Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] Зазначив, що Бориспільським міськрайонним відділом ДВС Головного ТУЮ у Київській області було відкрито два виконавчих провадження на підставі виконавчого листа №2-1099 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 3 000 грн. та 171 грн. У ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем Відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції 16 серпня 2010 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказав, що 31 грудня 2010 року державним виконавцем було винесено дві постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Крім того, позивач зазначив, що борг перед відповідачем ним було повністю погашено. Вказав, що він звернувся до ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції з проханням зняти арешт з нерухомого майна, однак останні повідомили, що зняти арешт вони не мають можливості, у зв'язку з тим, що виконавче провадження вже знищене за закінченням терміну зберігання. Посилаючись на те, що він не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, позивач просить зняти арешт з нежитлового приміщення [ADDRESS], який був накладений постановою ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 16 серпня 2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі за тих же підстав, просив їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що нежитлове приміщення [ADDRESS] належить позивачу на праві власності (а.с. 24-26). Бориспільським міськрайонним відділом ДВС Головного ТУЮ у Київській області було відкрито два виконавчих провадження на підставі виконавчого листа №2-1099 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 3 000 грн. та 171 грн. ( а.с. 8, 13). У ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем Відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції 16 серпня 2010 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( а.с. 9-10). 31 грудня 2010 року державним виконавцем було винесено дві постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ( а.с. 11-12, 14-15). З заяви [PERSON] вбачається, що [PERSON] повність погасив перед ним борг та він не має до останнього претензій ( а.с. 23). Відповідно до інформаційної довідки, заборону було накладено постановою Відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції 16 серпня 2010 року (а.с. 24-26). Як вбачається з листа Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного ТУЮ у Київській області, у них на виконанні перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1099 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 3 000 грн. та 171 грн. (а.с. 22), однак зняти арешт вони не мають можливості, у зв'язку з тим, що виконавче провадження вже знищене за закінченням терміну зберігання. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з тим, що на нього накладено заборону. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п.1 ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. У ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. На час розгляду справи виконавче провадження знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Враховуючи наявність накладеного арешту на приміщення, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі наведеного, ст. ст. 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 317, 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved