Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв`язку з цим, станом на 14.09.2020 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 23053,82 грн., в тому числі 16324,84 грн. основної суми кредиту, 1117,66 грн. процентів, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, 5611,32 грн. пені, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Виходячи з положень ч. 2, ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 176, ст. 274 ЦПК України, ухвалою суду від 02.11.2020 року було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням дати судового засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду в мережі Інтернет, в судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав, письмових заяв по суті спору та з процесуальних питань не подав, що відповідно до ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 16.03.2021 року була постановлена ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального права, суд приходить до такого. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. На підтвердження\~укладення між\~сторонами кредитного\~договору позивачем\~надано фотокопію\~Заяви про\~приєднання до\~Умов та\~Правил надання\~банківських послуг\~у Приватбанку.\~У зазначеній\~заяві містяться\~анкетні відомості\~про відповідача,\~а також\~у відповідних\~графах містяться\~підписи відповідача\~та представника\~позивача. Водночас заява не містить відомості про те, яку банківську картку та на яких умовах бажав отримати відповідач. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Водночас заява не містить підтвердження відповідача про те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того, заява не містить згоди відповідача на отримання примірника договору шляхом роздрукування з офіційного сайту позивача, а також не містить зобов`язання відповідача регулярно ознайомлюватись із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на офіційному сайті позивача. Крім того, позивач додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, повні версії яких розміщені на сайті\~https://privatbank.ua. При цьому зазначені документи не містять підписів сторін та дати їх складання. Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд виходить з того, що, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, - до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України щодо правил укладання договору приєднання. За таких обставин наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд виходить з того, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Водночас позивачем надана копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», скріпленої підписом відповідача. Ця довідка містить відомості про процентну ставку за користування кредитними коштами (3,0% на місяць), розмір та строки внесення мінімального платежу за кредитом, ставку пені, ставки різних комісій тощо. Крім того, позивачем надані відомості про те, що відповідачу 12.07.2011 року була видана кредитна картка із строком дії до 31.01.2015 року, яка в подальшому була замінена іншу строком дії до 30.06.2018 року, а також про те, що кредитний ліміт за цієї карткою у різні періоди часу встановлювався позивачем в межах від 1400,00 грн. до 5000,00 грн. З огляду на це, суд приходить до висновку, що, оскільки сторонами були узгоджені такі істотні умови кредитного договору, як сума кредиту (кредитний ліміт), процентна ставка за користування кредитом та кінцевий строк повернення кредиту та процентів за користуванням ним (не пізніше терміну дії кредитної картки), фактично між сторонами був укладений кредитний договір на вказаних істотних умовах, а решта умов якого є звичайними умовами, які випливають безпосередньо із закону. Як випливає з розрахунку позовних вимог та виписки про рух коштів по рахунку відповідача, відповідач активно користувався кредитними коштами, останній раз скориставшись кредитними коштами 07.05.2016 року, а строк дії кредитної картки, тобто строк кредитування, закінчився 30.06.2018 року, у зв`язку з чим на цю дату виникла заборгованість на суму 10532,94 грн., в тому числі 5000,00 грн. основної суми кредиту, 3782,94 грн. процентів за користування кредитом та 1750,00 грн. пені та штрафів. Оскільки строк кредитування припинився 30.06.2018 року, з цього ж моменту у позивача припинилось право нараховувати проценти за користування кредитом. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Водночас за період з 01.078.2018 року по 14.09.2020 року, тобто з моменту припинення строку кредитування і до дня, станом на який заявлений позов, відповідач поповнила картку на загальну суму 5975,61 грн. При цьому ствердження позивача про заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16324,84 грн. не підтверджується матеріалами справи і не випливає навіть з виписки про рух коштів по кредитному рахунку відповідача, оскільки максимальний кредитний ліміт за карткою відповідача становив 5000,00 грн. Суд також відхиляє посилання позивача на те, що з 01.03.2019 року були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12, про те, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів тощо, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнт зобов`язується проценти від суми неповернутого у строк кредиту відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за ставкою 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна Голд». Однак ця норма Умов та правил надання банківських послуг не може бути застосована до відповідача, оскільки, як встановлено раніше, вони не є договором з відповідачем, і внесення змін до них в односторонньому порядку не породжує зобов`язань у відповідача. Таким чином, з урахуванням встановленої у ст. 534 ЦК України черговості погашення заборгованості, за рахунок вказаної суми відповідач погасив нараховану пеню, проценти та частково основну суму кредиту, залишок по якій становить 4557,33 грн., які й підлягають стягненню. Судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial