Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя із відповідачем не склалося, тому шлюб розірвано, а спільні діти залишилися проживати із позивачем. З часу розірвання шлюбу відповідач надає фінансову допомогу, але не завжди вчасно та не у достатньому розмірі, щоб забезпечити спільних дітей всім необхідним для їх нормального життя та розвитку. Відповідач має постійних дохід, працює на посаді директора департаменту виробництва та розвитку ТОВ «Агріком Груп». Розмір заробітної плати не відомий, однак під час сімейного життя заробітна плата відповідача становила 40 000 грн., але отримував він її неофіційно. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Старший син навчається. Протягом тижня він додатково займається в гуртках з футболу, хенд-мейду, англійської мови, іноді відвідує басейн. Всі ці додаткові заняття є платними та потрібні сину для нормального розвитку. Крім того, при такому розкладі навчання дитина потребує повноцінного якісного харчування та відпочинку, на що також необхідні додаткові кошти. На підтвердження факту спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дітей також є те, що відповідачу на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9933 га, 0,6606 га та 0,4796 га, які відповідач здає в оренду та отримує за них орендну плату. Також, у власності відповідача є земельна ділянка площею 0,09 га, яку останній придбав 16 лютого 2015 року, та є трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідач надає допомогу у недостатньому розмірі, який не може забезпечити дітям достатній рівень життя. Також, відповідач регулярно виїжджає за кордон та відпочиває, а це говорить про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 7500 (сім тисяч п'ятсот) грн.. на кожну дитину, та на своє утримання у розмірі 2000 грн. до досягнення найменшим сином трирічного віку. 06 червня 2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю заперечує проти позовних вимог, не погоджується із доводами позивача з огляду на наступне. З моменту розірвання шлюбу між ним та позивачем, та до моменту звернення останньої до суду із даним позовом, відповідач надавав й продовжує надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Вважає, що він добросовісно і у повному обсязі виконує свої батьківські права щодо утримання дітей, жодним чином не ухиляється від їх виконання. Щомісячно відповідач перераховує на картковий рахунок позивача значну суму коштів на утримання дітей. Середньомісячна сума коштів, які відповідач перераховував складає 6133 грн. Крім сплаченої за рік суми в якості аліментів, відповідач несе також додаткові витрати на придбання одягу для дітей та оплати відпочинку старшого сина. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що відповідач надає фінансову допомогу у не достатньому розмірі, проте позовна заява не містить інформації про витрати позивача, не містить доказів, які б підтверджували розмір витрат на дітей. Також, позивачем не надано доказів про її особистий дохід, що робить неможливим побачити її реальний фінансовий стан. Твердження позивача про те, що відповідач постійно їздить на відпочинок за кордон є безпідставними, оскільки [PERSON] працює у ТОВ «Добродія Трейд» на посаді директора департаменту виробництва та розвитку, тому для розвитку і популяризації продукції відповідач часто їздить у відрядження за кордон. Відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення їхнім найменшим сином трирічного віку з огляду на те, що позивачем не вказано доведених щомісячних витрат, які вона несе для нормального функціонування організму людини, збереження здоров'я, набору продуктів харчування, а також непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, тому у їх задоволенні слід відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва серії [NUMBER] вбачається, що 28 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «[PERSON]» (а.с. 7). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження. Батьком дітей записаний [PERSON] (а.с. 5-6). Із пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано, а спільні діти залишилися проживати із позивачем. Згідно копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 0,4796 га, 0,6606 га та 0,9933 га, які [PERSON] знає в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Трейдагропостач-200» (а.с. 8-16). Також, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 лютого 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Майстренко В.В., належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,09 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 1718). Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] працює на посаді директора департаменту виробництва та розвитку у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд». Його робота у даному підприємстві також пов'язана із відрядженнями за кордон, про що свідчать копії наказів про відрядження (а.с. 66-67). Зі змісту відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 25.09.2018 р. за № 35972 вбачається, що дохід [PERSON] за перший та другий квартал 2018 року складає 95 948 (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) грн. 81 коп. До матеріалів справи відповідачем додано квитанції, відповідно до яких останній щомісячно перераховував на картковий рахунок позивача грошові кошти, розмір яких був не фіксований, але коливався від 500 грн. до 7000 грн. на місяць (а.с. 63-65). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також, ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину між сторонами відсутня та відповідач на власний розсуд визначає розмір коштів на утримання дітей. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 7500 (сім тисяч п'ятсот) грн., як і не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. При визначенні розміру аліментів, суд звертає увагу на те, що відповідач офіційно працевлаштований, його дохід за перше півріччя 2018 року складає 95 948 (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) грн. 81 коп., має у власності декілька земельних ділянок. Також, із відзиву та доданих до нього доказів видно, що відповідач мав змогу щомісячно сплачувати на рахунок позивача грошові кошти, що в середньому розмірі складають близько 6000 грн. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 3500 грн. на кожну дитину. Також, аналізуючи норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, зокрема ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на своє утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання дружини, а саме, стягувати із відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1500 грн. щомісячно, і до досягнення їхнім сином [PERSON] трирічного віку. На підставі викладеного, та

Outcome: partial