Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просила: 1) позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітнього [PERSON], [INFO], 2) встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO] та призначити його опікуном її [PERSON], [INFO], 3) стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що з 12.06.2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання в них [INFO] року народився син [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] почав проживати разом із нею за адресою: [ADDRESS]. Батько хлопчика - [PERSON], почав ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідував дитину, життям та поведінкою сина не цікавиться. Позивач має можливість забезпечити фізичний, духовний та моральний розвиток та належні умови життя хлопчика, про що свідчать надані нею докази, тому звернулась до суду з даним позовом. 11.05.2018 року судом відкрито провадження у даній справі. 20.07.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] та стягнення з нього аліментів, однак при вирішення питання про суму аліментів просив врахувати, що вдруге одружився та має на утриманні двох дітей: малолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку дружини від попереднього шлюбу [PERSON] Його заробітна плата становить 3 800 грн., а з наданих суду доказів дохід позивача є більшим, тому вона спроможна забезпечити фінансово життя дитини та допомогти їй матеріально, при цьому в нього є сумніви, що кошти будуть витрачені на його сина, тому просив при вирішення порядку сплати аліментів застосувати ч. 2 ст. 186 СК України та вносити аліменти на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просили його задовольнити, суду пояснила, що [PERSON] проживає разом з нею та своєю рідною бабусею [PERSON], оскільки [PERSON] не має офіційного заробітку, тому не може бути опікуном. Предтавник позивача позов підтримав повністю, суду пояснив, що вихованням [PERSON] займається позивач по справі. Батько не цікавиться життям дитини, не вітає з днем народження, навіть не оформив допомогу на дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погодився щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина, суду пояснив, що після смерті матері [PERSON] проживав з ним. Рік назад бабусі почали впливати на нього, в зв'язку з чим він вирішив проживати з позивачем, якій потрібні були тільки кошти, а він не хотів давати їх, оскільки знав, що вони будуть витрачені не на сина. Крім того, відповідач зазначив, що не хотів би щоб із-за вимоги про стягнення аліментів його позбавляли батьківських прав, бажає виховувати сина, але він закрився від нього. Пів року тому назад [PERSON] почав ігнорувати його. Психолог йому (відповідачу) порадив, що якщо дитина відштовхує, то не потрібно нав'язувати себе, а потрібно дочекатися коли він буде налаштований на спілкування. По життю він постійно слідкує за справами [PERSON]. При оформленні пенсії в нього виникли складнощі при заповненні декларації, оскільки при оформленні пенсії його дружина буде позбавлена допомоги. Згоден змінити свою поведінку, оскільки змінив думку щодо дитини, але бажає щоб його поведінка не зашкодила [PERSON]. Представник позивача суду пояснив, що батько [PERSON] поважає думку дитини та не ухиляється від своїх обов'язків, при цьому позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи та думку неповнолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] померла, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 1493. Неповнолітній [PERSON] проживає та перебуває на утриманні прабабусі [PERSON]. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання [PERSON] від 30.01.2018 року, останній проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю прабабусею [PERSON] та бабусею [PERSON]. Дитина має окрему кімнату, місце для сну, навчання, ігор, кімната оснащена сучасними меблями та технікою. В сім`ї дружелюбні стосунки. Батько не займається вихованням та утриманням дитини, життям та здоров`ям не цікавиться. Відповідно до копії довідки виданої Білоцерківським навчально-виховним об`єднанням «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 15 дитячо-юнацького спортивно-оздоровчого клубу» Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини (не відвідує школу, не приходить на батьківські збори, не цікавиться успішністю дитини). Відповідно до копії характеристики учня 6-а класу [PERSON], прабабуся [PERSON] приділяє належну увагу вихованню правнука, цікавиться навчанням дитини, його шкільним та позашкільним життям. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Білоцерківської міської ради від 02 березня 2018 року за № 764/01-07 [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заперечуючи проти позову в частині позбавлення його батьківських прав, [PERSON] посилався на те, що він не брав участі у вихованні дитини через те, що не бажає нашкодити дитині. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні, за участю представників сторін, була з'ясована думка неповнолітнього [PERSON] [PERSON], який зазначив, що коли проживав в родині батька, то почував себе ніби зайвим. Батько не ображав його, просто приділяв мало уваги, гірше піклувався про нього ніж про свою доньку. Не заперечував би щоб раз у рік піти з батьком на футбол. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у пункті 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам розяснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З'ясувавши обставини справи, ставлення батька до дитини, суд дійшов висновку, що відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків частково ухиляється, нехтує ними, маючи можливість виконати їх, недостатньо належно утримує дитину, не спілкуються з сином в достатній мірі. З урахуванням прагнення батька надати йому можливість виправитись та змінити ставлення до виховання дитини, суд не вбачає достатніх підстав для вжиття крайнього заходу впливу на відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав та вважає за можливе надати відповідачу шанс довести свою спроможність виховувати та розвивати свою дитину в достатній мірі, необхідній для самої дитини, поклавши на службу у справах дітей як орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків. З приводу вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приписами ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви ( ч. 1 ст. 191 СК України). В судовому засіданні відповідач визнав, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, при цьому не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь позивача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини слід задовольнити вимогу позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн. (0,4 прожиткового мінімуму). На підставі викладеного,

Outcome: partial