Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги Позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до наказу № 118-ВК про прийняття на роботу від 01 грудня 2016 року позивач була прийнята ПАТ «Азот» на посаду головного фахівця з охорони праці. Наказом № 66-ВК про припинення трудового договору від 28 березня 2018 року Позивача звільнено з роботи з 30 березня 2018 року з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Відповідно до Довідки № 536 від 25.09.2018 року заборгованість відповідача по заробітній платі станом на 21.09.2018 року складає 26 262,22 грн. Також Позивачем на день звільнення не використано щорічну відпустку за період з 01.12.2017 року по 30.03.2017 року у кількості 4 календарних днів, що складає 2731,72 грн. Відповідно до довідки про доходи № 537 від 25 вересня 2018 року середньоденний заробіток Позивача за два останні місяці перед її звільненням складає 682,93 грн. На день пред`явлення позову до суду (09.10.2018 року), сума середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при її звільнення за період з 31.03.2018 року по 09.10.2018 року складає 89463,83 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 993,94 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2018 року по 09.10.2018 року у розмірі 89 463,22 грн., і стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні здійснити по день постановлення рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження. 19.11.2018 року до суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на позов про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у задоволенні якого відповідач просив відмовити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач ПАТ «АЗОТ» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. До суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Наказом № 118-ВК про прийняття на роботу від 01 грудня 2016 року [PERSON] була прийнята ПАТ «Азот» на посаду головного фахівця з охорони праці. Наказом № 66-ВК про припинення трудового договору від 28 березня 2018 року [PERSON] звільнено з роботи з 30 березня 2018 року з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Відповідно до довідки про доходи № 537 від 25.09.2018 року середньоденний заробіток [PERSON] становив 682,93 грн. Згідно з довідкою, виданою ПАТ «Азот» № 536 від 25.09.2018 року, загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] становить 26 262,22 грн. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з положеннями ст. ст. 116 - 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньоденний заробіток Позивача становив 682,93 грн., починаючи з дати звільнення позивача - 31.03.2018 року та по день розгляду справи судом - 08.05.2018 року, загальна кількість робочих днів затримки позивача становить - 273 дня. Тому, виходячи зі змісту п. 20 Постанови пленуму ВСУ від № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 186 439,89 грн.. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата -26 262,22 грн., грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку-2731,72 грн.. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач, з 01.12.2016 року по 31.03. 2018 року працювала у ПАТ «АЗОТ» на посаді фахівця з охорони праці. Відповідно до наданих суду доказів [PERSON] не отримала у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, однак позивач сплатив судовий збір у розмірі 704, 80 грн. а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. а також стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2 154, 34 грн. в дохід держави. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved