Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 жовтня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 372. [INFO] у них народився син - [PERSON]. В період спільного проживання між нею та [PERSON] суттєво погіршилися стосунки, внаслідок чого з квітня 2014 року вони мешкають окремо. Після того, як вони стали мешкати окремо, їх син залишився проживати з нею, а тому перебуває на повному її утриманні. Вважає, що права та обов'язки батьків відносно дитини є рівними, а отже відповідач повинен надавати їй щомісячну матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина до досягнення останнім повноліття в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви. Крім того, вважає, що оскільки вона офіційно працює, але перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, то [PERSON] повинен сплачувати на її користь аліменти і на її утримання до досягнення [PERSON] 3-х років. На підставі викладеного, позивач просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 300,00 грн. щомісячно до досягнення малолітнім [PERSON], [INFO]. трирічного віку; стягувати з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн. щомісячно, з моменту пред'явлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі ? частин його заробітку, оскільки він постійно працює у ВАТ «Агровиробничий комбінат» та має постійний заробіток, про що свідчить додана до заяви довідка про доходи від 07.11.2014р. В частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3-х років заперечує, оскільки знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, отримує фактично мінімальну заробітну плату, з якої бажає утримувати дитину. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяви позивача та відповідача по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що 26 жовтня 2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 372, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 26 жовтня 2013 року. (а.с. 5) [INFO] у шлюбі [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 29 січня 2014 року. (а.с. 6) В період спільного проживання між [PERSON] та [PERSON] суттєво погіршилися стосунки, внаслідок чого з квітня 2014 року вони мешкають окремо. Після того, як [PERSON] та [PERSON] стали мешкати окремо, їх син залишився проживати з матір'ю, а тому перебуває на її повному утриманні. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник податку має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника та одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З довідки ТОВ «Агровиробничий компбінат» № 40 від 07.11.2014р., виданої [PERSON] вбачається, що [PERSON] працює на зазначеному товаристві за основним місцем роботи з 01 квітня 2013 року та займає посаду вантажника. Крім того, із зазначеної довідки вбачається, що за останні 6 місяців, тобто з травня 2014 року по листопад 2014 року відповідач [PERSON] офіційно працює, має регулярний та визначний дохід, але не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина. Аналізуючи зазначені норми права та наведені обставини, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України, та у відповідності до принципу адекватності, співмірності та розумної достатності аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], з відповідача [PERSON] слід стягувати в розмірі ? частин але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від усіх видів заробітку [PERSON] починаючи з дня звернення до суду, тобто з 16 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, по тексту позову позивачка зазначає, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, але займається наданням будівельних послуг, у зв'язку з чим його дохід є мінливим та залежить від багатьох чинників. Проте, на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування своєї позиції, на підставі чого, суд вважає доводи позивача в цій частині неспроможними, у зв'язку з чим не приймає їх до уваги. Крім того, факт офіційного працевлаштування [PERSON] та наявність у нього постійного та регулярного доходу підтверджується належним та допустимим доказом - довідкою ТОВ «Агровиробничий комбінат» № 40 від 07.11.2014р., виданої на ім'я [PERSON] та долученої до матеріалів справи. З приводу позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 300,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Позивач ґрунтує свої позовні вимоги щодо стягнення аліментів на її утриманні до досягнення дитиною 3-х років на факті її знаходження за основним місцем роботи у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Відповідач ґрунтує свої заперечення щодо зазначеної позовної вимоги тим, що знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, отримує фактично мінімальну заробітну плату. Зазначені факти відносяться до предмету доказування. Позивачем на підтвердження зазначеного нею факту надано суду наступний доказ: довідку № 08-09-1652 від 13 жовтня 2014 року, видану Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області. Відповідачем на підтвердження зазначеного ним факту надано суду наступний доказ: довідку № 40 від 07.11.2014р., видану ТОВ «Агровиробничий комбінат». Аналізуючи кожен доказ в окремості та у їх сукупності, суд приходить до наступного. З копії довідки № 08-09-1652 від 13 жовтня 2014 року, виданої Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області та долученої до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] дійсно працює з 21 вересня 2012 року по теперішній час у Держфінінспекції в Запорізькій області на посаді заступника начальника адміністративно-господарського відділу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області. (а.с. 10) Проте, зазначена довідка не свідчить про те, що позивачка [PERSON] перебуває за основним місцем роботи у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а тому не отримує заробітну плату (не має доходу) за місцем своєї основної роботи. З довідки ТОВ «Агровиробничий компбінат» № 40 від 07.11.2014р., виданої [PERSON] вбачається, що [PERSON] працює на зазначеному товаристві за основним місцем роботи з 01 квітня 2013 року та займає посаду вантажника та його середня заробітна плата на місяць становить 1498,99 грн.. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлений у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 1032 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень; працездатних осіб - 1218 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 949 гривень. З викладеного вбачається, що [PERSON] дійсно знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки, отримуючи заробітну плату у розмірі 1498,99 грн., сплачуючи з неї ? частину аліментів на утримання сина, що приблизно становить 374 грн., [PERSON] залишається на життя приблизно 1124 грн., що в свою чергу є сумою, нижчою ніж встановлений для працездатної особи прожитковий мінімум. Аналізуючи зазначені норми права та наведені обставини, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.ст. 84, 180, 182 СК України, та у відповідності до принципу адекватності, співмірності та розумної достатності аліменти на утримання [PERSON] до досягнення дитиною 3-х років з відповідача [PERSON] слід стягувати в розмірі 1/10 частин від усіх видів заробітку відповідача. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2014 року становить 1218,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial