Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У квітні 2015 року Олександрійська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася в інтересах [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до суду з позовом до [PERSON] за участі прокурора та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Олександрійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ступенів, КДНЗ «Спеціальний дитячий будинок» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що [PERSON] виявив бажання повернути своїх двох доньок в родину у 2014 році, але на адресу районної державної адміністрації надійшла довідка з КДНЗ «Спеціальний дитячий будинок» м. Олександрії про невідвідування відповідачем доньок з вересня 2014 року по квітень 2015 року. У будинку [PERSON], а саме у буд. [ADDRESS] відсутня електроенергія, дитячі ліжка та дитячі куточки, а останній ніде не працює, тому позивачі просять позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти з усіх видів його заробітку та доходів, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття на утримання [PERSON], [INFO] на користь Олександрійської ЗОШ-інтернату І-ІІІ ступенів та на утримання [PERSON], [INFO] на користь КДНЗ «Спеціальний дитячий будинок» смт. Пантаївка. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задоволити. Представник третьої особи у судовому засіданні просила позовні вимоги задоволити. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог просив йому надати шанс мати родину та не позбавляти доньок рідного батька. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] народилася [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [PERSON] народилася [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.11.2009 року, [PERSON] визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.01.2013 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнуто аліменти. Сторонами не заперечувався той факт, що [PERSON], [INFO] перебуває у Олександрійській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, смт. Пантаївка. [PERSON], [INFO] перебуває у Олександрійському дошкільному навчальному закладі, смт. Пантаївка. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 18.12.2014 року [PERSON] звернувся з відповідною заявою до заступника голови Комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської районної державної адміністрації [PERSON], та просить розглянути питання про повернення його малолітніх доньок. Також від нього була відібрана розписка про те, що [PERSON] зобов'язується до 17.06.2015 року вирішити питання з житлом з метою повернення дітей в сім'ю. П. 27 Постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року передбачено, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі заяви матері, батька, які повернулися з місць позбавлення волі, про повернення їм дитини обстежує їх житлово-побутові умови, перевіряє наявність або відсутність заробітку чи іншого доходу, про що складає відповідний акт та готує висновок районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері чи батькові. Якщо за результатами розгляду питання про можливість передачі дитини матері, батькові, які повернулися з місць позбавлення волі, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради зробить висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом двох місяців збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Такі документи можуть бути підготовлені також у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України. Однак, всупереч постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року, комісія з питань захисту прав дитини Олександрійської районної державної адміністрації не надала висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання батькові, а 08.04.2015 року надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, чим суттєво обмежили права [PERSON] Таким чином, було подано позов до суду 14.04.2015 року та не було дотримано домовленості, яка була зазначена у розписці про те, що [PERSON] зобов'язується до 17.06.2015 року вирішити питання з житлом з метою повернення дітей в сім'ю. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Суд з'ясував, що матеріали справи не містять безсумнівних доказів про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, так як останні весь час знаходилися у державних закладах. Крім того, позивач вказує, що відповідач протягом шести місяців не виявляв щодо доньок батьківського піклування. Судом встановлено, що діти не знаходилися у закладах охорони здоров'я або пологовому будинку, отже дане формулювання можливе лише у тому випадку, коли особа не забрала дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що він періодично приходив до навчальних закладів до доньок та приносив подарунки. Він бажає мати сім'ю з рідними йому доньками. Також зазначив, що не перебуває на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). У матеріалах справи наявний АКТ №74 від 01.04.2015 року про обстеження умов проживання, де зазначено, що у будинку частково створені умови проживання, відсутня електроенергія, частково мебльований. Умови для виховання та розвитку дітей не створені. У зв'язку з відсутністю змін для повернення дітей та умов для виховання батьком дітей, тому доцільно позбавити його батьківських прав. В силу ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що АКТ №74 від 01.04.2015 року є недостатньо обґрунтованим, так як тільки один єдиний раз обстежено умови проживання [PERSON] та згідно довідки від 16.12.2015 року, яка видана публічним акціонерним товариством «Кіровоградобленерго» у буд. [ADDRESS] відновлено електропостачання 22.10.2015 року. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що діти не проживали з батьком, а знаходилися у відповідних закладах. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з доньками та не надає допомогу на їх утримання. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на користь відповідних закладів для утримання дівчаток, але дана позовна вимога також не підлягає задоволенню, так як положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» №2342-IV від 13.01.2005 року, держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Отже, передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів та не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину. Стаття 165 СК України вказує, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 6 ст. 59 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеним вимогам закону позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності порушеного права у дітей з боку батька. Судом не встановлено будь-яких винних дій або бездіяльності з боку відповідача, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed