overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначає, що 27 лютого 2004 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, позивач фактично вступила у володіння спадковим майном, однак, не звернулася у нотаріальну контору в встановлений термін у звязку з тим, що не знала про наявність сертифіката, оскільки останній був зданий в оренду. Тому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору для прийняття спадщини. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 27 лютого 2004 року (а.с. 5). З свідоцтва про народження позивача вбачається, що [PERSON] являється її батьком (а.с. 6). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 08 червня 1994 року встановлено, що позивач одружилася та у звязку з цим змінила прізвище на «Статкевич» (а.с. 7). Відповідно до повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області від 10 квітня 2015 року № 584/02-14, після смерті [PERSON] спадкової справи не заводилось. Таким чином, позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців немає. Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визначивши для [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 04 вересня 2007 року, від даного шлюбу у них є малолітні діти - син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинено. Сімейне життя не склалося. Протягом тривалого часу між подружжям склалися неприязні стосунки. Шлюб існує лише формально. Відновлювати сімейні стосунки позивач наміру не має, а тому вважає подальше збереження шлюбу неможливим. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції у Хмельницькій області 04 вересня 2007 року за актовим записом № 33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, сім'я розпалася, підстави для збереження сім'ї відсутні. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 02 вересня 2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися у серпні 2013 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, просив розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 02 вересня 2005 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02 вересня 2005 року, актовий запис № 80 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. (а.с. 5) Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть з серпня 2013 року. Примирення сторін є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 лютого 2008 року між сторонами укладено договір дольової участі у фінансуванні ремонту та реконструкції квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. Відповідно до умов Договору відповідач після проведення робіт по реконструкції та ремонту квартири, підписання акту виконаних робіт зобов'язався оформити право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] Протягом 2008-2014 років позивачка за власні кошти здійснила реконструкцію квартири, провела капітальний ремонт всіх приміщень, замінила сантехніку, газову плиту, бойлер, систему опалення, вікна, двері, підлогу, встановила кондиціонери та нову кухню й здала об'єкт реконструкції та ремонту відповідачу, про що сторонами 21 серпня 2014 року був підписаний акт виконаних робіт. Зазначає, що п. 2.5. договору дольової участі у фінансуванні ремонту та реконструкції квартири реконструйовану 1/2 частину квартири [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] у встановленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу, що підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав та ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В судове засідання, призначене на 03 червня 2015 року позивачка не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, зазначивши, що відповідач не заперечує проти задоволення позову. Крім того, додав нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про визнання позовних вимог [PERSON], заявлених по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася у суд із указаним позовом та просила розірвати шлюб, зареєстрований із відповідачем 12 березня 2015 року. Вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалося, між ними виникають конфлікти та суперечки, відсутні спільні інтереси. Вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. У судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, зазначених у позовній заяві, наполягала на розірванні шлюбу, вказала, що вони з відповідачем не мають спільного господарства та бюджету, подружніх стосунків не підтримують, більше як шість місяців проживають окремо, неповнолітня дитина проживає з нею. Відповідач позов не визнав, вважав збереження сімї можливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 104, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 052707 від 12 березня 2010 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 12 березня 2010 року перебувають у шлюбі. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис 46. Прізвища після одруження чоловіка і дружини [PERSON]. Сторони мають спільну дочку [PERSON], 25 липня 2013 народження, що стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження. Дитина проживає з позивачем. З пояснень сторін встановлено, що більше шести місяців вони проживають окремо, не мають спільного бюджету, господарства, не підтримують подружніх сосунків, позивач не бажає зберегти сімю. Наданий судом строк для примирення результату для збереження сім'ї не приніс. Наведені обставини дають суду підстави зробити висновок, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. За клопотанням позивача понесені судові витрати слід залишити за нею. На підставі ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] М звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 11 лютого 2006 року, від даного шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, сімейні стосунки припинено восени 2014 року. Протягом тривалого часу між подружжям склалися неприязні стосунки, позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, а тому і звернулася з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 11 лютого 2006 року за актовим записом № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Сім'я розпалася, намірів на відновлення сімейних стосунків позивач не має. Враховуючи наведені обставини, а також те, що сторонам надавався строк на примирення, однак, примирення не досягнуто, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх малолітніх дітей, а тому шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] пред'явила в суді позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У судовому засіданні вимоги про стягнення аліментів не підтримала, через добровільне вирішення питання сплати аліментів. Вимоги про розірвання шлюбу мотивовані тим, що з 25.09.1999 року з відповідачем перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON]. Причиною розлучення є те, що вони з відповідачем різні за характерами люди, вони мають різні погляди на життя, між ними у зв'язку з цим постійно виникають суперечки. Вони втратили почуття любові та поваги. Шлюбні відносини припинені з вересня 2014 року. У судовому засіданні позивачка позов про розірвання шлюбу підтримала, з підстав вказаних у позовній заяві. На розлученні категорично наполягає. Відповідач позов визнав, пояснив, що оскільки дружина наполягає на розлученні, він не має заперечень. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 25 вересня 1999 року Маркушівською сільською радою Бердичівського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6). Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 7 ). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Враховуючи, що стосунки в сторін розладналися, позивачка категорично наполягає на розлученні, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, на пропозицію суду примиритися, сторони не погодились, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивачки, що мають істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати. Витрати позивачки по сплаті судового збору в розмірі 243,6 грн. слід стягнути на її користь з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначила, що з відповідачем по справі шлюб зареєстровано у Пугачівській сільській раді Млинівського району Рівненській області 05 травня 2009 року, актовий запис № 2. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Основною причиною розірвання шлюбу називає несумісні характери та різні життєві погляди на сім'ю та шлюб. Шлюб існує лише формально, протягом двох років вони з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Сімя розпалась остаточно, примирення неможливе. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Дитину залишити на її утриманні, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Жарова». Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що збереження сімї, на його думку, неможливе. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Шлюбні відносини подружжя не підтримує протягом двох років. Заходи для збереження сімї стронами не вживалися. Шлюбні стосунки фактично припинені. З викладеного суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи наведене, на підставі статей 105,110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначала, що 07.11.2014 року приблизно о 10 год. 00 хв. було залито належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] з квартири №348, яка знаходиться у цьому ж будинку поверхом вище та яка належить відповідачці. Оскільки внаслідок залиття їх квартири булор пошкоджено їх майно, позивачки просили суд стягнути з [PERSON] на їх користь 2 650 грн. вартості майна пошкодженого залиттям, 192 грн. 85 коп. витрат на складення акту, 400 грн. витрат на оплату оціночних послуг, а всього 3\~242 грн. 85 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 1\~000 грн. компенсації моральної шкоди. Ухвалою суду від 16.06.2015 року провадження у справі в частині вимог [PERSON] та [PERSON] про позову про відшкодування моральної шкоди закрито з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст.205 ЦПК України. Під час судового розгляду представником позивачів [PERSON] подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди до 3000грн. Крім того, представник позивачів просить судові витрати на відповідачку не покладати. Від [PERSON] надійшла заява про визнання позову [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3 000 грн. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову має безумовний характер, не суперечить вимогам закону, а також не порушує прав інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з квартири [ADDRESS] та скасування заборони на відчуження вказаного нерухомого майна, застосовану на підставі постанови ВДВС Мінського районного управління юстиції №930/12 від 08.09.2000 року про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Стверджуючи, в судовому засіданні, що арешт на квартиру накладено помилково, оскільки [PERSON] не будучи власником чи співвласником спірної квартири із незрозумілих причин фігурує у постанові про накладення арешту від 08.09.2000 року, як власник належного позивачам майна, сама постанова не долучена до матеріалів справи. Таким чином, позивачами до суду подано заяву про забезпечення доказів, а саме: витребувати у Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі з матеріалів спадкової справи померлого 09.03.2014 року [PERSON] копії постанови ВДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві №930/12 від 08.09.2000 року про арешт майна боржника [PERSON], оскільки у них є труднощі в отриманні вказаного документа. [PERSON] та його представник наполягали на задоволенні заяви вказуючи, що це єдиний можливий спосіб отримати запитувану інформацію. Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов 'язаний витребувати такі докази. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник з приводу арешту на належну позивачам квартиру [ADDRESS] застосованого на підставі постанови ВДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві №930/12 від 08.09.2000 року про арешт майна боржника [PERSON] Оскільки [PERSON] та [PERSON] не фігурують як сторони даного обтяження, нотаріальною конторою відмовлено у отриманні копії вказаного документа, що підтверджується листом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 10.10.2015 року Вих. №5429/01-16. Таким чином, суд вважає доцільним задовольнити заяву та здійснити витребування у Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі з матеріалів спадкової справи померлого 09.03.2014 року [PERSON] копії постанови ВДВС Мінського районного управління юстиції у м. Києві №930/12 від 08.09.2000 року про арешт майна боржника [PERSON] В зв'язку з вищенаведеним та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що з листопада 2013 року позивач з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки припинені. Від шлюбу дітей немає. За час спільного проживання подружжя переконалося, що немає спільних інтересів. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, оскільки кожен з подружжя живе своїм життям та має протилежні погляди на шлюб. Примирення між подружжям неможливе. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов розірвати шлюб. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 22 травня 2013 року який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 506 (а.с. 3). Судом встановлено, що сім'я фактично розпалась. Через несумісність характерів, різні погляди на життя. Фактичні шлюбні відносини припиненні з листопада 2013 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Дітей від шлюбу немає. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved