Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

у квітні 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулось до суду з вказаним позовом. Останній обґрунтувало тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 червня 2013 року на перехресті пр. Героїв Сталінграду - вул. Мате Залки у м. Києві було пошкоджено забезпечений ПрАТ «СК «Провідна» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/0627451/1002/13 від 22 лютого 2013 року автомобіль [NUMBER]. Винним у скоєнні даної пригоди згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва визнано водія автомобіля [NUMBER] - відповідача [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу № АС/3653043 терміном дії до 10 травня 2014 року. Вказану подію ПрАТ «СК «Провідна» було визнано страховою та на підставі умов договору страхування, рахунку-фактури № 12 від 10 лютого 2014 року, здійснило 01 квітня 2014 року страхову виплату суми відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] в сумі 1 277,40 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на відшкодування шкоди в порядку регресу 1 277,40 грн., а також судові витрати у справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, від нього до суду надійшла заява, у якій він позов підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був оповіщений належним чином. Надав письмові заперечення на позов, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. А таких обставин, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0627451/1002/13 від 22 лютого 2013 року (а.с. 6-10). Відповідно до умов зазначеного договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER]. 05 червня 2013 року на перехресті пр. Героїв Сталінграду - вул. Мате Залки у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER] (а.с. 14, 15). Згідно з постанови Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] (а.с. 16). 06 червня 2013 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою про настання події (а.с. 11). Вказану подію ПрАТ «СК «Провідна» було визнано страховою та на підставі умов договору страхування, рахунку-фактури № 12 від 10 лютого 2014 року, здійснило 01 квітня 2014 року страхову виплату суми відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] в сумі 1 277,40 грн. (а.с. 12, 17-20). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3653043 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». 18 вересня 2014 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування у розмірі 1 277,40 грн. (а.с. 21). Однак вимоги щодо відшкодування шкоди в порядку регресу виконані не були. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пп. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Оскільки винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON], а ПрАТ «СК «Провідна» було сплачено потерпілій страхове відшкодування, суд дійшов до висновку про те, що з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» має бути стягнута на користь позивача сума на відшкодування шкоди в порядку регресу та з [PERSON]- сума франшизи. Проте, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», подаючи письмові заперечення проти позову, копії полісу № АС/3653043 в розпорядження суду не надало. ПрАТ «СК «Провідна», в свою чергу, порядком витребовування доказів визначеним ст. 137 ЦПК України не скористалось. Згідно п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Тому, з огляду на викладене, приймаючи до уваги вищевикладене та те, що суд позбавлений самостійно визначити суму франшизи, у випадку існування такої, а відповідач [PERSON] своє згоди на відшкодування шкоди не надавав, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення 1 277,40 грн. з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». При цьому посилання останнього на пропуск позивачем строків позовної давності суд оцінює критично та не приймає до уваги з огляду на їх безпідставність в розрізі положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України та спростованість матеріалами справи. Питання стягнення судового бору у справі підлягає розгляду в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial