Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

у жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 22 серпня 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом свого покійного чоловіка [PERSON], який помер 20.01.2017, вона успадкувала житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Гористій, 23 в м. Карлівка Полтавської області. У 2007-2009 роках на присадибній земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, вони здійснили будівництво господарських будівель, а саме: прибудову до житлового будинку та будівництво сараїв, навіса, гаражу та погріба вхідного. У вересні 2017 вона звернулася до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з метою прийняття самовільних прибудов в експлуатацію, однак їй було повідомлено, що для вирішення цього питання їй необхідне рішення суду. Аналогічне повідомлення вона отримала від відділу Державного архітектурно-будівельного контролю апарату Карлівської міської ради. Водночас, за результатами проведеного технічного обстеження належного їй будинку з господарськими будівлями, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації прибудови та господарських будівель. У звязку з викладеним позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: прибудову до житлового будинку літ. «а», навіс літ. «а1», сарай літ. «Е», навіс літ. «е», гараж літ. «Ж», сарай літ. «Г» та погріб вхідний літ. «Д», які зазначаються в технічному паспорті, виданому ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 27 липня 2017 року, і знаходиться за адресою: вул. Гориста, 23, м. Карлівка, Полтавська область. У судове засідання учасники справи не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 36, 100, 102) , у т.ч., позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, третя особа при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що [PERSON] позивачу по справі, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22 серпня 2017 року, належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами № 23, що знаходиться в м. Карлівка Полтавської області, вул. Гориста, а також земельна ділянка за цією ж адресою, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,100 га, право власності померлого [PERSON] на яку було зареєстроване 04 травня 2016 року Карлівською службою реєстрації Полтавської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14447911 (а.с. 10 13). Як вбачається з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 23, вулиця Гориста, м. Карлівка, виготовленого 27 липня 2017 року на замовлення [PERSON], позивача по справі, власником у якому зазначений [PERSON], вказаний будинок має обєкти, які не зареєстровані в Департаменті ДАБІ у Полтавській області як обєкт закінченого будівництва, а саме: прибудова літ. «а», навіс літ. «а1», сарай літ. «Е», навіс літ. «е», гараж літ. «Ж», сарай літ. «Г», погріб вхідний літ. «Д» (а.с.14 -18). Відділом Державного архітектурно-будівельного контролю апарату Карлівської міської ради та Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області позивачу відмовлено в прийнятті в експлуатацію самочинно збудованих обєктів, про що свідчать їх відповідні повідомлення на адресу позивача (а.с. 19, 20). Разом з тим, згідно звіту № 804-5 «Про проведення технічного обстеження», за результатами проведення технічного обстеження обєкта: прибудови літ. «а» з навісом літ. «а1», сараю літ. «Е» з навісом літ. «е», гаражу літ. «Ж», сараю літ. «Г», погріба вхідного літ. «Д», м. Карлівка, вул. Гориста, 23, власником якого є [PERSON] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 57-76). Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст.\~331\~ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно із частиною першою статті 376\~ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376\~ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376\~ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З аналізу частин третьої, четвертої статті 376\~ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Саме такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові ВС/КЦС від 11 липня 2018 року в справі № 1621/436/12. Крім того, слід врахувати, що відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376\~Цивільного кодексу\~України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26\~Закону №\~2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Таким чином, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно побудоване позивачем на земельній ділянці, що була їй передана після завершення будівництва у встановленому законом порядку, відповідно до її цільового призначення, будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, та ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved