Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У жовтні 2014 року орган опіки та піклування Бердянської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав на малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину на користь державного закладу, куди будуть влаштовані діти, або особи, яка буде призначена опікуном. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] має також ще одного сина [PERSON], [INFO]. Відомості про батька [PERSON] записані зі слів матері. Відповідачка [PERSON] була засуджена двічі у 2012 році за ч.2 ст.302 КК України і ч.1 ст.185 КК України. У квітні 2014 року повернулася з місць позбавлення волі, ніде офіційно не працює. За місцем мешкання характеризується незадовільно: схильна до зловживання спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. У період з 2010 по 2014 рік відносно неї було складено 14 адміністративних протоколів за ст. 181-1 КУпАП. За заявою [PERSON] її старшого сина 17.06.2014 року було влаштовано до Пологівського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де він і перебуває по цей час. Мати жодного разу не провідала дитину. Спілкувалася із сином тільки по телефону. Відповідач [PERSON] ніде не працює. За місцем мешкання характеризується незадовільно, зловживає спиртними напоями. Неодноразово притягувався до кримінальної і адміністративної відповідальності. Сім'я [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Під час відвідування сім'ї в будинку знаходилися сторонні особи, скрізь було брудно, речі розкидані, повітря не свіже, звареної їжі не було. Взагалі санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний. Молодший син [PERSON] лежав оголений на ліжку без постільної білизни. Батьки часто залишали [PERSON] без нагляду і батьківської опіки. У дитини не має окремого спального місця, відсутні іграшки і книжки. [PERSON] є інвалідом з дитинства, обмежений у пересуванні, навиками самообслуговування не володіє. До березня 2014 року мав статус дитини-інваліда. З березня соціальні виплати на диину-інваліда припинені, оскільки батьки так і не спромоглися пройти медичну комісію і оформити дитині інвалідність. Лікування дитина ніякого не отримує через брак коштів. З відповідачами неодноразово проводилися бесіди щодо неналежного виконання батьківських обов'язків, необхідності створення належних умов для проживання дітей. Обоє були притягнуті до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Проте батьки жодних висновків для себе не зробили. Представник органу опіки та піклування Малярчук І.О. позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Суду додатково пояснила, що на час розгляду справи у суді відповідачі в с.Трояни вже не проживають. Будинок відімкнений від електропостачання та газопостачання. Зняті металеві ворота і паркан, літня кухня розібрана на будматеріали, вхід на подвір'я перегороджено зламаним під час урагану деревом. Старша дитина [PERSON] до цього часу перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації. Мати так жодного разу сина і не відвідача, його здоров'ям, успіхами у навчанні не цікавиться, до дирекції центру жодного разу не зверталася. 19.10.2014р. [PERSON] покинула свого хворого молодшого сина на сторонніх осіб, які вимушені були наступного дня відвезти хлопця до бабусі по лінії батька [PERSON] До цього часу дитина знаходиться у бабусі, яка здійснює за ним догляд. Батьки дитиною не цікавляться. Відповідач [PERSON] покинув перше судове засідання і більше до суду не з'являвся. Письмових заперечень щодо позову не надав. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує. Суду пояснила, що зараз знімає кімнату в м. Бердянську, де знаходиться чоловік не знає. Офіційної роботи не має, на життя заробляє проституцією, отримує за це щодня 200 грн. У травні 2014 року звільнилася з місця позбавлення волі, стала проживати разом з чоловіком і дітьми в селі Трояни. У червні їй запропонували відправити старшого сина до літнього табору, вона написала заяву. З того часу Толік живе в реабілітаційному центрі в м. Пологи. До сина не їздила через брак коштів, але дзвонить йому по телефону, цікавиться його життям. Молодший син [PERSON] є інвалідом з дитинства. З березня 2014 року була припинена виплата соціальної допомоги на дитину, необхідно було проходити медичну комісію, з'їздити до обласної дитячої лікарні в м. Запоріжжя для вирішення цього питання, але через брак коштів до цього часу ними нічого не зроблено. Дійсно, за допомогою соціальної служби, їм було виділено у вересні 2014 року кошти у розмірі 300 грн. для поїздки до м. Запоріжжя, але ці гроші чоловік пропив. До обласної дитячої лікарні дитину так і не відвезли. Спиртними напоями вона не зловживає. Чоловік випиває. Було таке, що у нетверезому стані піднімав руку на дітей. Просить не позбавляти її батьківських прав. Представник служби у справах дітей Георгінова Н.І. позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що у липні 2014 року малолітні [PERSON] і [PERSON] були взяті на облік, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах. Батьки дітей не піклуються про їх фізичний, духовний, моральний розвиток, не створили для дітей нормальних умов проживання, матеріально їх не утримують. [PERSON] з червня 2014 року перебуває в Пологівському соціально-реабілітаційному центрі. Мати дитиною не цікавиться, жодного разу не провідала сина. Лікуванням [PERSON] батьки майже два роки не займаються. За дев'ять місяців не спромоглися навіть переоформити дитині інвалідність. Батьки часто залишали [PERSON] на сторонніх осіб, належного догляду за дитиною не здійснювали. З 20.10.2014р. [PERSON] живе у бабусі [PERSON] За цей час батьки дитиною не переймають, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, просить позов задовольнити. Прокурор Мельник М.М., в інтересах дітей, вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав, оскільки вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями. Вважає, що є всі правові підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав. Допитані у якості свідків [PERSON], спеціаліст по роботі з молоддю Андрівської сільської ради, і [PERSON], соціальний працівник Бердянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, суду показали, що після повернення [PERSON] з місця позбавлення волі, вона забрала старшого сина додому. Спочатку начебто все було нормально. Але потім батьки стали кидати дітей на сторонніх осіб, батько по 2-3 дні не бував дома, мати майже щовечора кудись їхала. Обоє вживали спиртні напої, в будинку часто бували сторонні особи. В будинку завжди було брудно, речі розкидані, посуд не митий, на підлозі пусті пляшки з- під горілки, недопалки. Молодший син [PERSON] самостійно не може ні сидіти, ні ходити, дитина не розмовляє. Він постійно знаходиться в лежачому стані, але окремого спального місця не має. Лікуванням дитини батьки не займаються. До сих пір навіть не переоформили дитині інвалідність. У вересні 2014 року матері була надана матеріальна допомога для поїздки до обласної дитячої лікарні і запропоновано 17.09.2014р. поїхати до Запоріжжя на автомобілі медичної допомоги, але батьки відмовилися, матеріальну допомогу витратили на пияцтво. Свідок [PERSON], мати відповідача [PERSON], суду показала, що відповідачі безвідповідально ставляться до своїх дітей. [PERSON] зловживає спиртними напоями. В сім'ї постійні сварки, скандали. Будинок, в якому вони проживали в с. Трояни, привели у непридатний до проживання стан, з будинку все повиносили, почали його розбирати, зняли металеві ворота, інший метал, здали на металобрухт. [PERSON] постійно кидає дітей, увечері може піти і зникнути на тиждень. Старший син завжди був наданий сам собі. Толік доглядав молодшого брата, а не батьки. Діти батькам не потрібні. Лікуванням [PERSON] ніхто не займався. 19.10.2014р. [PERSON] кинула [PERSON] на свого кума та його співмешканку, у дитини була температура і вони наступного дня привезли дитину до неї. З того часу [PERSON] знаходиться у неї. Батьки дитиною навіть не цікавляться, жодної матеріальної допомоги їй не надають. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини при реєстрації народження записані зі слів матері, на підставі ст. 135 СК України (а.с.13). Також [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.14). З липня 2014 року діти були поставлені на облік у службі у справах дітей Бердянської РДА, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. [PERSON] тривалий час зловживає спиртними напоями, за місцем проживання характеризується незадовільно, ніде не працює (а.с.12). [PERSON] неодноразово був засуджений. Так 22.08.2013 року його було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме в тім, що 31.12.2012р., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння вчинив сварку з [PERSON] після чого, діючи умисно, наніс малолітньому [PERSON], 2003 року народження, тілесні ушкодження (а.с.84). Крім того, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство та вчинення насильства в сім'ї, а 30.10.2014р. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, за невиконання батьківських обов'язків ( а.с.54-55, 88). [PERSON] також зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, займається проституцією, за місцем проживання характеризується незадовільно. Відповідачка неодноразово була засуджена: 11.04.2012р. за ч.2 ст.302 КК України; 16.08.2012р. за ч.1 ст. 185 КК України (а.с.78-81). Протягом 2010 - 2014 років відносно [PERSON] було складено 14 адміністративних протоколів за ст. 181-1 КУпАП - зайняття проституцією (а.с.15). 15.08.2014р. і 29.10.2014р. [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 і ч.2 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов'язків. [PERSON] з 17.04.2014р. перебуває у КЗ « Пологівський обласний центр соціально -психологічної реабілітації дітей». Мати жодного разу дитину не відвідала, спілкування між ними підтримується в телефонному режимі, переважно з ініціативи хлопчика (а.с.48). З актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї в [ADDRESS], де вони проживали без реєстрації, вбачається, що в будинку завжди панував безлад та антисанітарія, запаси їжі обмежені. Свого господарства відповідачі не мали, город не обробляли. На час розгляду справи у суді будинок доведений відповідачами до стану, непридатного до проживання в ньому. В будинку відключено електро- та газопостачання. Літню кухню розібрано, знято на металобрухт ворота та інший метал. У будинку ніхто не проживає. Відповідачі постійно змінюють своє місце проживання, з пояснень [PERSON]- він зараз проживає в с. Андріївка, а [PERSON] зняла кімнату в м. Бердянську. Молодша дитина [PERSON] є інвалідом з дитинства, перебуває на медичному обліку з діагнозом: «Аномалия развития молозистого тела, тетрапарез, задержка психоречевого развития, частичная атрофия дисков зрительных нервов», самостійно не може ні сидіти, ні ходити. Лікуванням дитини більше двох років батьки не займаються. У березні 2014 року була припинена виплата соціальної допомоги на дитину-інваліда. До сих пір батьки не знайшли часу і коштів для проходження консультації в Запорізькій обласній дитячій лікарні. У вересні 2014 року матері була надана матеріальна допомога у розмірі 300 грн. для поїздки до обласної дитячої лікарні і запропоновано 17.09.2014р. поїхати до Запоріжжя на автомобілі медичної допомоги, але батьки відмовилися. Отриману матеріальну допомогу батько пропив. Орган опіки та піклування надав суду висновок від 10.10.2014р. ( а.с.35-37) про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав з тих підстав, що вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не створили належні умови для проживання та утримання неповнолітніх дітей, своєю поведінкою не можуть благотворно впливати на розвиток особистості та характеру. Враховуючи конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачів батьківських прав ґрунтуються на законі, є всі правові підстави для позбавлення їх батьківських прав, а тому, в інтересах дітей, позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини ( аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, аліменти можуть бути присуджені судом у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідачі є працездатними особами, але ніде не працюють, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з кожного з них аліментів на утримання кожної дитини у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу, куди будуть влаштовані діти, або законного опікуна дітей, стягнення аліментів проводити з часу передачі дітей цій особі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути також судовий збір на користь державного бюджету у сумі 243,60 грн. з кожного.

Outcome: approved