Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У зв'язку з тим, що 24 травня 2013 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, був укладений договір позики 19000 гривень зі строком повернення не пізніше 24 липня 2013 року, факт отримання грошей підтверджується укладеним в письмовій формі договором позики та власноручно виконаною позичальником розпискою, завіреною власним підписом, та підписами свідків, в установлений договором строк [PERSON] суму позики не повернув і від її повернення відмовляється, позивач звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики з врахуванням індексу інфляції, 20% річних за прострочення грошового зобов'язання та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності за участю його представника, адвоката [PERSON], позов підтримує і просить його задоволити. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечив проти розгляду справи у його відсутності та винесення заочного рішення. Представник позивача, адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задоволити. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечив проти розгляду справи у його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про дату, місце і час розгляду справи він був повідомлений своєчасно і належним чином, від нього не надходило клопотання про перенесення розгляду справи. Суд визнає неявку відповідача до суду неповажною і приходить до висновку про можливість розгляду справи у його відсутності. Тобто, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 24 травня 2013 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 2330 доларів США, що становило гривневий еквівалент 19000 гривень зі строком повернення не пізніше 24 липня 2013 року, про що свідчить копія договору позики, яка долучена до матеріалів справи. Позивач виконав свої зобов'язання за договором і передав відповідачу обумовлену суму грошей, що підтверджується розпискою, яка вчинена [PERSON] і завірена його підписом та підписами свідків, однак позичальник не виконав взяті на себе обов'язки і в установлений договором строк суму позики не повернув. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов'язання за договором позики, виникла заборгованість, яку в добровільному порядку відповідач не погашає, тобто в наявності є порушення прав позивача, за захистом яких спрямоване його звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а отже підлягає до задоволення і сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції і 20% річних, що передбачено умовами договору (п.7), підлягають стягненню. В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved