Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 9529,22 грн., а саме: 3240 грн. авансу; 4464,72 грн. пені; 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу; 183,48 грн. річних. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 05.04.2013 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати для позивача роботи з дизайну інтерєру приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І. Франка, б. 7, кв. 151, саме: розробити концепцію приміщення та виготовити ескізний проект (план-ескіз розташування меблів, план-ескіз підлоги, план-ескіз стелі, план-ескіз розташування сантехніки, план-ескіз розташування електроприладів); виготовити робочий проект (план розташування освітлювальних приладів, план підлоги з зазначенням типу покриття, малюнку, розмірів, розріз та розгортку стін з декоративними елементами, плиткою, план розташування меблів, план розташування сантехніки, рекомендації з обробки, підбору матеріалів, аксесуарів та меблів; виконати візуалізацію окремих вузлів та ракурсів за допомогою компютерної графіки та олівця. Строк виконання робіт 2 місяці (до 05.06.2013 року). Він зобовязався 50 % загальної вартості робіт сплатити авансом після підписання договору, та після підписання акту приймання робіт решту коштів. Вартість робіт склала 6480 грн. 07.04.2013 року після підписання договору він сплатив за розпискою аванс [PERSON] в сумі 3240 грн. (що в еквіваленті 400 доларів США за ринковим курсом на той момент). До сьогоднішнього часу відповідач умови договору не виконав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову не визнав. Пояснив, що дійсно він з [PERSON] уклав договір від 05.04.2013р. про виконання робіт з дизайну інтерєру приміщень квартири [ADDRESS], які він повинен був виконати в строк до 05.06.2013р. та ним було надано позивачу декілька ескізних проектів з дизайну його приміщень, які позивач залишив без належної уваги, що відповідно п.п. 3.6.2. п. 3.6 договору є підставою для його припинення із залишенням передплати у розмірі 50 відсотків у Виконавця (відповідача). Також, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки (пені) за невиконання ним договірних зобовязань, яка відповідно до вимог ст. 258 ЦК України є спеціальною (один рік). На думку відповідача, застосування до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК України є неправомірним, оскільки зазначена норма регулює відповідальність боржника у вигляді сплати 3 % річних та виплати боргу з урахуванням інфляційних втрат виключно за невиконання ним грошового зобовязання, але ж, як вбачається з договору, жодного грошового зобовязання перед позивачем він не брав. У звязку з чим, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 05 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати для позивача роботи з дизайну інтерєру приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.І.Франка, б. 7, кв. 151. Виконання робіт за цим договором здійснюється [PERSON] шляхом розробки на паперовій формі та на компютері проектів інтерєрів приміщень, тощо, із визначенням загального строку вісім тижнів (п.2.1.1 та п.2.1.2.). Вартість робіт за договором складає 6480 грн. Виконавець повинен приступити до виконання робіт після підписання договору та отримання грошових коштів у розмірі 50 % від загальної вартості роботи. На виконання умов вищезазначеного договору, частина коштів, в розмірі 3240грн. (400 доларів США) позивачем було сплачено відповідачу в якості авансу, що підтверджується розпискою на звороті договору. Зазначені вище факти щодо укладення договору та передачі коштів визнаються сторонами. За твердженнями відповідача, ним було виконано певний обсяг робіт та надані певні ескізи, в підтвердження чого ним надано до суду копії ескізів та докази направлення їх позивачу електронною поштою. Позивач визнав лише факт отримання ним електронною поштою загального плану квартири без належної деталізації відповідно до вимог договору. В паперовому вигляді жодних документів відповідачем позивачу не надавалося, акти виконаних робіт не складалися, терміни виконання робіт не продовжувалися, що визнається відповідачем. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. [PERSON] ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. [PERSON] ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Чинним законодавством не передбачене загальне визначення поняття авансу. При цьому, згідно Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов'язань бюджетних установ, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02 квітня 2014 року N 372, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 р. за N 426/25203, попередня оплата (аванс) - оплата товарів (робіт, послуг), які будуть поставлені (виконані, надані) установі після отримання платежу, у разі якщо здійснення попередньої оплати (авансу) передбачено бюджетним законодавством. Застосовуючи принцип аналогії закону, можна зробити висновок, що наведене визначення вказує на платіжну функцію авансу - сплата в рахунок майбутніх платежів за договором. Якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. За таких обставин, оскільки договір не було виконано, а позивачем було передано в рахунок передоплати грошову суму у розмірі 400 доларів США, що було еквівалентно на час передання 3\~240 грн. (яка була визначена як 50% від вартості договору), суд має виходити з того, що фактично позивачем було передано відповідачу суму авансу, про повернення якого позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. [PERSON] із п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 5 Договору б/н від 05.04.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], передбачено, що в разі затримки [PERSON] виконання робіт згідно пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.4, 2.1.5 Договору без попереднього узгодження з позивачем нових строків, відповідач сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості робіт, що передбачені даним договором. Так, позивач звернувся до суду з позовом 27.04.2015р., пеню просить стягнути з відповідача за рік з 05.06.2013р. по 24.04.2015р. (689 днів), однак у звязку із тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦК України до стягнення пені застосовується скорочена позовна давність у один рік, та на її застосуванні наполягає відповідач, то суд приходить до висновку, що сума пені, що підлягає стягненню розраховується за період з 27.04.2014р. по 24.04.2015р. (363 дні) і складає 2352,24 грн. (6480 грн.(сума боргу) х 36,3 %(363днів * 0,1 % (ставка пені за день згідно договору)). Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3х процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування інфляційних збитків та трьох відсотків річних від суми боргу, оскільки їх стягнення передбачено ст. 625 ЦК України та критерієм щодо стягнення індексації є підвищення вартості життя. При цьому безпідставними є твердження відповідача, що між ним та позивачем не виникли грошові зобовязання, а отже стаття 625 ЦК України не може бути застосована. Для правильного та однакового застосування ст. 625 ЦК України необхідно проаналізувати, в яких випадках та у яких правовідносинах слід її застосовувати і на яких підставах. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Між сторонами укладено договір, згідно якого одна сторона зобовязується виконати певні роботи (послуги), а інша сторона зобовязується сплатити вартість вказаних робіт (послуг). Таке зобовязання, у тому числі, зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно та публікуються, у тому числі, в газеті «Урядовий курєр». Опубліковані печатними засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники відповідно до статей 19,21,22 Закону України «Про інформацію» являються офіційними. [PERSON] Верховного Суду України щодо рекомендацій стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ за № 62-97 від 03.04.1997р. для визначення індексу за любий період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, помножити між собою. Розмір збитків від інфляції за період червень 2013р. - квітень 2015р., які відповідач повинен сплатити позивачу, складає 2324,38 грн., та розраховується по формулі: 3240 грн. (сума боргу) х 171,74% (підсумковий індекс інфляції) / 100% 3240 грн.(сума боргу) = 2324,38 грн. (збитки від інфляції) Таким чином, за наведеним розрахунком, збитки від інфляції, за період з 05.06.2013р. року до 24.04.2015 року складають 2 324,36 грн. Однак позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу, у звязку з чим, суд відповідно до приписів ст.11 ЦПК України та принципу диспозитивності не може вийти за межі позовних вимог та приходить до висновку про необхідність задоволення цієї частини позовних вимог саме у сумі 1641,02 грн. Також згідно ст.625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 05.06.2013 року по 24.04.2015 рік, що складають 183,48 грн. та розраховуються по формулі 3240 грн. (сума боргу) х 3% (процентна ставка)/ 100% / 365 днів х 689 (кількість днів прострочки) = 183,48грн. Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] складає 7416,74 грн., з яких: 3240 грн. сплаченого авансу; 2352,24 грн. пені; 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу; 183,48 грн. 3 % річних. При цьому, з огляду на недоведеність таких тверджень, не заслуговують на увагу твердження відповідача про часткове виконання ним умов договору, та надання певного обсягу робіт за договором позивачу, що повинно за собою, на його думку, тягнути застосування п.3.6.2 Договору із залишенням передплати у розмірі 50% вартості робіт у виконавця. Так, згідно п.3.6.2 Договору припинення договору до закінчення строку його дії можливе, якщо виконавець виконав роботи згідно договору та у визначений строк, проте Замовник не прийняв жодного варіанту концепції розробки дизайну інтер'єру (п.2.1.4.). При цьому передплата у розмірі 50% залишається у Виконавця у рахунок оплати його послуг. Відповідно до п.2.1.4 Договору ескізи інтер'єрів, схеми та робоча документація, що надається Замовнику, згідно етапів виконання робіт мають бути розглянуті та підписані Замовником протягом 2 днів. У разі виникнення у Замовника зауважень до ескізів Виконавця, перший повертає ескізи із зазначенням зауважень для врахування їх Виконавцем. Виконавець, з урахуванням зауважень Замовника, має надати Замовнику у додатковий двотижневий строк декілька варіантів (до 3 варіантів) для подальшого вибору остаточного. При цьому, у перелік робіт, які взяв на себе обовязок виконати Виконавець, згідно пунктів 2.1.1 та 2.1.2, входять, зокрема, наступні роботи: - ескізний проект: обмірювальне креслення; розробка концепції приміщення; ескізний проект у частині розробки концепції приміщення містить в собі: - архітектурно - планувальне рішення приміщення (при необхідності); план - ескіз розташування меблів (схематично, без промальовки елементів); план - ескіз підлоги з зазначенням типу покриття; план - ескіз стелі (без зазначення розмірів та розрізів); план - ескіз розташування сантехніки; план - ескіз розташування електроприладів та освітлення (схематично). Термін виконання чотири робочі тижні без врахування вихідних та святкових днів з моменту і підписання даного договору та оплати 50% вартості робіт. - робочий проект: план стелі із зазначенням типу матеріалу, окремих вузлів; план розташування освітлювальних приладів, прив'язка випусків освітлення, план вимикачів із зазначенням включення груп світильників; план розташування електричних розеток та електроприладів; план підлоги із зазначенням типу покриття, малюнку, розмірів; розріз та розгортка стін з декоративними елементами; розгортка стін з розкладкою плитки із зазначенням кольору, розмірів та площі; план розташування обраних меблів; план розташування сантехніки; рекомендації та консультації щодо обробки, підбору матеріалів та аксесуарів, меблів. Термін виконання чотири робочі тижні без врахування вихідних та святкових днів з моменту підписання ескізного проекту (п.2.1.1.) Замовником. Однак надані відповідачем копії проектів, які за твердженням відповідача, направлялися електронною поштою позивачу, не свідчать про виконання відповідачем усіх робіт (послуг), перелік яких визначено у п.2.1.1, 2.1.2 та 2.1.4. Суду не надано належних доказів того, що відповідачем було зроблено та надано позивачу усі відповідні ескізи інтер'єрів, схеми та всю робочу документацію. Крім того, відповідачем не заперечені твердження позивача, що у наданих до суду документах також не висвітлені ескізи усіх приміщень, які входять до квартири №151 в м.Ізмаїл, вул. І. Франка, б. 7, зокрема відсутні ескізи, що стосуються сан вузла, кухні та однієї із кімнат. Пункт 3.6.2 Договору, на який посилається відповідач, може застосовуватися лише у разі не прийняття замовником жодного варіанту концепції розробки дизайну інтер'єру, що передбачає попереднє надання замовнику відповідних ескізів інтер'єрів, схем та робочої документації для розгляду та підписання, та у разі наявності зауважень надання до 3-х варіантів проектів, однак доказів вчинення відповідачем вказаних дій суду не надано. Крім того, згідно із п.1.2 Договору виконання робіт за цим договором здійснюється Виконавцем шляхом розробки на паперовій формі та на комп'ютері проектів інтер'єрів приміщень Замовника. З огляду на вказане, належним виконанням умов договору може бути визнано лише надання відповідних проектів інтерєрів як у паперовій формі так і на компютері, що не взаємовиключають одне одного. При цьому, відповідач сам визнає, що у паперовому вигляді жодних проектів позивачу для ознайомлення та підпису надано не було. Останній лише зазначає, що позивачу надсилалися певні проекті електронною поштою, що не може вважатися належним та повним виконанням умов договору. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача вказаної суми у розмірі 7416,74грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, позивачем зазначена ціна позову 9529 грн., при цьому судовий збір сплачений у розмірі 243,60 грн., задоволенню підлягає сума стягнення у розмірі 7416,74 грн., у звязку з чим з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 189,59 грн. пропорційно задоволеній сумі.

Outcome: partial