Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом до відповідачки, посилаючись на те, що 17 серпня 2019 року між ними було укладено Договір позики, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] для власних потреб грошову суму у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень, терміном на 2 роки, тобто до 17 серпня 2021 року. У зв`язку з тим, що відповідачка не повернула позику у встановлений строк, позивачка у своєму позові просить суд визнати за нею право власності на належне відповідачці нерухоме майно в порядку п.п. 4.3. і 4.4. зазначеного договору позики, а саме на земельну ділянку, площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755100:02:004:1145 та розташований на ній житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який складається з наступного: літ. «А,а,а(1)» - житловий будинок, загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 57,8 кв.м.; літ. «Б» - вбиральня; літ. «В» - душ; літ. «Г» - гараж, № 1-4,І споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, беручи до уваги підтримання позивачкою позовних вимог, враховуючи повне визнання відповідачкою позову та розуміння сторонами наслідків визнання позову, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. За змістом ст.ст.12,\~81,\~89 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 17 серпня 2019 року між позивачкою [PERSON] ою та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір позики, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] для власних потреб грошову суму у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень, терміном на 2 роки, тобто до 17 серпня 2021 року. До теперішнього часу, відповідачка [PERSON] не повернула позивачці борг. Пунктами 4.3. та 4.4. договору позики, укладеного 17\~серпня 2019 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , передбачено, що позика може бути повернута, як у грошовому еквіваленті, так і шляхом передачі позикодавцю у власність нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, площею 0,1500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755100:02:004:1145 та розташованого на ній житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який складається з наступного: літ. «А,а,а(1)» - житловий будинок, загальною площею 142,7 кв.м., житловою площею 57,8 кв.м.; літ. «Б» - вбиральня; літ. «В» - душ; літ. «Г» - гараж, № 1-4,І споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вище земельна ділянка належить відповідачці на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.08.2019 р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначений вище житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами належить відповідачці на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.08.2019 р. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що відповідачкою порушено умови договору позики, у зв`язку з чим за позивачкою підлягає визнання права власності на зазначене вище нерухоме майно, що передбачено пунктами 4.3. та 4.4. зазначеного вище договору позики. При цьому відповідачка позов визнала. У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат, суд такі витрати не стягує.

Outcome: approved