Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою № 25 в будинку № 33 по вулиці І.Франка (стара назва вул. Фрунзе) міста Добропілля Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони з 01 вересня 2017 року є власниками квартири розташованої за адресою: м. Добропілля, вул. І.Франка (стара назва вул. Фрунзе) [ADDRESS], на підставі договору купівлі продажу квартири від 01 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1585. 16 липня 2013 року у даній квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON], який за вказаною адресою не проживає більше пяти років. У звязку з тим, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою, позивачі вимушені сплачувати за нього комунальні послуги, а також через дані обставини не можливо оформити субсидію і взагалі розпоряджатися своєю власністю. На даний час місцезнаходження відповідача їм не відоме. Позивачі в судове засідання не зявились, але звернулись до суду з заявами, в яких просили розглянути справу без їх участі, та зазначили, що їх інтереси у суді буде представляти адвокат [PERSON] Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05 жовтня 2017 року, в судове засідання не зявилась, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені вимоги просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~ судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Урядовий Курєр» та направлення судових повісток за місцем реєстрації. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2017 року [PERSON] купила у спільну сумісну власність квартиру за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Франка Івана, (Фрунзе) [ADDRESS]. (а.с.7). З витягу з домової книги вбачається, що в квартирі за адресою м.Добропілля, вул. І.Франка (стара назва вул. Фрунзе)[ADDRESS], зареєстровані [PERSON] з 23 листопада 2010 року, [PERSON] з 05 вересня 2017 року та її неповнолітня дитина [PERSON] з 05 вересня 2017 року. (а.с.8-9). Згідно акту від 25 вересня 2017 року, складеного Комунальним підприємством «Добропільська служба єдиного замовника», підписаного майстром ПП «ДРЕС «Південний» та трьома мешканцями будинку, [PERSON], зареєстрований за адресою [INFO] (стара назва вул. Фрунзе) [ADDRESS], але не проживає більше пяти років. (а.с.10). Отже, реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується копією домової книги та довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 12 жовтня 2017 року №17-16/634, відповідно до яких відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 23 листопада 2010 року. (а.с.20). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.\~Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.\~Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою: Донецька область м. Добропілля, вул. І.Франка (стара назва вул. Фрунзе) [ADDRESS], суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved