Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.08.2016 року він набув у власність квартиру [ADDRESS]. Під час переоформлення рахунку йому стало відомо, що у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який не є членом його сім'ї та не несе витрат з її утримання, і внаслідок його реєстрації в квартирі йому створюються перешкоди в користуванні та розпорядженні його власністю, в тому числі здійснюються додаткові нарахування за комунальні послуги. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 23.08.2016 року, укладеного між позивачем та [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 8674, [PERSON] передав у власність позивача квартиру [ADDRESS]. Право власності на цю квартиру було зареєстровано за позивачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2016 року. Згідно довідки ЖБК «Полісся» № 749 від 21.10.2016 року та відомостей адресно-довідкового бюро УДМС України в Житомирській області від 16.11.2016 року відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований у [ADDRESS] з 10.12.2005 року. Як убачається з акта від 05.10.2016 року, складеного комісією ЖБК «Полісся», відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 2008 року. Внаслідок переходу права власності на зазначену квартиру від колишнього власника [PERSON], який за договором дарування передав позивачу у власність зазначену квартиру [ADDRESS], тому відповідач втратив право користування нею. Доказів укладення договору між сторонами про надання у користування вказаним житловим приміщенням відповідачу до суду не надано. Тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у даній квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушуються його права як власника та йому створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні власним нерухомим майном, у зв'язку з чим підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 551,21 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене та

Outcome: approved