Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , вказавши, що 21.12.2018 року між ними було укладено кредитний договір №118-022-850-2-18-Г, згідно з яким відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 21551,72 грн. на строк з 21.12.2018 року до 18.12.2020 року включно, зі сплатою за користування кредитом 15 процентів річних. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюватиметься відповідачем щомісячними ануїтетними платежами, відповідно до умов договору та графіку платежів, який є додатком №1 до нього. Проте, в порушення зазначених умов кредитного договору та вимог чинного цивільного законодавства України, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у період з 01.01.2019 року по 31.07.2019 року своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі, у зв`язку з чим станом на 01.08.2019 року у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 35734,07 грн., із яких: 21551,72 грн. - залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 1089,68 грн. - залишок нарахованих та несплачених процентів; 3394,40 грн. - залишок нарахованої та несплаченої комісії; 9698,27 грн. - штраф за кредитним договором, яку позивач просив стягнути з відповідача разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору. Згідно з ухвалою суду від 18.10.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, підтвердивши як факт укладення кредитного договору між ним та позивачем, так і наявність заборгованості у вказаному позивачем розмірі. При цьому вказав, що не мав можливості сплачувати передбачені кредитним договором кошти у зв`язку з важким матеріальним становищем. Заслухавши пояснення відповідача, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 21.12.2018 року між АТ «Мегабанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №118-022-850-2-18-Г про надання кредитних коштів у розмірі 21551,72 грн. на строк з 21.12.2018 року до 18.12.2020 року включно, зі сплатою за користування кредитом 15 процентів річних. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками. Згідно з п. 1.3. кредитного договору вказаний договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк». У розділі 2 кредитного договору наведено визначення сукупної вартості кредиту (з урахуванням процентної ставки за ним та вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту) та реальної процентної ставки. Зокрема, пунктом 2.8. кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує комісійну винагороду в розмірі 3,15 процента від суми кредиту. Графік платежів наведено у Додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до пунктів п.3.2.3., 4.1. кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором. Згідно з п.4.3. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Крім того, пунктом 6.3. кредитного договору сторони встановили, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Відповідно до п.5.5. кредитного договору своїм підписом позичальник підтвердив, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті банку та/або у відділеннях банку, а також умовами договору, ознайомлений і згодний. Згідно з п.6.2.3. Правил обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк» проценти за користування кредитом сплачуються відповідачем щомісяця в залежності від форми (стандартна/ануїтетна), визначеної договором, а відповідно до п.6.7.1. таких Правил позивач має право достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії у випадку порушення відповідачем умов кредитного договору. Отже, з укладенням кредитного договору у відповідача виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах, встановлених умовами договору та графіком платежів, який є додатком №1 до нього. Як встановлено судом, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору, що, зокрема, підтверджується наявною в матеріалах справи заявою на видачу готівки від 21.12.2018 року. Проте, як з`ясовано судом, всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання та у період з 01.01.2019 року по 31.07.2019 року своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі за договором. Наведені обставини також підтвердив у судовому засіданні відповідач, який не оспорював факт укладення договору між ним і позивачем та наявність заборгованості у вказаному позивачем розмірі станом на 01.08.2019 року. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01.08.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 35734,07 грн., із яких: 21551,72 грн. - залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 1089,68 грн. - залишок нарахованих та несплачених процентів; 3394,40 грн. - залишок нарахованої та несплаченої комісії; 9698,27 грн. - штраф за кредитним договором. Жодних сумнівів щодо правильності наведеного розрахунку заборгованості у суду немає. Крім того, наявність заборгованості у вказаному розмірі підтвердив і сам відповідач в судовому засіданні. Будь-яких належних та допустимих доказів в заперечення вказаних обставин, зокрема, щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, встановивши наведені вище обставини та визначені відповідно до них правовідносини, а також беручи до уваги, що на час розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору порушено право позивача, а тому наявні підстави для стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором №118-022-850-2-18-Г від 21.12.2018 року в розмірі 35734,07 грн. Згідно з меморіальним ордером №1396-3 від 10.09.2019 року, при зверненні з даним позовом до суду позивачем було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн., а тому, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved