Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті як спадкоємець по заповіту на 1/4 частку спадкового майна прийняв її брат [PERSON] та обов`язкову частку на 1/4 частину домоволодіння прийняв її непрацездатний син [PERSON] .. Однак, оскільки спадкодавець не отримала при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на спадкове майно. Просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаного домоволодіння як його обов`язкову частку у спадщині, а також визначити [PERSON] 1/2 частку домоволодіння, як члену колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час. Представник позивачів надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки старостинського округу №1 с. Маршинці Чернівецького району Чернівецької області № 385 від 07 квітня 2021 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] , в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1960 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Маршинецькій сільській раді в по господарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України, діючого на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту, який був складений 26 грудня 2016 року та посвідчений секретарем виконкому Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON] .. Оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] її син [PERSON] був непрацездатним, то він мав право на обов`язкову частку у відповідності до змісту ст. 1241 ЦК України. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли [PERSON] як спадкоємець по заповіту на 1/4 частку домоволодіння, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини та непрацездатний син спадкодавця [PERSON] на обов`язкову частку, яка складає 1/4 частину домоволодіння, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою № 386 від 07 квітня 2021 року виданою старостинським округом №1 с. Маршинці Чернівецького району Чернівецької області. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] , а [PERSON] як непрацездатний син померлої має право на обов`язкову частку у вказаному домоволодінні, спадщину прийняли своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на спадщину слід визнати за ними. Окрім цього, позивачу [PERSON] не визначена його власна частка в майні колишнього колгоспного двору, яке збереглося на теперішній час, що унеможливлює отримання ним свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за [PERSON] 1/2 частки у вказаному домоволодінні, як його власної частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачам слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved