Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що є власником земельної ділянки площею 0,1481 га, кадастровий номер 3222484201:01:003:0154,цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою:Київська область, Києво-Святошинський район, с.Малютянка, вул. Декоративна. Право власності вона належним чином зареєструвала, проте втрачено правовстановлюючий документ державний акт про право приватної власності на землю серія КВ№106, виданий 04 квітня 1997 року [PERSON] сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Вона зверталась до реєстраційної служби для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але рішенням державного реєстратора відмовлено у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Вважає своє право порушеним, у звязку з чим змушена була звернутись із позовом до суду. Тому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1481 га, кадастровий номер 3222484201:01:003:0154,цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою:Київська область, Києво-Святошинський район, с.Малютянка, вул. Декоративна У судове засідання позивачка не з`явилася. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явивсь. Про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином. Направили до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При розгляді справи судом встановлено, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру №НВ-3201536332013 від 15 жовтня 2013 року власником земельної ділянки площею 0,1481 га, кадастровий номер 3222484201:01:003:0154,цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою:Київська область, Києво-Святошинський район, с.Малютянка, вул. Декоративна, значиться за [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія КВ№106, виданого 04 квітня 1997 року [PERSON] сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. З довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №45 від 18 лютого 2015 року, а також копії земельно-кадастрової книги вбачається, що [PERSON] дійсно має в с.Малютянка по вул.Декоративній земельну ділянку площею 0,1481 га. З матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що [PERSON] втратила державний акт про право приватної власності на землю серія КВ№106. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 19 листопада 2013 року відмовлено [PERSON] в державній реєстрації права власності на земельної ділянки площею 0,1481 га, кадастровий номер 3222484201:01:003:0154,цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою:Київська область, Києво-Святошинський район, с.Малютянка, вул. Декоративна. [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 лютого 2015 року за №3.13 повідомлено [PERSON], що згідно діючого законодавства другі примірники державник актів у [PERSON] сільській раді не зберігаються. У відповідності до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту, які мають універсальний характер, а тому можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних субєктивних прав, при цьому, перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. У той же час, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Статтею 392 ЦК визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 182 ЦК визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом ( ч. 4 ст. 182 ЦК). Статтею 4 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно з п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оформлення права власності на обєкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за [PERSON] необхідно визнати право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved