Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № CVА0АК00040410 від 07.07.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 12823,00 дол. США на термін до 06 липня 2012 року, взявши на себе зобовязання у визначені договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Зокрема, умовами укладеного між банком та позичальником договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] зобовязаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно умов договору, у випадку порушення зобовязань, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Підписуючи даний договір, відповідач засвідчив факт ознайомлення з умовами договору й відповідно погодився з ними. Посилаючись на те, що банк свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі, а відповідач взятих на себе за кредитним договором зобовязань не виконав, що призвело до того, що станом на 28 січня 2015 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 32967,07 дол. США, яка складається у тому числі: з заборгованості за кредитом 8367,44 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 7785,54 дол. США, заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом 984,12 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 15829,97 дол. США. Також вказує, що у забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № CVА0АК00040410 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого визначено, що поручитель несе солідарний обовязок відповідати за зобовязаннями боржника. З метою досудового врегулювання спору, банком на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань, однак відповідачами вона залишена без уваги та сума боргу за договором не сплачена. Посилаючись на вищевказане, банк просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором № CVА0АК00040410 від 07.03.2005 року в сумі 32967,07 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.01.2015 року складає 522857,73 грн., а також стягнути на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати. \~\~\~\~ Представник ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останньою відомою адресою місця проживання шляхом розміщення оголошення в пресі. \~ Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~ Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З наявних у справі доказів убачається, що 07 липня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVА0АК00040410, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 12823,00 дол. США на строк до 06 липня 2012 року та зобовязався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с 13-14). Зокрема, умовами договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором визначено, що [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Так, частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконує. Зокрема, станом на 28 січня 2015 року у [PERSON] утворилась заборгованість перед банком в сумі 32 967 дол. США, яка складається у тому числі: із заборгованості за кредитом 8367,44 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 7785,54 дол. США, заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом 984,12 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 15829,97 дол. США, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 4-6). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не виконує взятих на себе зобовязань за кредитним договором, й відповідно не надав суду в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування розрахунку суми боргу за кредитним договором, а також доказів щодо належного виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором та доказів на підтвердження оспорення чи визнання недійсним умов укладеного між сторонам договору,\~\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і\~\~такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання ( ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як убачається зі змісту п. 4.1 договору визначено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання, передбачених пп. 2.22, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Так, згідно наданого банком розрахунку розмір пені за прострочення сплати за кредитом становить 15829,97 дол. США (а.с. 4-7). Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що також є обґрунтованими й вимоги банку про стягнення суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Як убачається з наданих суду матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 08 липня 2005 року. Згідно даного договору відповідач [PERSON] зобовязалась відповідати солідарно по зобовязаннях відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № CVА0АК00040410 від 07.07.2005 року, в повному обсязі цих зобовязань (а.с. 15). При цьому, умовами договору поруки також визначено, що поручитель зобовязується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Оскільки відповідачі не виконали взятих на себе зобовязань за кредитним договором та договором поруки й відповідно у добровільному порядку не сплатили суму заборгованості за кредитним договором, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ Крім того, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом,\~\~а також не оспорено право банку на звернення до суду із вказаними вимогами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими і\~\~такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved