Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У жовтня 2016 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила визнати незаконною відмову виконкому Ніжинської міської ради у наданні дозволу їй разом з неповнолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] на приватизацію кімнати № 311 в гуртожитку за адресою: вул. Незалежності, 9 у м. Ніжин Чернігівської області. Просила також визнати за нею та неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію наведеної вище кімнати, вказуючи, що вони родиною проживають у гуртожитку на законних підставах, а отже набули право на приватизацію спірного житлового приміщення. Рішенням від 02 березня 2017 року Ніжинський міськрайонний суд у задоволенні позову [PERSON] до виконкому Ніжинської міської ради про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на приватизацію кімнати в гуртожитку та визнання за нею та її неповнолітніми дітьми права на приватизацію вказаного житла відмовив. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, посилаючись на законодавство, яким визначено правові основи приватизації державного житлового фонду та порядок приватизації житла у гуртожитках, не врахував тієї обставини, що позивач на законних підставах зареєстрована і проживає разом зі своїми неповнолітніми дітьми в кімнаті гуртожитку, отже, має право на приватизацію вказаного помешкання. [PERSON] вказує, що районний суд необґрунтовано послався у своєму рішенні на необхідність встановлення в судовому порядку факту її проживання однією сімєю з наймачем для подальшої можливості мати право на приватизацію. Стверджує, що не були взяті до уваги в повній мірі покази свідка [PERSON], які зводяться до того, що він не проживає в спірному приміщенні з 2009 року, знявся з реєстрації і на приватизацію житла не претендує. Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, яка відносить себе та своїх неповнолітніх дітей до членів сімї наймача кімнати в гуртожитку, не надано належних доказів на підтвердження цього, а при поданні заяви щодо приватизації житла не були приєднані необхідні документи, отже, відмова органу приватизації виконкому Ніжинської міської ради у праві на приватизацію позивачем та її дітьми кімнати у гуртожитку була здійснена в межах чинного законодавства. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. У справі встановлено, що [PERSON] є матірю двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12). 12 лютого 2009 року Комунальним підприємством «Служба Єдиного Замовника» на підставі спільного рішення адміністрації та профкому від 12 лютого 2009 року видано ордер № 3 [PERSON] на право зайняття житлового приміщення кімнати № 311 в гуртожитку за адресою: вул. Незалежності, 9 в м. Ніжин (а.с. 8). З довідки КП «Служба Єдиного замовника» вбачається, що в кімнаті № 311 гуртожитку по вул. Незалежності, 9 в м. Ніжин зареєстровані [PERSON] з 07 квітня 2009 року, син [PERSON], [INFO] з 07 квітня 2009 року та дочка [PERSON], [INFO] з 03 березня 2010 року (а.с. 7). Згідно довідок ТВБВ № 10024/0281 філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] не включений, а [PERSON] включена до Списка на одержання житлового чека за адресою вул. К. Маркса, 21 с. Галиця, Чернігівської області. Позивачем житловий приватизаційний чек за вищевказаною адресою не використовувався (а.с. 9, 10). На свої звернення щодо приватизації нею та членами її сімї кімнати № 311 в гуртожитку [PERSON] отримала від відповідача два листи від 29 серпня та 21 вересня 2016 року з висновком, що вона разом із членами сімї не має права на приватизацію кімнати № 311 в гуртожитку за адресою: вул. Незалежності, 9 в м. Ніжин (а.с. 14, 15). В обґрунтування такої відмови зазначено, що ордер на помешкання видано на іншу особу, а ні заявник, ні її неповнолітні діти не перебувають з наймачем житла в родинних відносинах. Позивач, посилаючись на приписи ст. 345 ЦК України, звернулась до суду з позовом про визнання за нею права на приватизацію житла, оскільки вона разом з дітьми на законних підставах зареєстровані та вже тривалий час проживають в спірному приміщенні, яке належить до обєктів приватизації та знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Ніжина. Зі змісту положень ст.ст. 15, 16 ЦК України вбачається, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а способами захисту таких прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. У відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. До обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приписами ст. 8 даного закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади Не в повній мірі проаналізувавши наведені норми, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки не врахував, що основною умовою для проведення приватизації житла є обовязкова для осіб законність підстав проживання у житлі, яке підлягає приватизації, та його постійність. Як вже зазначалось вище, [PERSON] з квітня 2009 року зареєстрована та проживає в кімнаті № 311 гуртожитку. В мотивування своєї відмови щодо приватизації позивачем вказаного помешкання, виконкомом Ніжинської міської ради було зазначено, що ордер, який був наданий заявником, виданий на іншу особу, яка в даному приміщенні не зареєстрована і не перебуває з [PERSON] у родинних відносинах. Під час розгляду справи судом першої інстанції в якості свідка був допитаний [PERSON], на імя якого видавався ордер. Свідок пояснював, що з 2007 по 2009 рік проживав у кімнаті № 311 однією сімєю з позивачем, у 2009 році знявся з реєстрації та у гуртожитку з того часу не проживає, на приватизацію житла не претендує. З наданого апеляційному суду представником позивача повідомлення КП «Служба Єдиного Замовника» вбачається, що особовий рахунок на кімнату № 311 в гуртожитку по вул. Незалежності, 9 в м. Ніжин переведений на [PERSON] у звязку зі зняттям з реєстрації основного квартиронаймача [PERSON] на підставі рішення Ніжинського виконавчого комітету від 20 травня 2010 року № 195 (а.с. 71). Тобто, на час вирішення спору позивач є основним квартиронаймачем спірного житлового приміщення. Належних та допустимих доказів її незаконного вселення, на думку апеляційного суду, не надано, питання про визнання [PERSON] та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом або виселення не ставилось. Разом з тим, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції не врахував, що хоча [PERSON] і не є членом сімї наймача [PERSON], проте, останній з 2009 року знявся з реєстрації і перестав таким бути. Наймачем кімнати № 311 в гуртожитку по вул. Незалежності, 9 в м. Ніжин, що підтверджено матеріалами справи, є позивач. Крім того, нею був дотриманий як порядок вселення до кімнати гуртожитку, так і порядок щодо приватизації жилого помешкання, встановленого Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність встановленого в судовому порядку факту проживання осіб однією сімєю без укладення шлюбу унеможливлює віднесення позивача та її дітей до членів сімї наймача, оскільки на час звернення до суду позивач сама являється наймачем спірного приміщення, а [PERSON] такий статус втратив. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з виконкому Ніжинської міської ради на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 1157,52 грн.

Outcome: approved