Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», генерального директора Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: заступник генерального директора Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» [PERSON], про скасування наказу про розірвання трудового договору, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2000 року він працював на Державному підприємстві «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», з 2006 року начальником нормативно-технічного відділу даного підприємства. За час роботи неодноразово отримував преміювання та заохочення, стягнень не мав, зауважень в роботі також. Є дипломованим (з відзнакою) молодшим спеціалістом за спеціальністю «Виробництво електронно-обчислювальної техніки», дипломованим (з відзнакою) магістром за спеціальністю «Метрологія, стандартизація і сертифікація», кандидатом технічних наук за спеціальністю «Метрологія та метрологічне забезпечення», в 2009 році нагороджений нагрудним знаком Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики «За заслуги», що позитивно характеризує його особисті та професійні якості як особи, не схильної до порушення трудової дисципліни і відданої професії. З моменту призначення [PERSON] на посаду генерального директора ДП «Харківстандартметрологія» (з липня 2013 року) на підприємстві почалися суттєві кадрові зміни у вигляді звільнень та скорочень, здебільшого з особистих мотивів. 22.09.2015 року, тобто після того, як позивачем направлені звернення про наявність корупційних та злочинних ознак в діях [PERSON] до правоохоронних органів та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, під час знаходження позивача на його робочому місці, заступник генерального директора [PERSON] спільно з іншими працівниками підприємства за рішенням генерального директора [PERSON] здійснив незаконне вилучення закріпленого за позивачем майна (в т. ч. компютеру і сейфу) та документів нормативно-технічного відділу. Того ж дня, він дізнався про наказ про звільнення за №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору». Трудова книжка та оригінал наказу 22.09.2015 року видані позивачу не були, про причини звільнення та суть порушень його повідомлено не було, жодних пояснень від позивача не вимагалось, акти про порушення не складались, розрахунок при звільненні був нарахований на банківську кату того ж дня, довідка про середню заробітну плату не видавалась. Із виданої ксерокопії наказу вбачається, що позивач звільнений за порушення трудової дисципліни та у звязку з недоліками у роботі. Вважає даний наказ незаконним, оскільки за статтею 147 КЗпП України звільнення є заходом дисциплінарного стягнення, яке може застосовуватись за порушення трудової дисципліни, в той час, як в наказі міститься посилання також на недоліки у роботі, проте така підстава для звільнення не передбачена. Просить суд позов задовольнити, та з урахуванням уточнених позовних вимог визнати наказ ДП «Харківстандартметрологія» №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору» незаконним та зобовязатиДП «Харківстандарт-метрологія»скасувати наказ №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору»; поновити його на роботі у ДП «Харківстандартметрологія» на посаді начальника нормативно-технічного відділу ДП «Харківстандартметрологія»та зобовязати ДП «Харківстандартметрологія» винести наказ про його поновлення на роботі з 22.09.2015 року; зобовязати ДП «Харківстандартметрологія» внести до його трудової книжки відомість про недійсність наказу №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору» та поновлення його на роботі з 22.09.2015 року; стягнути з ДП «Харківстандартметрологія»на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22.09.2015 року по 27.04.2017 року в сумі 179173 грн. 80 коп., моральну шкоду, повязану з незаконним звільненням у розмірі 10000 грн. 00 коп. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 4000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, вважають вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Твердження [PERSON] щодо неефективності управління є безпідставним, підприємство постійно розвивається та впроваджує нові послуги, прибуток від діяльності керівництва збільшився. Кадрова політика на підприємстві відповідає нормам діючого законодавства України. Так, згідно доповідної записки від 22.09.2015 року директора ПТЦ «Прилад» [PERSON] було встановлено невиконання планових завдань по випуску продукції і реалізації робіт по обслуговуванню вагового обладнання (виробництв автомобільних ваг). Зазначена проблема напряму залежить в оформленні договорів поставок комплектуючих, якими займався позивач [PERSON], постійно були затримки з підписанням зазначених договорів з боку позивача, що призводило не тільки до збільшення вартості комплектуючих, а також до затримки виконання договірних зобовязань перед замовниками, подібні ситуації спричиняли негативу репутацію для ПТЦ «Прилад» та ДП «Харківстандартметрологія». Відповідно доручення генерального директора №87 від 22.09.2015 року начальник нормативно-технічного відділу [PERSON] повинен був дати письмові пояснення стосовно фактів, викладених у доповідній записці директора ПТЦ «Прилад» [PERSON] від 22.09.2015 року. З цим дорученням він був ознайомлений начальником СОК [PERSON] 22.06.2015 року, однак від підпису про ознайомлення з дорученням позивач відмовився, про що був складений відповідний акт. Позивачу неодноразово пропонувалось надати пояснення з цього приводу, а також з приводу раніше виконаних неналежним чином завдань генерального директора він відмовлявся. З цього приводу з боку ДП «Харківстандартметрологія» був складений акт від 22.09.2015 року про відмову надати пояснення щодо затримки з підписання зазначених договорів з боку позивача, що призвело не тільки до збільшення вартості комплектуючих, а також до затримки виконання договірних обовязків перед замовниками. Згідно до положення про відділ до функцій нормативно-технічного відділу, начальником якого був [PERSON], входить функція участі в узгодженні умов і укладанні договорів поставок з матеріально-технічного забезпечення підприємства, функція розширення прямих постійних і довгострокових господарських звязків з постачальниками. Згідно доповідної записки начальника юридичного відділу [PERSON] від 12.08.2015 року, [PERSON] постійно затягував візування проектів договорів на закупівлю товарів, робіт і послуг, а також проектів договорів реалізації продукції ПТЦ «Прилад». Така ситуація негативно вплинула на діяльність та ділову репутацію ДП «Харківстандартметрологія», тому 22.09.2015 року було видано наказ №135-К «Про розірвання трудового договору» з [PERSON], із яким позивача було ознайомлено, про що 22.09.2015 року складено акт про ознайомлення з наказом про звільнення. Один примірник наказу було вручено позивачу, проте він відмовився від підпису про вручення, про що також було складено відповідний акт. Наказ про звільнення містить статтю 147 КЗпП України тому, що підприємство застосувало дану статтю, як підставу для звільнення. Позивач був звільнений за грубе порушення трудової дисципліни, виявлені суттєві недоліки в його роботі. Факти та тяжкість порушень, наявність стягнень у минулому зазначати в наказі про звільнення законом не передбачені. Враховуючи, що ДП «Харківстандартметрологія» здійснює свою діяльність з суворим дотриманням статуту підприємства та чинного законодавства України, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - заступник генерального директора Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, представників відповідачів, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] з 14.08.2000 року прийнятий на роботу до Харківського державного центру стандартизації, метрології та сертифікації (ХДЦСМС) (а. с. 75). З 05.06.2006 року[PERSON] переведений на посаду начальника нормативно-технічного відділу, що підтверджує наказ Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 08.06.2006 року №93-к (а. с. 76). На підставі наказу Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №135-к від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору», за грубе порушення трудової дисципліни, виявленні суттєві недоліки в роботі, [PERSON] звільнено з посади начальника нормативно-технічного відділу Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України (а. с. 76). Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (стаття 140 Кодексу законів про працю України). У відповідності до вимог статті 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосоване тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Так, із копії наказу Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору», наданого позивачем [PERSON], вбачається, що начальника нормативно-технічного відділу ДП «Харківстандартметрологія» [PERSON] звільнено з посади начальника відділу на підставі статті 147 КЗпП України за «…грубе порушення трудової дисципліни виявлені суттєві недоліки в роботі відділу НТВ, доповідні записки директора ПТЦ «Прилад», заступника генерального директора з виробничих питань, начальника юридичного відділу, були виявлені суттєві недоліки у роботі начальника нормативно-технічного відділу [PERSON] В…» (а. с. 9). Із копії наказу Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору», наданого відповідачем, вбачається, що начальника нормативно-технічного відділу ДП «Харківстандартметрологія» [PERSON] звільнено з посади начальника відділу на підставі статті 147 КЗпП України за «…грубе порушення трудової дисципліни, виявлені суттєві недоліки в роботі начальника нормативно-технічного відділу [PERSON] В…» (а. с. 76). В матеріалах справи міститься доповідна записка начальника юридичного відділу [PERSON] від 12.08.2015 року, згідно якої генеральному директору ДП «Харківстандартметрологія» доповідають про те, що «…начальник нормативно-технічного відділу [PERSON] постійно затягує візування проектів договорів на закупівлю товарів, робіт і послуг, а також проектів договорів реалізації продукції ПТЦ «Прилад». Такі ситуації негативно впливають на діяльність та ділову репутацію ДП «Харківстандартметрологія»…» (а. с. 85). Також в матеріалах справи міститься доповідна записка директора ПТЦ «Прилад» [PERSON] від 22.09.2015 року, згідно якої генеральному директору ДП «Харківстандартметрологія» доповідають про те, що «…у ІІІ кварталі 2015 року у ПТЦ «Прилад» склалась тенденція невиконання планових завдань по випуску продукції та реалізації робіт по обслуговуванню вагового обладнання. Дана проблема напряму повязана з затримками в оформленні договорів поставок комплектуючих для виробництва та виконання робіт по обслуговуванню ваг…» (а. с. 86). Згідно доручення №87 від 22.09.2015 року, начальнику нормативно-технічного відділу [PERSON] доручено дати письмові пояснення щодо фактів, викладених у доповідній записці директора ПТЦ «Прилад» [PERSON] від 22.09.2015 року, термін: 13-30 22.09.2015 року (а. с. 87). Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 179 ЦПК України\~визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями\~58,\~59 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1\~статті 64 ЦПК України\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Порушення, яке ставиться у вину працівнику і розцінюється роботодавцем як одноразове грубе порушення трудових обовязків, повинно мати чітко сформульований зміст, щоб установити характер проступку, обставини, за яких його вчинено, істотність наслідків порушення трудових обовязків. Відповідно до пункту 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд враховує характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано (або могло бути завдано). Крім того, за положеннями пункту 18 зазначеної постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом ( розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. При розгляді справи 6-33цс14 Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2014 року сформулював правовий висновок, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обовязків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обовязку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обовязку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обовязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. На противагу вищенаведеним нормам, відповідач не довів, в чому ж полягає грубе порушення трудової дисципліни та які суттєві недоліки в роботі начальника нормативно-технічного відділу [PERSON] були виявлені, що ставляться роботодавцем у вину [PERSON] та слугували застосуванню до нього заходу стягнення у вигляді звільнення. Доповідні записки начальника юридичного відділу [PERSON] від 12.08.2015 року та директора ПТЦ «Прилад» [PERSON] від 22.09.2015 року, не містять конкретних, точних та чітких відомостей щодо тяжкості вчиненого [PERSON] проступку, яка шкода була заподіяна ДП «Харківстандартметрологія» чи могла бути заподіяна внаслідок його дій/бездіяльності, обставини, за яких вчинено проступок, причинно-наслідковий зв'язок між його діями/бездіяльністю та шкодою, що завдана чи могла бути завдана. У матеріалах справи наявна ксерокопія трудової книжки на імя [PERSON] (АС №686385), на стор. 19 якої містяться відомості про нагородження. Зокрема, 27.11.2009 року [PERSON] нагороджено відомчою відзнакою Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики нагрудним знаком «За заслуги» (наказ Держспоживстандарту України від 27.11.2009 року №585-к); 06.10.2011 року нагороджено памятною медаллю «110 років ДП «Харківстадартметрологія» (наказ №914 від 06.10.2011 року) (а .с. 84). Дані накази також містяться у матеріалах справи (а. с. 77-78, 79-81). Позивачем надано відомості про його професійні якості. Так, [PERSON] є дипломованим (з відзнакою) молодшим спеціалістом за спеціальністю «Виробництво електронно-обчислювальної техніки», дипломованим (з відзнакою) магістром за спеціальністю «Метрологія, стандартизація і сертифікація», кандидатом технічних наук за спеціальністю «Метрологія та метрологічне забезпечення», що підтверджують копії відповідних дипломів (а. с. 11-15). Статтею 149 КЗпП України визначений порядок застосування дисциплінарних стягнень, а саме, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7,8 ст. 40 і\~п.\~1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147- 1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. На думку суду, застосовуючи таке дисциплінарне стягнення як звільнення, відповідач не врахував вказані положення закону, попередню роботу позивача, не звернув увагу на ступінь тяжкості вчиненого «проступку»,заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено «проступок». Таким чином, враховуючи наведене, не зазначення в наказі про звільнення порушення, яке було виявлено згідно доповідних записок і яке стало підставою для звільнення, неврахування положень частини 3 статті 149 КЗпП України при обранні виду дисциплінарного стягнення, не витребування від працівника згідно статті 149 КЗпП України письмового пояснення, тягне за собою незаконність звільнення. Відповідачем - Державним підприємством «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» не наведено достатніх, обґрунтованих підстав звільнення [PERSON] за статтею 147 КЗпП України, а тому наказ №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору» з [PERSON] підлягає скасуванню, як такий, що прийнятий з порушенням вимог трудового законодавства. Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, зазначені порушення є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.\~ Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплаченої роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками, виконаними у відповідності до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (зі змінами), згідно якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно довідки ДП «Харківстандартметрологія» від 11.02.2016 року №256/19 про розрахунок середньої заробітної плати, виходячи із заробітної плати за 2 місяці, які передували місяцю звільнення [PERSON] (а. с. 73)., середня заробітна плата [PERSON] становить 444 грн. 60 коп. На день розгляду справи (27.04.2017 року) кількість робочих днів з дня звільнення позивача з посади становить 403. Таким чином, заробітна плата за час вимушеного прогулу з 22.09.2015 року по 27.04.2017 року становить 179173 грн. 80 коп. (444, 60 х 403). Також суд наголошує, що відповідно до частини 5 статті 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно пунктів 2, 4 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць, а також поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Щодо позовної вимоги [PERSON] прозобовязання ДП «Харківстандартметрологія» внести до його трудової книжки відомість про недійсність наказу №135-К від 22.09.2015 року «Про розірвання трудового договору», суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення», трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Таким чином законодавством України визначений інший, позасудовий порядок визнання недійсним запису в трудовій книжці у разі поновлення позивача на роботі за рішенням органу, який розглядає трудові спори, в звязку з чим, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з відповідача Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», суд зазначає наступне. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~\~ Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 Цивільного кодексу України). У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За положенням\~статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Як розяснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», а саме виданням 22.09.2015 року наказу №135-К «Про розірвання трудового договору» з [PERSON], та враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. співрозмірними із завданою шкодою, їх розмір знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, докази на підтвердження немайнових втрат\~(їх тривалість, можливість відновлення, істотність змін в житті, тощо) наявні у матеріалах справи, а тому

Outcome: partial