Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2013 року між банком та товариством укладено договір про надання овердрафту, за умовами якого банк зобов'язався здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника, в разі відсутності на ньому власних грошових коштів у межах встановленого банком ліміту. З моменту здійснення таких платежів банк вважається таким, що надав позичальнику кредит у формі овердрафт на суму здійснених банком платежів в межах Ліміту. На дату укладення договору ліміт овердрафту становив 500000 гривень, плата за користування овердрафтом - 16,00% річних, овердрафт надається строком до 03 листопада 2014 року включно. У зв'язку з неналежним виконанням товариством своїх зобов'язань за договором, утворилася заборгованість по договору про надання овердрафту у розмірі 419138,63 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь, вирішити питання про розподіл судових витрат. Під час розгляду справи в суді першої інстанції банк скористався своїм правом та збільшив розмір позовних вимог до 535268,08 грн., у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350000 грн., прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145385,79 грн., пеня - 39882,29 грн. (т. ІІ а.с. 9-10) Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року, позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго» на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04 листопада 2013 року № MSBKOB3.187925.004 у розмірі 535268,08 грн., у задоволенні решти позовних вимог суд вирішив відмовити, вирішено питання про розподіл судових витрат. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що на момент подання позову порука [PERSON] та [PERSON] вважається такою, що припинена, у зв'язку зі спливом станом на 01 жовтня 2014 року шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі шляхом стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за договором кредиту. Зазначив, що останній платіж за договором був здійснений товариством у березні 2014 року, до суду банк звернувся вперше, 07 квітня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до позичальника та поручителів з повідомленнями про необхідність сплатити заборгованість за договором. Представник відповідача ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивачем при зверненні до суду порушена підвідомчість справи, спори, що виникли між юридичними особами, підлягають розгляду господарськими судами. Представник товариства наголошував, що прострочення заборгованості за договором почалося з 01 квітня 2014 року. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначили, що на момент звернення позивача до суду порука відповідачів за договорами поруки припинена, у зв'язку зі спливом 6 місячного строку, який розпочався з 01 квітня 2014 року. Такий строк є преклюзивним, поновленню не підлягає. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог до ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго» закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «БК «Спецбуденерго» укладено договір про надання овердрафту № MSBKОB3.187925.004, згідно з умовами якого банк зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника 2600.5.019544737, у разі відсутності на ньому коштів у межах встановленого банком ліміту. Ліміт овердрафту на дату укладення договору складав 500 000 грн., який надається терміном до 03 листопада 2014 року, зі сплатою 16 % річних за користування кредитом та сплатою комісії за встановлення ліміту в розмірі 1% від суми встановленого ліміту. Згідно з п. 1.9 договору кредит у формі овердрафту надається в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісій обумовлені даним договором строки. Відповідно до п. 1.2 договору кредитування позичальника за методом овердрафт здійснюється банком у межах ліміту та строку, встановлених згідно з цим договором, з періодом безперервного користування овердрафтом не більше, ніж 30 календарних днів. Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала заборгованість позичальника за овердрафтом. За умовами п. 3.1.4 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми овердрафту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення, при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених цим договором. Відповідно до п. 8.2 договору за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. В порядку забезпечення виконання умов договору про надання овердрафту 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та [PERSON] укладено договір поруки № РХ029031.145469.004. Того ж дня між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та [PERSON] укладено договір поруки № PX029031.187915.001. (а.с. 11-13 т. І) Відповідно до умов вказаних договорів поручителі поручилися перед банком за виконання ТОВ «БК «Спецбуденерго» зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків. Згідно з п. 14 договорів поруки цей договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. За приписами п. 16 договорів поруки порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну виконання основного зобов'язання. Обидва договору поруки укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У відповідності до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодувань збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За правилами ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Як убачається з матеріалів справи, між банком та ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго» виникли договірні відносини, пов'язані з укладенням договору кредиту. За умовами договору кредит наданий банком на користь товариства у формі овердрафту, ліміт овердрафту склав 500000 грн. За повідомленням від 14 січня 2014 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» здійснив перерахунок ліміту овердрафту, виходячи з надходжень виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) на поточний рахунок товариства. Відповідно до п. 6.3.2 договору банк повідомив, що ліміт овердрафту з 14 січня 2014 року становить 350000 грн. (а.с. 20 т.І) Починаючи з 01 квітня 2014 року, позичальник за договором про надання овердрафту має прострочену заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 350000 грн. та сплати процентів за користування кредитом. 07 квітня 2014 року банк звернувся до позичальника та поручителів з повідомленнями, в яких просив у строк до 15 квітня 2014 року, але не пізніше 7 календарних днів з дати одержання повідомлення, сплатити прострочену заборгованість та нараховану пеню за кредитним договором, яка станом на 07 квітня 2014 року становила 354507,39 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 350000 грн., прострочена заборгованість за процентами - 4502,55 грн., пеня - 4,84 грн. Поручителі отримали вказані повідомлення банку 26 та 28 квітня 2014 року, однак жодних дій, направлених погашення заборгованості за кредитом не вчинили. 04 серпня 2014 року банк повторно звернувся до позичальника та поручителів з аналогічними повідомленнями про необхідність погасити прострочену заборгованість за кредитом. З позовом до суду позивач звернувся 23 жовтня 2014 року шляхом направлення позовної заяви разом з додатками на адресу суду через органи поштового зв'язку. Станом на 06 липня 2015 року загальна сума заборгованості позичальника за договором про надання овердрафту № MSBKОB3.187925.004 від 04 листопада 2013 року склала 535268,08 грн., у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350000 грн., прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145385,79 грн., пеня - 39882,29 грн. Заперечуючи проти позову, представники відповідачів послалися на припинення поруки, у зв'язку з закінченням шестимісячного строку, встановленого ст. 559 ЦК України, для пред'явлення позову до поручителів. Представники відповідачів зазначили, що з 01 квітня 2014 року у банку виникло право на стягнення боргу з позичальника та поручителів, такий позов повинен був бути пред'явлений протягом шести місяців, тобто до 01 жовтня 2014 року, чого банком зроблено не було. Крім того, на думку представників відповідачів, пункт 16 договору поруки, за яким визначено строк припинення поруки у п'ять років з дня настання терміну виконання основного зобов'язання, суперечить положенням ст. 559 ЦК України та положенням п. 14 договорів поруки. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як убачається з матеріалів справи, станом на 01 квітня 2014 року у зв'язку з невиконанням позичальником договірних зобов'язань, за договором про надання овердрафту виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту. З повідомленнями про необхідність сплатити прострочену заборгованість банк звернувся як до позичальника, так і до поручителів. При цьому, у даному випадку позивач не скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, оскільки за умовами договору період безперервного користування овердрафтом становить 30 календарних днів, які станом на 01 квітня 2014 року сплили. Умовами договорів поруки у пункті 16 за домовленістю сторін визначений строк припинення поруки, а саме: п'ять років з дня настання терміну виконання основного зобов'язання. Окремо у пункті 14 договору поруки встановлено строк дії договору. За приписами частини четвертої статті 559 ЦК України законодавцем передбачено порядок припинення поруки у разі встановлення строку припинення поруки сторонами договору, та у разі не встановлення такого строку. Відтак, положення щодо пред'явлення кредитором вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не застосовуються за умовами встановлення сторонами у договорі строку припинення поруки. За таких обставин, позивач має право звернутися до суду з позовом до поручителів протягом п'яти років з дня настання виконання основного зобов'язання, тобто до 01 квітня 2019 року. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року в справі N 6-3цс13. Правові наслідки порушення зобов'язання забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладання одного договору декількома поручителями відповідно до вимог ч. 3 ст. 554 ЦК України та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. Законом не заборонено укладання декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте, в цьому випадку положення ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. У зв'язку з наведеним, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Отже, в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не може бути застосована і поручителі за договором фінансового лізингу не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки з кожним із поручителів, тому кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником, як солідарні боржники, згідно із вимогами ст. 553 ЦК України. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачами укладено з банком та позичальником два окремі договори поруки, які не породжують спільної поруки відповідачів. Відтак, підстави для стягнення заборгованості на користь банку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку відсутні. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь банку судовий збір у сумі 3654 грн. в рівних частках.

Outcome: approved