Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У листопаді 2015 року [PERSON] подав до суду змінений позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна, зазначаючи, що 09 липня 2004 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У 2005 році за час шлюбу за спільні кошти подружжя вони придбали у власність нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке складається з жилого будинку, літньої кухні, гаражу та вбиральні, що розташовано за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських будівель за цією адресою площею 0,0552 га. Купівля цього нерухомого майна була здійснена за 35 773 грн. Дана сума грошових коштів на придбання домоволодіння була сплачена подружжям разом із розрахунку 18 000 грн. (1/2 частина) була сплачена ним, які він заощаджував ще задовго до одруження, а інша 1/2 частина коштів (18000 грн.) була сплачена [PERSON], які вона отримала від продажу своєї особистої квартири за адресою: [ADDRESS]. При укладанні договору купівлі-продажу спірного домоволодіння він присутнім не був, але вважав, що договір укладався на ім'я дружини, тому з цього приводу не хвилювався, оскільки знає про правову природу спільно набутого майна подружжя. Договір купівлі-продажу він не бачив і не ознайомлювався з ним, а одразу після придбання майна вони зайнялись переїздом у нове житло та ремонтними роботи в ньому, тому питання щодо ознайомлення з документами він не ставив. На даний час подружні стосунки погіршились і майже припинені та ведуть до розірвання шлюбу. Сторони проживають за однією адресою, так як не можуть розділити майно, а саме домоволодіння та земельну ділянку, у зв'язку з тим, що [PERSON] взагалі не визнає будь-яких його прав на майно. Відповідач забрала з будинку всі правовстановлюючі документи на спірне майно і не надає їх йому навіть для ознайомлення з ними та ксерокопіювання. Тому вважає, що даний спір неможливо вирішити в позасудовому порядку. Після того як він звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме зазначеного домоволодіння та земельної ділянки, та попросив суд витребувати дані документи у відповідача-1, тільки тоді вона надала йому копію договору та інших документів на домоволодіння та земельну ділянку. Ознайомившись з документами, він був змушений змінити свої позовні вимоги, оскільки виявилось, що договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки оформлений не тільки на його дружину, а ще й на її дітей від попередніх шлюбів. При цьому відповідач-1 пояснила, що для продажу своєї квартири, яка належала їй та її дітям від попередніх шлюбів - відповідачам 2 і 3 у рівних частках, тобто по 1/3 кожному з них, їй необхідно було отримати дозвіл на це в органі опіки та піклування. Її було попереджено, що вона повинна надати дітям у власність частину в придбаному новому нерухомому майні не меншу ніж було у дітей у попередній квартирі, таким чином договір купівлі-продажу домоволодіння придбаний на ім'я її та дітей по 1/3 частки кожному. Однак він із цим категорично не погоджується, тому що на придбання спірного домоволодіння він надавав половину грошей, при цьому частку, на яку він може розраховувати при поділі майна, на даний час може бути лише 1/6, а відповідачі 2 і 3 мають у власності по 1/3 частки домоволодіння, хоча не вклали на придбання цього майна такої частки. Крім того, весь час спірне майно утримувалось лише за кошти їх подружжя, робилось поліпшення майна, ремонти, сплачувались комунальні платежі та інше, а діти відповідача-1 жодного вкладу в це майно не робили та не утримували його. Вважає, що домоволодіння та земельна ділянка повинні бути визнані спільною сумісною власністю позивача та відповідачів і розділена з урахуванням вкладу кожного співвласника у придбанні цього майна. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати спірне домоволодіння та земельну ділянку об'єктом спільної сумісної власності сторін і визнати за ним право власності на 1/2 частку цього майна, а за відповідачами - по 1/6 частці. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2004 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 27 квітня 2005 року відповідачі придбали в рівних частках по 1/3 кожному домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS], яке складається з жилого будинку А-1 (жилою площею 48,90 кв. м, загальною площею 65,90 кв. м, літньої кухні «Б», гаражу «Г», вбиральні «Д», водоколонки-І, замощення-ІІ, огорожі 1-3, та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських споруд за цією ж адресою площею 0,0552 га, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу. Спірне нерухоме майно було придбано за 35 773 грн. Дана сума грошових коштів була сплачена подружжям [PERSON] разом із розрахунку 18 000 грн. (1/2 частина) сплачена позивачем, які він заощаджував до одруження, а інша 1/2 частина коштів (18000 грн.) сплачена [PERSON], які вона отримала від продажу своєї особистої квартири за адресою: [ADDRESS]. При укладанні договору купівлі-продажу спірного домоволодіння та земельної ділянки позивач присутнім не був, але вважав, що договір укладався на ім'я дружини, тому з цього приводу не хвилювався, оскільки знає про правову природу спільно набутого майна подружжя. Після того як позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме зазначеного домоволодіння та земельної ділянки, та попросив суд витребувати дані документи у відповідача-1, тільки тоді остання надала йому копію договору та інших документів на домоволодіння та земельну ділянку. Ознайомившись з документами, він дізнався, що договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки оформлений не тільки на його дружину, а ще й на її дітей від попередніх шлюбів - відповідачів 2 і 3. Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] про поділ спільного майна є достатньо обґрунтованим, тому його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved