Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому, на підставі статей 1166, 1188, 1191, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача на користь позивача 25021,65 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди. На обґрунтування позову послався на те, що 22.12.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/9163175, відповідно до умов якого позивач зобов'язався у випадку пошкодження застрахованого автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. [NUMBER] виплатити страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі фактичної матеріальної шкоди з вирахуванням франшизи. 03.12.2010 року, о 01.20 год., по вул. Львівській у м. Червонограді трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 27.12.2010 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті вказаного ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку № 104/04 від 05.04.2011 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] складає 25426,61 грн. Позивач перерахував потерпілому [PERSON] 25021,65 грн. Відповідач усупереч п.п. 33.1.4 п.33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про страховий випадок, тому позивач отримав право вимагати повернення коштів в порядку регресу. 20.05.2014 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, у якому, посилаючись на те, що на день ДТП, тобто станом на 03.12.2010 року п.п. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлював обов'язку учасника ДТП письмово повідомляти страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП (тим більше встановленого МТСУ зразка), тому вважає, що вказаної норми Закону не порушував. Також вважає пропущеним позивачем трирічний строк позовної давності, оскільки ДТП трапилася 03.02.2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише у квітні 2014 року. 08.07.2014 року представник позивача подав до суду пояснення до заперечення відповідача. Зазначив, що обов'язковою умовою для відшкодування страховиком шкоди, що спричинена потерпілій у ДТП особі, є дотримання страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу визначених законом умов, зокрема, ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховик може реалізувати право регресу тільки після здійснення ним виплати страхового відшкодування потерпілій в ДТП особі і тільки в межах цього відшкодування. Тобто страхова компанія отримує право стягнути з особи суму виплаченого страхового відшкодування, якщо цю особу було визнано у встановленому законом порядку (судом) винною у настанні ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Страхова компанія «Країна» звернулась з позовом до [PERSON] після виплати страхового відшкодування, не порушуючи при цьому норми закону. За таких обставин позивач отримав право вимагати від відповідача кошти в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 25021,65 грн. Представник позивача у судові засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, вказаних у запереченні на позов. Пояснив, що його довіритель не мав можливості повідомити позивача про ДТП за його участі, оскільки перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою Червоноградської ЦМЛ від 07.12.2010 року. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 22.12.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів № ВС/9163175 строком до 21.12.2010 року включно, відповідно до умов якого позивач зобов'язався у випадку пошкодження застрахованого автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. [NUMBER] виплатити страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі фактичної матеріальної шкоди з вирахуванням франшизи. 03.12.2010 року, о 01.20 год. по вул. Львівській у м. Червонограді трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 27.12.2010 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку № 104/04 від 05.04.2011 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] складає 25426,61 грн. На підставі заяви [PERSON] від 06.12.2010 року (а.с. 10), останньому було виплачено 25021,65 грн. страхового відшкодування (платіжне доручення № 189 від 05.08.2011 року, а.с. 7), тому [PERSON] вважається таким, що одержав страхове відшкодування. Відповідно до пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року N 1961-IV (далі - Закон N 1961-IV) (в редакції, чинній на момент настання ДТП) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно з п. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону N 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. Ураховуючи, що відповідач як водій та страхувальник забезпеченого транспортного засобу у строк, визначений у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону N 1961-IV, без поважних причин не вжив заходів для повідомлення позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, беручи до уваги виплату позивачем страхового відшкодування потерпілому у сумі 25021,65 грн., суд дійшов висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача. Таким чином, позов задовольняється. Виходячи з даних довідки Червоноградської ЦМЛ від 07.12.2010 року, відповідач з 03.12.2010 року по 07.12.2010 року перебував на амбулаторному лікуванні в Червоноградській ЦМЛ, що може свідчити про поважність причин невжиття ним заходів щодо повідомлення позивача про спричинену дорожньо-транспортну пригоду лише упродовж 6 та 7 грудня 2010 року як перших двох після ДТП робочих днів та не спростовує можливість вжиття ним таких заходів у передбачений законом граничний строк - третій робочий день - 8 грудня 2010 року. Зміна нумерації статей Закону N 1961-IV на час розгляду справи не змінює змісту спірних правовідносин, тому посилання відповідача у цій частині на увагу не заслуговують. Твердження відповідача про пропущення позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності ґрунтується на помилковому висновку про початок перебігу такої від дня ДТП, оскільки, згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, що припадає на 05.08.2011 року. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що, оскільки позивач при подачі до суду позову сплатив лише 248,48 грн. судового збору замість 250,02 грн. (п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати), виходячи з положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 248,48 грн. сплаченого останнім судового збору та 1,73 грн. (25021,65 грн. (ціна позову) - 1% = 250,02 грн.; 250,02 грн. (1% ціни позову) - 248,48 грн. (сплачений позивачем розмір судового збору) = 1,73 грн.) судового збору в дохід держави.

Outcome: approved