Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 30 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 592. В обґрунтування позову зазначав, що з 30 червня 2006 року він перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У зв'язку із різними характерами та поглядами на життя між ним і відповідачем неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Протягом усього подружнього життя він докладав великих зусиль для побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги один до одного, дружби і взаємодопомоги, проте створити міцну та дружню сім'ю їм не вдалося. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Спори щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та місця проживання їхній дітей із матір'ю відсутні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у суд теж не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, просить розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. 30 червня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 592. Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матір'ю. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. За змістом положень ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню на його користь з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved