпотекою квартири [PERSON] і порукою [PERSON] , не повідомили відповідно до свого обов`язку за ч.1 ст. 1281 ЦК України кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відкриття спадщини, а тому суд приходить до висновку про те, що позивач дотримався передбаченого ч.3 ст. 1281 ЦК України стосовно строку пред`явлення вимог до спадкоємців. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно доч.1 ст. 7 Вказаного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною 1 ст. 33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону. Згідно ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6 договору іпотеки від 07 жовтня 2008 року обумовлене задоволення вимог іпотекодержателя. Підпунктом 6.3 договору іпотеки передбачено, що жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує а) права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку встановленому чинним законодавством України; б) права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Підпункт 6.4 визначає способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 41 Закону передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України\~«Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норм ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. За розгляду справи встановлено, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-301/430/2008 від 07 жовтня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , в розмірі 361804,65 грн. не виконано. Виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин, безпосередньо дослідивши наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності і логічному взаємозв`язку, вирішуючи справу згідно з ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та задоволення позову в повному обсязі, в тому числі і до відповідача [PERSON] . Враховуючи результат розгляду справи за правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача рівною частиною з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial