Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Цибульківської сільської ради Царичанського району від 9 жовтня 2018 року [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач, який є її колишнім чоловіком та на даний час зареєстрований у [ADDRESS]. Метою реєстрації [PERSON] було надання можливості відповідачу знайти офіційну роботу. Проте, він у квартирі останні 3 роки не проживає, комунальні послуги не оплачує, внаслідок чого втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, через наявну реєстрацію відповідача, вона не може розпорядитися належним їй майном. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, та просив справу розглядати без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справи без їхньої участі та винести рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 22 травня 1997 року (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не проживає з 2015 року, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується актом про не проживання (а.с. 13) та довідкою про склад сім'ї № 1109 виданою 09.10.2018 року Виконавчим комітетом Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], не проживає більше одного року у квартирі [ADDRESS], а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved