Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 липня 2014 року нею був придбаний квиток за маршрутом Гамбург-Київ на 30 липня 2014 року об 11 год. та сплачені кошти в розмірі 1 080 грн. Напередодні виїзду відповідач не повідомив її про відміну рейсу. 30 липня підійшовши до каси автовокзалу в Гамбурзі їй повідомили, що рейсу компанії Колумб відмінений, автобус іншої компанії Шевченко відправився 20 хвилин тому. Зважаючи на необхідність прибуття в Київ саме до 01 серпня, вона вирішила наздогнати автобус компанії Шевченко, водій якої відмовився зачекати її на трасі на найближчій зупинці. Для чого найняла машину та в дощову погоду, по трасі, де проводилися ремонтні роботи, їй довелось подолати відстань між Гамбургом та Берліном близько 300 км, за що сплатила 280 євро. Через неправомірні дії відповідача, їй та її близьким також було заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 3000 грн. Просила суд стягнути з ТОВ «Колумб» на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 280 євро, що за курсом становить 4 589 грн., на відшкодування моральної шкоди - 3000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов. У судове засідання представник ТОВ «Колумб» не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали суду письмові пояснення по обставинам справи. У судове засідання представник транспортної компанії не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали суду письмові пояснення по обставинам справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). При розгляді справи судом встановлено, що ТОВ «Колумб» продало квиток АВ №002300 на ім'я [PERSON] на 30 липня 2014 року за маршрутом Гамбург-Київ, на автобус SUKP 999 компанії Бус Лайнс (Германія). Відповідно до ст. 911 ЦК України пасажир має право: одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком; провозити з собою безоплатно одну дитину віком до шести років без права зайняття нею окремого місця; купувати для дітей віком від шести до чотирнадцяти років дитячі квитки за пільговою ціною; перевозити з собою безоплатно ручну поклажу у межах норм, встановлених транспортними кодексами (статутами); зробити не більше однієї зупинки в дорозі з подовженням строку чинності проїзних документів (квитка) не більше ніж на десять діб, а в разі хвороби - на весь час хвороби; відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом. Пасажир може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до пояснень ТОВ «Колумб» з технічних причин рейс було відмінено та перенесено рейс на 02 серпня 2014 року. Через відмову [PERSON] їхати іншою датою на її ім'я ТОВ «Колумб» придбало квиток іншого перевізника ТК Шевченко. Дана обставина підтверджується листом товариства, адресованого Міністерству інфраструктури України, копією квитка Шевченка, запит від 28 липня 2014 року на бронювання квитка, поясненнями представника компанії Шевченко. З огляду на наведене, суд критично оцінює пояснення позивача, що її не було повідомлено по зміну рейсу, оскільки вони суперечать матеріалам справи та при відмові виїхати з тим же перевізником в іншу дату, був придбаний квиток іншого перевізника. Позивачка не надала доказів на спростування поданих доказів відповідачем. Відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів і багажу, вчиненої 1 березня 1973 року в м. Женеві, ратифікованою 15 грудня 2004 року: перевізник несе відповідальність за збиток, пов'язаний зі смертю, тілесними ушкодженнями чи нанесенням будь-якої іншої шкоди фізичному або психічному здоров'ю пасажира в результаті події, пов'язаної з перевезенням, і яка мала місце або під час перебування пасажира в транспортному засобі, або під час його посадки чи висадки, або у зв'язку з завантаженням чи відвантаженням багажу. Перевізник звільняється від цієї відповідальності, якщо причиною події стали обставини, яких перевізник, незважаючи на вжиття заходів, необхідних у такому конкретному випадку, не міг уникнути і наслідкам яких він не міг запобігти. Перевізник не може посилатися, щоб скласти з себе відповідальність, ні на фізичні чи психічні вади водія, ні на пошкодження чи несправність транспортного засобу, ні на провину особи, у якої був орендований транспортний засіб, чи осіб, за яких вона, відповідно до статті 4, несла б відповідальність, якби вона сама була б перевізником. Ст. 12 встановлено, що з урахуванням пункту 1 статті 13 суд, який розбирає справу, відповідно до національного законодавства місця розташування такого суду, включаючи норми колізійного права, визначає розмір збитку, який підлягає відшкодуванню у зв'язку зі смертю, пораненням чи нанесенням будь-якої іншої шкоди фізичному чи психічному здоров'ю пасажира, і які особи мають право на відшкодування збитку. Відповідно до ст. 17 перевізник звільняється цілком або частково від відповідальності, яка випливає з цієї Конвенції, у тій мірі, в якій збиток виник з вини пасажира чи в результаті такої його поведінки, яка не відповідає нормальній поведінці пасажира. Якщо перевізник несе відповідальність за збиток, але заподіянню цього збитку сприяла своїми діями або упущеннями третя особа, перевізник відповідає за весь збиток, маючи, проте, можливість подавати позов на цю третю особу. За ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Покази допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони містять оціночні судження, а не факти та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, враховує ту обставину, що безпосередньо погодження зміни рейсу відбувалось між транспортною компанією та позивачкою, свідок при цьому не брав участі, а також те, що є особою зацікавленою в результаті розгляду справи. Подана суду таблиця легкових автомобілів (а.с. 11) суд до уваги не бере та вона не підтверджує понесення позивачем матеріальних затрат, квиток на інший автобус був придбаний за рахунок відповідача. Враховуючи подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач виконав свої обов'язки щодо повідомлення позивача, та те, що позивачем не подано суду доказів того, що через неправомірні дії відповідача їй була заподіяна матеріальна та моральна шкода, суд відмовляє в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed