Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1520 га, розташованої в [ADDRESS] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27.07.2003 року. Право власності у позивачки виникло на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори. 15.04.2016 року позивачка звернулась до управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,1520 га, розташованої в [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора позивачу було відмовлено у внесенні відомостей щодо земельної ділянки у зв`язку з тим, що така земельна ділянка накладається на іншу земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площі земельних ділянок співпадають на 99,9731%. Рішенням XXV сесії сільської ради VІ скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №183/3 від 05.06.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] » [PERSON] було відведено у власність земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , яка накладається на земельну ділянку, належну позивачці. Позивачка вважає, що оскільки спірна земельна ділянка у неї не вилучалась, право власності позивача на земельну ділянку не припинялось, то вищевказане рішення сільської ради є незаконним та таким, що порушує ст.41 Конституції України, ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, порушує право власності позивача на дану земельну ділянку, а тому підлягає скасуванню, в тому числі на підставі вимог ст. 155 Земельного кодексу України. Крім цього, 29.07.2016 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] від [PERSON] перейшло до [PERSON] . Позивачка вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу є недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки при його укладенні не було додержано вимоги ст. 658 Цивільного кодексу. Крім цього, позивачка зазначає, що оскільки земельна ділянка вибула з її володіння не з її волі, на підставі п.3 ч.1 ст. 388 Цивільного кодексу України позивач має право витребувати від відповідача, як добросовісного набувача, спірну земельну ділянку. З врахуванням заяви про зміну предмету позову позивач [PERSON] остаточно просила суд скасувати рішення XXV сесії сільської ради VI скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №183/3 від 05.06.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , витребувати у [PERSON] як у добросовісного набувача на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,1520 га, розташовану в [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої підстави обгрунтовував тим, що під час затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства було розроблено та погоджено необхідну технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. [PERSON] володіє вказаною земельною ділянкою на законних підставах, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.07.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] .. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 05.06.2013 року на підстав проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 25.12.2012 року ТОВ «Українські землі-2011». Крім цього, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення меж земельної ділянки, яка на даний час належить [PERSON] .. Також в управлінні Держгеокадастру у Києво-Святошинському району Київської області не обліковується інформація про державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1520 га на ім`я [PERSON] , а позивачкою не доведено порушення її права, оскільки належним чином не доведено, що земельна ділянка, на яку було оформлено державний акт на право приватної власності серії [NUMBER] , виданий Лісниківською сільською радою 27.07.2003 року, знаходиться за тими ж координатами, що і земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , право власності на яку на даний час належить [PERSON] , а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності суду не надано. Представник відповідача Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив клопотання про розгляд справи у відсутності представника та просив вирішити питання відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на той час) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1520 га в [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27.07.2003 року, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 липня 2003 року за № 878. Право власності позивачки виникло на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріально контори Коцюрбою Г.Г., реєстровий номер 3-1127. Згідно зазначеного договору земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданого виконкомом Лісниківської сільської ради 05.04.1999 року на підставі рішення виконкому Лісниківської сільської ради від 23.12.1996 року за №48/51. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №403. Таким чином, земельна ділянка позивачки площею 0,1520 га була сформована станом на 05.04.1999 року, однак кадастровий номер на той час земельній ділянці не присвоювався. Як вбачається з вказаного державного акту, в ньому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом. 15.04.2016 року позивачка подала до управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-3206729582016 від 15.04.2016 року). Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера. Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Згідно ч. 8 ст. 24 Закону на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Отримання такого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов`язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж належної позивачці земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виготовлена в 2016 році землевпорядною організацією ТОВ «Земельне агентство України». Однак, 15.04.2016 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі прийнято рішення №РВ-3200290792016 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що в межах земельної ділянки, яку передбачалось зареєструвати, знаходиться частина іншої земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , площа якої співпадає із земельною ділянкою позивачки на 99,9731%. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером - [NUMBER] , площею 0,20 га, належить на даний час [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320. Рішенням ХХІ позачергової сесії сільської ради VI скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 152/4 від 18.12.2012 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою шодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будавель і споруд в [ADDRESS] » надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Ліниківської сільської ради Києво-Святошинського району. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] виготовлений в 2012 році землевпорядною організацією ТОВ «Українські землі-2011». Згідно з висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації №6616 від 29.12.2012 року «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд» відділ містобудування і архітектури Києво-Святощинської районної державної адміністрації погодив проект землеустрою та надав висновки про можливість відведення у власність земельних ділянок громадянам [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки Відділу держземагенства у Києво-Святошинському районі Кивської області за формою 6-зем земельна ділянка площею 0,2000 га, яка відводиться у власність [PERSON] , обліковується землями запасу. Згідно висновку відділу держземагенства у Києво-Святошинському районі Кивської області №2425-03 від 31.05.2013 року обмежень на використання земельної ділянки площею 0,2000 га, яка відводиться у власність [PERSON] , не встановлено. Рішенням XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 року за №183/3 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,2000 га, розташованої в [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] . Як вбачається з вказаного кадастрового плану, на якому встановлено зовнішні межі земельної ділянки згідно з планом, земельна ділянка, яка передавалась у власність [PERSON] , не межує із земельною ділянкою позивачки, а тому погодження межі з нею не здійснювалось. На підставі проекту землеустрою та рішення XXV сесії Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VI скликання від 05.06.2013 року за №183/3 [PERSON] оформлено право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (індексний номер 5080155), виданим реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 19.06.2013 року. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку 19.06.2013 року, та був законним власником на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий номер №1320. Позивачка в позовній заяві зазначає, що її право на належну їй на праві приватної власності земельну ділянку порушено діями відповідачів у зв`язку з тим, що внаслідок неправомірних дій та незаконного рішення Лісниківської сільської ради виникло перетинання належної їй земельної ділянки, яка вже була сформована станом на 05.04.1999 року, із земельною ділянкою відповідача [PERSON] , у якого право власності виникло 19.06.2013 року. Як встановлено ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна, визнається судом незаконним та скасовується. Разом з цим, за змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе про порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такого порушення. Згідно з ч.1 ст.103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Для того, щоб визначити чи має місце накладення земельних ділянок, необхідні спеціальні знання. Дана обставина може бути з`ясована експертом. Однак, в матерілах страви відсутні висновки експертів на підтвердження чи спростування обставин, викладених у позовній заяві. 20.12.2017 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі призначено судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання про наявність накладення меж земельної ділянки, вказаної в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27.07.2003 року, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , на межі земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2016 року. Однак, у зв`язку з незадоволенням сторонами клопотання експерта у визначений ним строк експертною установою Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на адресу суду направлено повідомлення від 03.08.2018 року №2485/18-41 про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи, яка була призначена на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2017 року. Після повернення матеріалів справи в процесі розгляду справи повторних клопотань про проведення судової земельно-технічної експертизи від сторін не надходило. Відповідно до статей 12, 13, 81 та 82 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, з підстав, зазначених позивачем, і на підставі поданих доказів. Обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на позивача. В межах наданих доказів, позивачем не надано беззаперечного доказу накладення земельної ділянки позивачки саме із земельною ділянкою відповідача, не надано доказів визначення конфігурації такого накладення із визначенням відповідних точок. Крім цього, позивачка не довела того факту, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] набували спірну земельну ділянку у власність з порушенням вимог закону, що відповідачем Лісниківською сільською радою була передана у власність [PERSON] саме земельна ділянка (або її частина), як належала позивачці на праві приватної власності та/або того, що такою передачею земельної ділянки були порушені права позивачки. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що передача відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки відбулась з порушенням вимог закону. Тобто, позивака не довела, що оспорюваним рішенням та договором купівлі-продажу порушено її права. Сам той факт, що у подальшому, при виготовленні технічної документації, з метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, було виявлено накладення земельної ділянки позивачки (частково) на раніше вже зареєстровану за відповідачем земельну ділянку, не є підставою для скасування законного по суті рішення відносно відповідача. Разом з цим, оскільки суд не вбачає підстав для визнання незаконним, протиправним рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки від 05.06.2013 року за №183/3, та виходячи з презумпції правочину та презумпції законності рішення, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , є законними і відсутні підстави для визнання їх недійсними. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і відмовляє у їх задоволенні. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed