Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до Фізичної особи підприємця [PERSON] , відповідно до якої просила: розірвати договір № BZ 00665 від 25 березня 2018 року; стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які сплачені за договором № BZ 00665 від 25 березня 2018 року у розмірі 24\~254,00 грн.; стягнути з відповідача на свою користь неустойку відповідно до п.4.3 Договору № BZ 00665 від 25 березня 2018 року у розмірі 0,01 % за кожен робочий день невиконання зобов`язань у період з 11 травня 2018 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 25\~224,16 грн. та стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 25 березня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір № BZ 00665, предметом якого було організація відповідачем (виконання) робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (виробів) за розцінками виконавця та за дорученням замовника. Позивач як замовник взяла на себе зобов`язання оплатити та прийняти готові вироби. Вартість робіт за договором склала 24\~254,00 грн., які позивач повинна була сплатити повністю шляхом передоплати, після чого відповідач зобов`язався передати їй у власність виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. У разі нестандартної комплектації виробів строк їх передачі у власність збільшується до 40 днів. Своє зобов`язання за договором щодо передоплати позивач виконала. В свою чергу відповідач належним чином покладені на нього обов`язки за договором не виконав, оскільки при виконанні монтажних робіт з встановлення металопластикових конструкцій, виявилося, що заміри було підраховано не вірно. Відповідачем було складено розписку про зобов`язання замінити та встановити металопластикові конструкції в строк з 03 вересня 2018 року по 04 вересня 2018 року та у разі невиконання повернути суму за договором та сплатити штрафні санкції відповідно до договору. До теперішнього часу зобов`язання за договором не виконані та сплачені грошові кошти не повернуті. В досудовому порядку у серпні 2018 року позивач зверталась до відповідача із претензією, яка залишилась проігнорованою. Також [PERSON] зверталась до правоохоронних органів та Держпродспоживслужби, що також не призвело до позитивного завершення виниклих спірних відносин, що зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2018 року матеріали позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2018 року, справу передано судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 07 грудня 2018 року позовну заяву [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість її представником адвокатом Рижик Р.О. направлено на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК\~України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2018 року між [PERSON] , як замовником, та ФОП [PERSON] , як виконавцем, було укладено Договір № BZ 00665. Згідно п. 1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи із виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції за цінами виробника (а.с.6). У відповідності до п.3.1 Договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 24\~254 (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. Відповідно до п.2.2 завдаток за договором складає 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. Згідно п. 3.2 Договору після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується передати замовнику виготовлені вироби протягом 30 робочих днів. У разі нестандартної комплектації виробів строк їх передачі у власність збільшується до 40 днів. Відповідно до п. 3.12 Договору, договір діє з моменту укладання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Таким чином позивачем під час укладання договору було сплачено в якості завдатку 5000,00 грн., що підтверджується підписаним Договором (а.с. 6-7) та згідно рахунку-фактури № 00665 від 26 березня 2018 року, позивачем сплачено на користь відповідача залишок за Договором у розмірі 19\~254,00 грн. (а.с. 8). Із матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено договір про споживчий кредит № 2018399084 на придбання товару/послуг у продавця у розмірі 19\~254,00 грн. (а.с.14). Матеріалами справи підтверджено, що Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позивачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом перерахування 19\~254,00 грн. на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується специфікацією по кредитному договору (а.с.15). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач в повному обсязі здійснила розрахунок за вказаним Договором, у порядку та розмірах визначених п. 3.1. Договору № BZ 00665 від 25.03.2018 року. Також судом встановлено, що на час розгляду справи остаточне виготовлення та встановлення металопластикових вікон, характеристики яких визначені вказаним договором, не відбулося. При цьому позивачу позовній заяву наголошує на тому, що вказаний товар не було передано у її власність з вини відповідача, внаслідок чого між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 К України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За нормами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. В даному випадку судом встановлено, що на виконання умов Договору № BZ 00665 від 25.03.2018 року позивачем належним чином було виконано зобов`язання за договором, зокрема, сплачено завдаток та оплачена загальна ціна товару - металопластикових конструкцій у загальному розмірі 24\~254 (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. У свою чергу відповідачем не було передано у власність замовника - позивача виготовлені металопластикові вікна у встановлений договором строк - протягом 30 робочих днів з моменту здійснення повної оплати за такі ПВХ вироби. Відповідно до частини першої статті 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. Як вбачається з позовної заяви, при виконанні монтажних робіт з встановлення металопластикових конструкцій, виявилося, що заміри було підраховано не вірно. Відповідачем було складено розписку від 18 серпня 2018 року про зобов`язання замінити та встановити металопластикові конструкції в строк з 03 вересня 2018 року по 04 вересня 2018 року та у разі невиконання повернути суму за договором та сплатити штрафні санкції відповідно до договору (а.с.26). З метою захисту своїх порушених позивач [PERSON] зверталась до правоохоронних органів та Держпродспоживслужби. Відповідно до листа начальника Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області № 45/10636 від 03 липня 2018 року, в ході розгляду матеріалів ЖЄО № 16125 від 04 червня 2018 року за фактом звернення [PERSON] не прийнято рішення щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із тим, що заява не містила достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення та запропоновано позивачу звернутись до суду (а.с.25). Згідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 7.2/1818257 від 16 серпня 2018 року, з метою отримання погодження на проведення позапланової перевірки до Держпродспоживслужби України направлено відповідну заяву та на теперішній час погодження з Держпродспоживслужби України не надійшло у зв`язку із чим заява [PERSON] знаходиться на контролі та після отримання відповідного погодження, будуть вжиті заходи реагування згідно чинного законодавства (а.с.23). Крім того, як вбачається з матеріалів справи з метою позасудового врегулювання спору, позивачем у серпні 2018 року направлено на адресу відповідача претензію, яка залишилась проігнорованою (а.с.19). Суд зазначає, що Договір № BZ 00665 від 25.03.2018 року, який і врегульовує правовідносини, що виникли між сторонами, у своїх п.п. 3.9., 3.10. передбачає складання та підписання такого акту саме між сторонами договору, а саме [PERSON] та ФОП [PERSON] . Однак такого письмового доказу у вигляді акту прийому-передачі між такими сторонами, складеному на виконання вказаного договору, суду не представлено. Таким чином, аналіз змісту вказаних письмових доказів не дозволяє суду дійти висновку про наявність обставини у вигляді факту поставки відповідачем обумовлених договором ПВХ виробів позивачеві. Будь-яких інших доказів (відповідна товарно-транспортна накладна, маршрутний лист тощо), які б свідчили про виготовлення та постачання вказаних виробів стороні позивача з боку відповідача суду не надано. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі сторони відповідача суду не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. За таких обставин, розглядаючи спір виключно в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору та повернення сплачених позивачем за угодою коштів підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача доведено порушення терміну виготовлення та доставки виробів позивачу з боку відповідача, і належних, достатніх та допустимих доказів зворотного суду не представлено. З приводу заявлених вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного. Відповідно до п.4.3 Договору № BZ 00665 від 25.03.2018 року, у разі невиконання п.3.2 Договору відповідач як виконавець по Договору, зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,01 % від вартості Договору за кожен робочий день не виконання зобов`язань за Договором. Відповідно до ч.1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з п.п. 3, 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивачем проведено розрахунок заборгованості ФОП [PERSON] зі сплати неустойки за Договором № BZ 00665 від 25.03.2018 року, що станом на 10 жовтня 2018 року складає 25\~224,16 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок неустойки за вказаним договором та доводи позивача суду не представлено. Щодо вимог позивача про відшкодування їй моральної шкоди, то суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно до Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», завданою шкодою є завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я, або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, з винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 року у справі N 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними та відшкодування моральної шкоди в укладеному договорі не передбачено, і суду не надано доказів того, що позивачу внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань було завдано шкоду небезпечну для життя і здоров`я позивача саме через ненадання продукції, то в суду не має правових підстав для стягнення в даному випадку із відповідача моральної шкоди. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що з огляду на те, що позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. За змістом ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача Фізичної особи - підприємця [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 2114 грн. 40 коп. Судові витрати з приводу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди віднести за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial