Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна, яке є сумісною власністю подружжя. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 14 листопада 1995 року між ним і відповідачкою по справі [PERSON], був укладений шлюб, від якого мають двох дітей. Шлюбні відносин з відповідачкою припинили в жовтні 2014 року. За час проживання однією сімєю за сумісні кошти було придбане наступне майно: - автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору, вартістю 85 959 грн. 27 коп. - житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ, вул. Пролетарська, 13, вартістю 55707 грн. 54 коп. - трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 444 324 грн. 11 коп. Крім того, за час сумісного проживання відповідачка відкрила у Красноармійському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок і поклала туди на своє імя сумісні гроші в сумі 80 000 грн. та у Красноармійському відділенні VAB [PERSON] відкрила депозитний рахунок і поклала туди сумісні гроші в сумі 240 000 грн. на своє імя. Загальна сума нажитого майна складає 905 990 грн. 92 коп., що знаходиться у відповідачки і вона ним повністю розпоряджається. Також він сплатив 1 800 грн. за оцінку спільно нажитого майна. Просив спільно нажите майно поділити наступним чином: Залишити у власності відповідачки [PERSON] наступне майно: - автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску чорного кольору, вартістю 85 959 грн. 27 коп. - житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ, вул. Пролетарська, 13, вартістю 55 707 грн. 54 коп. - кошти в сумі 80 000 грн., які знаходяться на депозитному рахунку в Красноармійському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», який відкрито на імя відповідачки. - кошти в сумі 240 000 грн., які знаходяться на депозитному рахунку в Красноармійському відділенні VAB [PERSON], відкритого на імя [PERSON] Залишити у його власності наступне майно: - трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 444 324 грн. 11 коп. Зобовязати відповідачку [PERSON] сплатити грошову компенсацію у розмірі 8 671 грн. 35 коп., що є 1/2 частиною від різниці вартості спільно нажитого майна подружжя. Стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь суму сплаченого судового збору у розмірі 4 529 грн. 95 коп. В листопаді 2015 року [PERSON] предявила до [PERSON] зустрічну позовну заяву про розподіл майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що за час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі вони з чоловіком придбали майно, що їх спільною власністю подружжя, а саме: - трикімнатну квартиру, розміщену за адресою: м. Красноармійськ Донецької області, вулиця Свердлова, будинок № 147, квартира № 59;оформлену на її імя на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красно армійського міського нотаріального округу Донецької області 20 серпня 2004 року; - житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, розміщений за адресою: місто Красноармійськ Донецької області, вулиця Пролетарська, будинок № 13, оформлений на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 18 липня 2012 року і придбаний за 64 000 грн., що на час придбання було еквівалентно 8000 доларів США. Відповідно до ринкового попиту, місцезнаходження та стану будинку, середня ринкова вартість будинку за адресою: місто Красноармійськ Донецької області, вулиця Пролетарська, будинок номер 13 (тринадцять) становить 135 000 грн. Зазначила, що в предявленому первісному позові [PERSON] безпідставно вказав про те, що вона нібито за час сумісного проживання відкрила у Красноармійському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок і поклала туди гроші в сумі 80 000 грн., а у Красноармійському відділенні VAB [PERSON] відкрила депозитний рахунок і поклала на своє імя сумісні гроші в розмірі 240 000 грн., не надавши суду про це жодного доказу. Вказаний у позові [PERSON] автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору не є сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за її особисті кошти, які вона отримала від продажу квартир, що дісталася їй у спадок. Так, 15 лютого 2013 року [PERSON] продала квартиру за адресою: місто Красноармійськ Донецької області, мікрорайон Лазурний[ADDRESS], що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом [PERSON] 24 листопада 2011 року. Відповідно до договору продаж цієї квартири вчинено за 83 984 гривень. 04 червня 2013 року вона продала іншу квартиру за адресою: місто Красноармійськ Донецької області, мікрорайон Лазурний[ADDRESS], що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом [PERSON] 24 листопада 2011 року. Відповідно до договору продаж вчинено за 105 100 гривень. 05 грудня 2013 року частину грошей, вилучених від продажу належних їй квартир, у сумі 119 000 грн. [PERSON] розмістила на депозитний вклад «Стандарт» у Красноармійському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» строком до 05 червня 2014 року. 19 червня 2014 року по закінченню строку депозитного вкладу [PERSON] придбала автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору за 76 000 грн., який належить їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 321123, 04 вересня 2014 року зареєстрованого у Красноармійському МРЕВ ДАЇ. Станом на червень 2015 року борг по кредитній картці ПАТ КБ «Приватбанку» становить 23 000 грн., який позивачка сплачує самостійно, і вважає, що вказаний борг необхідно врахувати при розподілі майна. [PERSON] не працює з 2002 року та не дбає про матеріальне забезпечення своєї сімї. Один із синів є інвалідом 2-ої групи, хворіє на сахарний діабет, потребує постійного лікування. До повноліття дитини до квітня 2015 року позивачка перебувала по догляду за дитиною-інвалідом. Тому, зважаючи на вищенаведені обставини, просила суд розділити майно наступним чином: 1. Визнати спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - трикімнатну квартиру, розміщену за адресою: [ADDRESS]; вартістю 350 000 грн.; - житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, розміщений за адресою: місто Красноармійськ Донецької області, вулиця Пролетарська, будинок № 13, вартістю 135 000 грн. 2. Визнати, що автомобіль марки Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору, зареєстрований на імя [PERSON], не є спільною власністю подружжя та визнати за нею право особистої власності на автомобіль. 3. Розподілити майно між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: Виділити та залишити у власності [PERSON] трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], оформлену на її імя на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 20 серпня 2004 року, реєстр номер 5146. Виділити та залишити у власності [PERSON] житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ, вулиця Пролетарська, будинок 13, оформлений на його імя на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 18 липня 2012 року, реєстр № 2467. Покласти на відповідача всі судові витрати, повязані з розглядом справи в суді. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна, яке є сумісною власністю подружжя, задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Центральна (колишня Свердлова)[ADDRESS], вартість якої складає 363 538 гривень. - житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область, місто Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Трудова (колишня Пролетарська), будинок 13, вартість якого складає 71 694 гривні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, про визнання майна особистою приватною власністю задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: 1. Трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Центральна (колишня Свердлова)[ADDRESS], вартість якої складає 363 538 гривень. 2. Житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область, місто Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Трудова (колишня Пролетарська), будинок 13, вартість якого складає 71 694 гривні. Розділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], наступним чином: Виділено та залишено у власності [PERSON] трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Центральна (колишня Свердлова)[ADDRESS], вартість якої складає 363 538 гривень, оформлену на її імя на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 20 серпня 2004 року; реєстр № 5146. Виділено та залишено у власності [PERSON] житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область, місто Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Трудова (колишня Пролетарська), будинок 13, вартість якого складає 71 694 гривні, оформлений на його імя на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 18 липня 2012 року, реєстр № 2467. Стягнуто з [PERSON], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 145 922 гривні. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в сумі 4 334 гривні 52 копійки. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 5 420 гривень 81 копійку. Визнано, що автомобіль марки Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер № KLITJ58Y95B433594, вартість якого складає 106 776 гривень 10 копійок, зареєстрований на імя [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 321123, є особистою приватною власністю [PERSON]. Із вказаним рішенням не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинені в жовтні 2014 року і спільне господарство з цього часу не ведеться. Станом на 30 жовтня 2014 року у ПАТ «VAB [PERSON]» на імя [PERSON] були відкриті рахунки 26357040700962 на суму 220 000 грн. 44 коп., 153 699 грн. - відсотки та 4 грн. 19 коп. (т. 1 а.с. 178 - 179). Ці кошти відповідачка отримала після припинення шлюбних відносин і витратила на свій розсуд. Тому, як зазначив апелянт, є хибними та такими, що відповідають дійсності висновки суду про те, що ці кошти були зняті під час знаходження у шлюбних відносинах, подальше їх спрямування в суді не встановлено, а тому й не можливо визнати данні кошти власністю подружжя. Також позивач зазначив, що спірний автомобіль був придбаний подружжям у шлюбі за сумісні кошти і тому підлягає поділу, як усе майно. Жодних доказів того, що відповідачка придбала автомобіль за особисті кошти вона суду не надала. Він також посилався на те, що за сумісні кошти вони придбали двокімнатну квартиру синові і у звязку з цим той не потребує житла, позивач сам хворіє на глаукому ока та патологію кришталика та йому виділено у власність будинок, який не придатний для проживання, тому просив ухвалити рішення, яким квартиру залишити йому у власність. В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін. Всупереч тверджень апелянта, доказів того, що будинок, що переданий йому у власність, не придатний для проживання, у справі відсутні. Як зазначено в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року про розірвання шлюбу, шлюбні відносини між сторонами припинені з 20 червня 2015 року (т. 1 а.с. 212). Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як розяснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 листопада 1995 року, який в наступному був розірваний рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року, що набрало законної сили 11 березня 2016 року (т.1 а.с. 7, 212). Під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони за сумісні кошти придбали будинок і трикімнатну квартиру, що ними не оспорюється. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 20 серпня 2004 року, [PERSON] купила трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 20 серпня 2004 року за реєстровим номером 5146 (т. 1 а.с. 75). Також, за договором купівлі-продажу від 18 липня 2012 року [PERSON] придбав житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ, вулиця Пролетарська, будинок 13, що посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 18 липня 2012 року за реєстровим номером 2467 (т. 1 а.с. 110-111). Від шлюбу вони мають двох синів - [PERSON] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з [PERSON] у трикімнатній квартирі. Перший з них є інвалідом з дитинства, хворіє на сахарний діабет. В теперішній час він є інвалідом 2 групи та потребує постійного лікування. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Донецького НДІСЄ № 309 від 26 квітня 2016 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS], що оформлена на імя [PERSON], складає 363 538 гривень, а житлового будинку з відповідними господарчими спорудами та побудовами, розташованого в місті Красноармійську по вулиці Пролетарська, будинок 13, що оформлений на імя [PERSON], складає 71 694 гривень (т. 1 а.с. 193-204). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 04 вересня 2014 року на [PERSON] за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ, вулиця Пролетарська, будинок 13 зареєстровано автомобіль марки Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору (т. 1 а.с. 136). Згідно висновку автотоварознавчої експертизи Донецького НДІСЄ № 310/28 від 19 травня 2016 року, ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet Aveo складає 106 775 грн. 10 коп. (т. 1 а.с. 183-187). З довідок приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу вбачається, що 15 лютого 2013 року [PERSON] за 83 984 гривень продала квартиру, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, Донецької області, мікрорайон Лазурний[ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 листопада 2011 року за реєстром № 5434. 04 червня 2013 року за 105 100 гривень вона продала іншу квартиру, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, мікрорайон Лазурний[ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 листопада 2011 року за реєстром № 5434 (т. 1 а.с. 28, 29). Згідно заяви [PERSON] від 05 грудня 2013 року, кошти в сумі 119 000 гривень вона поклала на депозитний рахунок в Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON]), терміном дії по 05 червня 2014 року з нарахуванням 17 відсотків річних (т. 1 а.с. 30). Згідно інформації ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 30 жовтня 2014 року кошти на імя [PERSON] в Банку відсутні (т. 1 а.с. 166-167). При вирішенні справи суд зазначив, що твердження [PERSON] про те, що автомобіль марки Chevrolet Aveo вона придбала за власні кошти, які зняла з депозитного рахунку Банку від продажу квартири, що належали їй в порядку спадкування, підтверджується матеріалами справи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль марки Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, що на підставі свідоцтва про реєстрацію СХХ 321123 від 04 вересня 2014 року зареєстрований на імя [PERSON], вартість якого згідно висновку експертизи складає 106 776 грн. 10 коп., є її приватною власністю та поділу не підлягає. Що ж стосується коштів, які знаходилися на депозитному рахунку у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на імя [PERSON], то суд зазначив, що станом на 30 жовтня 2014 року на імя [PERSON] 19 грудня 2013 року був відкритий рахунок на суму 220 000 грн. 44 коп. та нараховані відсотки в розмірі 1 536 грн. 99 коп. і 4 грн. 19 коп. Під час дії тимчасової адміністрації 18 лютого 2015 року вкладнику виплачені кошти в сумі 3 935 грн. 14 коп. та 02 березня 2015 року - в розмірі 196 064 грн. 86 коп. (т. 1 а.с.178 - 179). Суд дійшов висновку про неможливість визнання даних коштів спільною власністю подружжя. Вирішуючи справу, суд дійшов висновку, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони за сумісні кошти придбали будинок і трикімнатну квартиру, що ними не оспорюється, а тому визнав вказану нерухомість спільною сумісною власністю подружжя, виділив у власність [PERSON] житловий будинок з відповідними господарчими спорудами вартістю 71 694 грн. та стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON]Є грошову компенсацію в сумі 145 922 грн., частково задовольнивши його позов, та виділив у власність [PERSON] трикімнатну квартиру, вартістю 363 538 грн. Одночасно суд визнав автомобіль марки Chevrolet Aveo особистою приватною власністю [PERSON], який вона набула за продане спадкове майно. Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано визнав спільною власністю подружжя [PERSON]Є та [PERSON] трикімнатну квартиру та житловий будинок з відповідними господарчими спорудами, які вони набули під час шлюбу за сумісні кошти, частково задовольнивши позов [PERSON], виділивши йому у власність житловий будинок, вартістю 71 694 грн. та стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON]Є грошову компенсацію в сумі 145 922 грн., що складає ? частину вартості спільно нажитого майна, та задовольнивши позов [PERSON], виділивши їй у власність трикімнатну квартиру, вартістю 363 538 грн. та визнавши автомобіль марки Chevrolet Aveo, вартістю 106 776 грн. 10 коп., є її особистою приватною власністю. Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду є правильними, вони підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи апеляційної скарги позивача [PERSON] про те, що автомобіль і грошові вклади відповідач [PERSON] придбала за сумісні кошти подружжя, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не відповідають дійсності і суперечать встановленим обставинам справи. Так, з довідок приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу вбачається, що 15 лютого 2013 року [PERSON] продала одну квартиру за 83 984 гривень, а 04 червня 2013 року - другу квартиру за 105 100 гривень, що належали їй на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 24 листопада (т. 1 а.с. 28, 29). 15 лютого 2013 року, [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» уклали договір банківського вкладу № 537911/2013 на 80 000 грн. за ставкою 25 відсотків річних з вимогою вкладником вкладу до 15 червня 2013 року та пролонгацією договору, про що свідчить відповідний договір банківського вкладу та квитанція № 851195 про здійснення касової операції - залучення коштів на вклад (т. 1 а.с. 51; т. 2 а.с. 19, 20). Згідно довідки Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON]) від 22 вересня 2016 року, вкладник [PERSON] мала в депозитний рахунок «Стандарт» строком на 6 місяців в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 110 000 грн., який був відкритий 04 червня 2013 року та закритий 05 грудня 2013 року (т. 2 а.с. 22). Згідно заяви [PERSON] від 05 грудня 2013 року, на імя відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» відкрито особовий рахунок № 263096127440949, на який зараховано депозитний вклад в сумі 119 000 гривень, терміном дії по 05 червня 2014 року з нарахуванням 17 відсотків річних (т. 1 а.с. 30). Як вбачається з особового рахунка [PERSON] № 263096127440949, 10 червня 2014 року здійснено перевід суми депозиту на картку (т. 2 а.с. 26). З повідомлення Територіального сервісного центру № 1444 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 20 вересня 2016 року за вих. № 31/5-1444-1872 вбачається, що згідно довідки - рахунку, виданої 19 червня 2014 року ТОВ «Автолідер -2010», за [PERSON] 19 червня 2014 року зареєстровано транспортний засіб Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER], вартістю 72 000 грн. (т.2 а.с. 21). Твердження [PERSON] про те, що вона здійснила купівлю автомобіля Chevrolet Aveo за особисті кошти, вилучені від продажу її спадщини підтверджується відповідними письмовими доказами, які досліджені в суді. Так, [PERSON] надала суду письмові докази вартості проданих нею квартир, які вона отримала у спадщину, кошти від реалізації яких залучила на відповідні рахунки банків, які остаточно перевела на депозитний рахунок в ПАТ «ВіЕйБі Банк», а потім зняла та розпорядилася ним на свій розсуд, як і коштами рідної тітки [PERSON] в сумі 80 000 грн. від продажу останньою житлової квартири, які позивачу [PERSON] не належали на праві спільної сумісної власності (т. 1 а.с. 27; т.2 а.с. 29). Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Втім, позивач [PERSON] зазначені доказі не спростував, та будь-які докази того, що вклади на імя [PERSON] є їх спільною сумісною власністю, суду не надав. Всупереч тверджень позивача [PERSON], суд в рішенні суду навів відповідні докази і відповідно до вимог ст. 57, 60, 61 ЦПК України, надав їм належну оцінку. Свої висновки суд належним чином мотивував і виклав у рішенні. Доводи апеляційної скарги позивача [PERSON] про те, що шлюбні відносини сторони припинили у жовтні 2014 року, суперечать обставинам справи, встановленими рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яке набуло законної сили 11 березня 2016 року. З тексту рішення вбачається, що сімейні відносини сторони припинили з 20 червня 2015 року (т. 1 а.с. 212). Доводи апелянта про те, що йому виділено у власність будинок, який не придатний для проживання, а тому він просив ухвалити рішення, яким квартиру залишити йому у власність, апеляційний суд відхиляє, оскільки будинок був придбаний [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18 липня 2012 року, на своє імя, як житловий будинок, за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 309 від 26 квітня 2016 року він має ринкову вартість 71 694 грн. та непридатним до житла його не визнано (т. 1 а.с. 193-200, 201 204). За таких обставин суд зробив правильний висновок про часткове задоволення первісного позову [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна, яке є сумісною власністю подружжя, виділивши йому у власність будинок та стягнувши на його користь грошову компенсацію за ? частину спільного майна, та про повне задоволення зустрічного позову [PERSON] про розподіл майна подружжя та про визнання автомобіля її особистою приватною власністю. Однак, довід позивача відносно неправильного розподілу судових витрат апеляційний суд вважає обгрнутованим, оскільки суд частково задовольнив первісний позов [PERSON], поділив між сторонами нерухоме майно, врахувавши висновки експертиз стосовно його вартості, проведених Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз (т. 1 а.с. 183 - 189, 193 204, 206 - 209). Суд першої інстанції при вирішенні справи, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, мав стягнути судовий збір в розмірі 2 176 грн. 16 коп. з [PERSON] на користь [PERSON], оскільки суд частково задовольнив заявлений позов [PERSON] на суму 217 616 грн. та судовий збір за зустрічний позов [PERSON] не платила. Одночасно, між сторонами слід порівну розподілити витрати по оплаті за проведення судових експертиз по 2 167 грн. 26 коп., кожному, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину судових витрат за проведення експертиз в розмірі 2 167 грн. 26 коп., оскільки [PERSON] оплатила ці витрати повністю на загальну суму 4 334 грн. 52 коп. (т. 1 а.с. 208, 209). З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 2 176 грн. 16 коп., а з [PERSON]Є на користь [PERSON] - стягнути ? частину судових витрат за проведення судових експертиз в розмірі 2 167 грн. 26 коп., частково задовольнивши апеляційну скаргу позивача. Таким чином, рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, як ухвалене з порушенням норм процесуального права. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial