Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що 24 жовтня 2015 року помер її чоловік [PERSON], який постійно проживав у [INFO]. Спадкодавець за життя заповіту не залишив. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем у спадковому будинку і поданням заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться у м. Камені-Каширському по вул. Ватутіна, 41, який належав [PERSON] на підставі рішення Камінь-Каширського районного суду від 20 серпня 2007 року. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та надвірні будівлі їй нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, а тому просить суд визнати за нею на це нерухоме майно право власності. Ухвалою суду від 16 травня 2016 року до участі у справі як співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] 07 липня 2016 року позивачка [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить визнати за нею, у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], право власності на житловий будинок, а також надвірні будівлі та споруди, що знаходяться у м. Камені-Каширському по вул. Ватутіна, 41. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та визнання позову (а.с. 91, 93, 105). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі ст. 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], їх шлюб було зареєстровано 21 січня 1968 року (а.с. 7-8). Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 20 серпня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться у м. Камені-Каширському по вул. Ватутіна, 41, Волинської області. Згідно з цим рішенням будівництво житлового будинку закінчено у 1974 році (а.с. 12). З технічного паспорта на обєкт нерухомого майна по вул. Ватутіна, 41 у м. Камені-Каширському, виготовленого станом на 09.03.2016 року та інвентаризаційної справи № 135 від 11 липня 1974 року вбачається, що вказаний житловий будинок є цегляним і побудований у 1971 році, біля будинку побудовані хліви, 1973, 1980, 1985 року побудови, а також знаходиться вбиральня, огорожа та колодязь. У відповідності до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Отже, вказане нерухоме майно не є самовільним будівництвом та, у відповідності до ст. 22 КЗпШС в редакції 1969 року, вважається спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], і право кожного з них щодо володіння, користування і розпорядження цим майном є рівним. 24 жовтня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 6). З дня його смерті відкрилася спадщина в тому числі на 1/2 частину вказаного будинковолодіння. Заповіту [PERSON] не залишив. Позивачка [PERSON] на час смерті чоловіка постійно з ним проживала, а 10 лютого 2016 року подала заяву про прийняття спадщини, тобто у передбачений законом спосіб та строк прийняла спадщину, і таким чином стала власником житлового будинку з надвірними будівлями в цілому. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є дітьми спадкодавця і спадкоємцями першої черги за законом, спадщини не прийняли. За життя спадкодавець [PERSON] право власності на підставі судового рішення Камінь-Каширського районного суду на вищевказане нерухоме майно не зареєстрував, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 58608266 від 05.05.2016 р. (а.с. 40) та матеріалами інвентаризаційної справи № 135 (113) (а.с. 48-82), а тому позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити у нотаріальній конторі за законом право власності на належне їй на праві спільної сумісної власності подружжя нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що за позивачкою [PERSON] належить визнати право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. За згодою позивачки суд не стягує з відповідачів судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved