Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про вселення позивача, а також осіб, які мають право користуватись належною їй житловою нерухомістю на підставах, що не заборонені чинним законодавством України, в ? частину житлового будинку, яка належить позивачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS] На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що їй на праві власності належить ? частка житлового будинку [ADDRESS], а власником іншої ? частки вказаного будинку є відповідач, який перешкоджає вселенню [PERSON] у належну їй частину будинку, чим перешкоджає позивачу у здійсненні її права користування та розпоряджання належним на праві власності майном. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем його реєстрації , проте у судове засідання він повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частки житлового будинку під [ADDRESS], загальна площа частки становить 88,8 кв.м., житлова площа - 39,9 кв.м. Вказане підтверджується Договором дарування ? частки житлового будинку, посвідченого 14 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 850 (а.с. 8), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 липня 2017 року (а.с.9). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва (а.с.26), відповідач зареєстрований у спірному будинку [ADDRESS]. Згідно письмових пояснень позивача, відповідач не допускає її до будинку та перешкоджає у вселенні у належну їй частину будинку. З даного приводу представник позивача- [PERSON] неодноразово звертався до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві, що підтверджується заявою від 18.07.2017 року (а.с.17), заявою від 21.07.2017 року (а.с.18), витягом з кримінального провадження № 12017100020008086 (а.с.20), постановою про закриття кримінального провадження від 27.07.2017 року (а.с.21) та висновком про результати розгляду звернення громадянина (а.с.23). Також допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є невісткою позивача, підтвердила факт того, що відповідач не допускає позивача до спірного будинку. Пояснила, що приїжджала разом з позивачем до спірного будинку з метою вселення, однак відповідач не допустив їх до будинку та нецензурно висловлювався на їх адресу. Крім того, в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON], яка зазначила, що товаришує зі сім'єю [PERSON] та разом з ними приїздила до спірного будинку з метою відпочинку на його території, однак відповідач не допустив їх до будинку та висловлювався нецензурною лайкою. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.391, ст.396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Таким чином, представлені докази свідчать, що позивачка є співвласником спірного будинку, має право на захист свого порушеного відповідачем права користування своїм майном, а тому повинна бути вселена в спірний будинок. При цьому, суд вважає необхідним відмовити у задоволені позову в частині вселення осіб, які мають право користуватись належною позивачу житловою нерухомістю (спірним будинком), оскільки позовні вимоги в цій частині не конкретизовані, зокрема не зазначено, які особи мають право користуватись належною позивачу ? часткою житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial