Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 20.08.2017 року в сумі 50000 доларів США, посилаючись на порушення боржниками своїх зобов`язань за даним договором. В обґрунтування цих вимог позивач вказав, що 20.08.2017 року він уклав письмовий договір позики на суму 50000 доларів США для придбання [PERSON] автомобіля марки Land Rover Range Rover Sport, який перебував у після аварійному стані, для ремонту та продажу цього транспортного засобу в подальшому, після чого відповідач зобов`язався повернути йому запозичені ним грошові кошти , але у всякому разі не пізніше, ніж до 20 серпня 2019 року, однак до теперішнього часу умов цього договору не виконав, в зв`язку із чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Одночасно [PERSON] зазначив, що 12.10.2018 року шлюб між відповідачами - [PERSON] та [PERSON] був розірваний, а рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08.05.2019 року їх майно поділено, в тому числі визнано за кожним право власності на 1/2 частку автомобіля марки Land Rover Range Rover Sport, білого кольору, 2015 року випуску, об`єм двигуна 2993, номер кузову [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . Отже, [PERSON] витратив його гроші на інтереси своєї сім`ї, що створює для подружжя однакові права та обов`язки за укладеним між ними договором позики, а тому він просить стягнути заборгованість з відповідачів солідарно. Автоматичним судовим розподілом 01.10.2019 року справу № 661/4623/19 було розподілено в провадження судді Пилипенка С.В. Ухвалою суду від 22.10.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.11.2019 року від [PERSON] до суду надійшла письмова заява про заперечення проти проведення судового розгляду в порядку спрощеного провадження, а також її зустрічна позовна заява до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 20.08.2017 року з підстав, зазначених у ч.ч.1,5 ст.203, 215, 234 ЦК України, вимоги якої обґрунтовані зокрема тим, що неможливо ідентифікувати дату укладення цього договору, оскільки письмова розписка містить виправлення в ній, а також тим, що своєї згоди як дружина [PERSON] на його укладення вона не надавала. [PERSON] також вказала, що пред`явлена [PERSON] боргова розписка є, на її думку фіктивною, оскільки була виготовлена з метою уникнення [PERSON] зайвих матеріальних витрат у вигляді поділу їх спільного майна подружжя, у дійсності ж [PERSON] будь-яких грошей їм не позичав, крім того, даних про те, що ними був куплений саме автомобіль, вказаний у розписці, відповідачами суду не надано. Одночасно [PERSON] просила суд призначити по справі судово-технічну експертизу для встановлення часу виконання боргової розписки [PERSON] .. Ухвалою суду від 11.12.2019 року заяву [PERSON] проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суддею Пилипенком С.В. було задоволено та здійснено перехід до її розгляду за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалою суду від 24.12.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Петренко А.П., до [PERSON] , та [PERSON] про визнання правочину недійсним було прийнято судом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. 13.01.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від адвоката Таранцова С.П., який діяв в інтересах [PERSON] та в якому він просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] в зв`язку із ненаданням останньою доказів на підтвердження обставин зазначених нею у запереченнях проти укладення договору позики 20.08.2017 року між її чоловіком та [PERSON] , а також доказів на пітвердження доводів про фіктивність цього договору, оскільки жодні сліди виправлень у відповідній розписці відсутні. Ухвалою суду від 10.02.2020 року провадження у справі було зупинено в зв`язку із призначенням судом судово-технічної експертизи документів - розписки про позику коштів [PERSON] у [PERSON] від 20.08.2017 року для визначення давності її виготовлення. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 року справу було передано в провадження судді Бойко М.Є. у зв`язку із припиненням повноважень судді Пилипенка С.В.. Ухвалою суду від 10.02.2021 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні сторони вимоги своїх первісного та зустрічного позову відповідно повністю підтримали та просили їх задовольнити з викладених у них підстав, надавши суду усні пояснення, аналогічні зазначеним ними у своїх позовних заявах та відзивах. При цьому [PERSON] повністю вимоги первісного позову до нього визнав, вказавши, що не оспорює факту існування у нього боргу перед [PERSON] . Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Петренко А.П. у судовому засіданні позовні вимоги до неї повністю не визнав. Вказав, що спірної розписки не існувало на час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі та на час придбання автомобіля. Вважає, що вона була написана після розірвання шлюбу та поділу судом спільного майна подружжя, тобто є фіктивною . Ухвалою суду від 23.03.2021 року провадження було зупинено в зв`язку із призначенням по справі додаткової судово-технічної експертизи. Ухвалою суду від 16.07.2021 року провадження по справі відновлено. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] власноручно написав розписку, в якій зазначив, що 20.08.2017 року він отримав від [PERSON] 50 000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше, ніж 20 серпня 2019 року. Також, у цій розписці вказано, що гроші [PERSON] запозичені для придбання автомобілю Land Rover Range Rover Sport , який перебуває у несправному стані після аварії, для його ремонту та наступного продажу. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Згідно із ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У відповідності із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом факту укладення договору. Згідно із ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В ході розгляду судом встановлено та визнано всіма учасниками справи, що до теперішнього часу зобов`язання, викладене у розписці від 20.08.2017 року [PERSON] , не виконане, тобто грошові кошти [PERSON] не повернуті. Посилання [PERSON] на те, що розписка від 20.08.2017 року виготовлена не у зазначену в ній дату, а набагато пізніше, щоб уникнути витрат, пов`язаних із поділом спільного майна подружжя, тобто договір позики є фіктивним, скільки його було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином та є недійсним з моменту його укладення , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачка по зустрічному позову не представила цьому належних та допустимих доказів. Крім того, у відповідності із висновком експерта від 17.06.2021 року за №13056/21-34/19137-19146/21-34 за результатами проведення додаткової судово-технічної експертизи документів встановлено, що записи та підпис у розписці від імені [PERSON] , датованій 20.08.2017 року, виконані кульковою ручкою(ручками) спорядженою пастою(пастами) синьо-фіолетового кольору. У цій розписці відсутні ознаки штучного зістарювання документів, її текст виконаний раніше червня 2018 року, більш точно встановити період її виконання не виявляється можливим у межах наданих зразків з урахуванням похибки наявних методик дослідження штрихів рукописних записів та підписів. Виконання рукописного тексту розписки від імені [PERSON] , датованої 20 серпня 2017 року, у зазначену в цьому документі дату - 20.08.2017 року не виключається. Доводи [PERSON] про те, що вона не надавала своєї згоди на укладення [PERSON] договору позики, позичені ним кошти використані не в інтересах сім`ї, автомобіль, для придбання якого останній позичав кошти, не є тим, який придбано у дійсності, суд також вважає неспроможними з огляду на наступне. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 26.02.2016 року (актовий запис відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області № 26). 19.09.2017 року [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки Land Rover Range Rover Sport, білого кольору, 2015 року випуску, об`єм двигуна 2993, номер кузову [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . 12 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (актовий запис відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області № 41). Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року у справі № 661/5270/18 про поділ майна сторін як подружжя, встановлено, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя та визнано за [PERSON] і [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 його частку за кожним. При цьому суд першої та апеляційної інстанції виходив з того, що вказаний автомобіль був придбаний під час перебування сторін у шлюбі, за кошти, взяті у борг у [PERSON] , у зв`язку з чим суди дійшли висновку про наявність правових підстав для поділу вказаного транспортного засобу як спільного сумісного майна подружжя. Згідно із ч.4 ст.82 обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин та з огляду на положення частини третьої 61 СК України позику від 20.08.2017 року слід вважати спільними коштами подружжя: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожногодоказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню і з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 20.08.2017 року у солідарному розмірі 50 000 доларів США. Оскільки судом задоволено первісний позов повністю, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судові витрати, які складаються з 9605 грн, сплачених [PERSON] у якості судового збору, в силу приписів ст.141ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 4802,50 грн. з кожного. Витрати на проведення по справі судової експертизи в сумі 30 726,72 грн., понесені [PERSON] , відшкодуванню не підлягають, оскільки у задоволенні її зустрічного позову судом відмовлено. Виходячи із зазначеного та,

Outcome: approved