Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що 06 липня 1974 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу спільних з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що вони з відповідачем спільно не проживають з вересня 1981 року, з того ж часу вона не бачила відповідача. Оскільки, шлюб між ними носить лише формальний характер, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, зазначила що позов підтримує в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду https://fs.ko.court.gov.ua, оскільки місце його реєстрації/проживання чи перебування невідоме. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 липня 1974 року у Фастівському міському відділі РАЦС, актовий запис № 194, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , виданим 06 липня 1974 року. Від даного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну необхідно задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved