Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

у квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Лютенської сільської ради Гадяцького району, [PERSON] про тлумачення змісту заповіту, вказуючи, що [PERSON] була власником сертифікатів на земельні частки (паї) № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], що знаходяться на території Лютенської сільської ради. Розпорядженням голови Гадяцької райдержадміністрації вказані земельні частки (паї) виділено в натурі єдиною земельною ділянкою та передано у приватну власність [PERSON] 27 жовтня 2002 року на земельну ділянку видано акт про право власності на землю № [NUMBER]. 13 травня 2015 року [PERSON] складено заповіт, яким вона заповіла [PERSON] земельні частки (паї № [NUMBER] та № [NUMBER]) та складено заповіт № 63, яким спадкоємцем іншої частини стала [PERSON] У листопаді 2015 року [PERSON] померла. Між спадкоємцями виник спір щодо змісту заповіту. Так, позивач вважає, що [PERSON] заповіла у спадок [PERSON] ту частину належної спадкодавцеві земельної ділянки, яка раніше була визначена як паї № [NUMBER] та № [NUMBER]. 16 грудня 2016 року рішенням Гадяцького районного суду визнано за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну частку (пай) № [NUMBER], за [PERSON], у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельні частки (паї) № [NUMBER] та № [NUMBER]. Не погоджуюсь з рішенням суду, [PERSON] оскаржила його з підстав, що [PERSON] заповіла частини земельної ділянки, а не паї. Апеляційним судом Полтавської області рішення скасоване в частині визнання права власності на паї за [PERSON] В частині визнання права власності на паї за [PERSON] рішення залишено без змін. [PERSON] вважає, що й [PERSON] передано у спадщину саме паї та не погоджується, що [PERSON] передано у спадщину частину земельної ділянки. Таким чином, між спадкоємцями виник спір щодо тлумачення заповіту, тому просить розтлумачити заповіт [PERSON], посвідченого секретарем Лютенської сільської ради Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 64 таким чином, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповідає [PERSON], 02 травня 1954 року за заповітом № 64, 33/50 частин земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю № [NUMBER] від 27.10.02р. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що її мати - [PERSON] складала заповіт у досить похилому віці, а тому не розуміла значення юридичних термінів, внаслідок чого заповіт був складений некоректно і в ньому йдеться про земельні частки (паї). Мати не була власником паїв, а була власником трьох земельних ділянок, які в послідуючому були об'єднані в одну та присвоєно один кадастровий номер. Таким чином їй, як спадкоємиці за заповітом, припадає 33/50 частини від цілої земельної ділянки, тому просила саме таким чином розтлумачити заповіт. [PERSON] проти тлумачення заповіту в цілому не заперечувала, однак заперечила тлумачити шляхом визначення частин, оскільки є конкретні площі земельних ділянок до їх об'єднання. Тому вважала необхідним зробити розподіл земельних ділянок, а заповіти тлумачити шляхом виділення у власність земельних ділянок з конкретними площами. Представник Лютенської сільської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує. Свідок - приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] показала суду, що нею відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] за заявами [PERSON] та [PERSON] на підставі заповітів. Так як два заповіти складені відносно одного й того самого об'єкту, який на час відкриття спадщини перестав існувати, а новий заповіт скасував попередній, нею відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. З заявами про тлумачення змісту заповіту спадкоємиці не зверталися. Судом встановлено, що відповідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на підставі розпорядження Гадяцької районної державної адміністрації № 546 від 15 серпня 2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,700 га розташованої на території Лютенської сільської ради. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. 13 травня 2015 року о 10.35 год. в с. Лютенька Гадяцького району [PERSON] залишила заповіт, яким земельну частку (пай № [NUMBER]) для ведення товарного с/г виробництва, що їй належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яка розташована на території Лютенської сільської ради заповіла [PERSON], [INFO]. 13 травня 2015 року о 10.55 год. в с. Лютенька Гадяцького району [PERSON] залишила заповіт, яким земельні частки (паї № [NUMBER], № [NUMBER]) для ведення товарного с/г виробництва , що їй належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яка розташована на території Лютенської сільської ради заповіла [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] в с. Розбишівка Гадяцького району померла. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] відкрито спадкову справу №05-03/2015. Приватним нотаріусом відмовлено у оформленні спадщини в зв'язку з суперечкою заповітів та рекомендовано звернутись до суду. Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі на земельну ділянку для ведення товарного с/г виробництва площею 8,7015 га видавався Державний акт на право приватної власності на землю серії та номер [NUMBER], зареєстрований від 27.10.2002 р. за № [NUMBER], на ім'я [PERSON]. Дана земельна ділянка включає в себе (в результаті об'єднання), а саме земельну частку (пай) № [NUMBER] площею 2,9059 га, земельну частку (пай) № [NUMBER] площею 2, 8769 га, земельну частку (пай) № [NUMBER] площею 2,9187 га. Здійснити поділ даної земельної ділянки можливе лише за зверненням власника земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 16 грудня 2016 року рішенням Гадяцького районного суду позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за [PERSON], [INFO], жителькою [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну частку (пай) № [NUMBER], площею 2,9187 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належала [PERSON], померлій [INFO] року, в результаті об'єднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 27.10.2002 року. Визнано за [PERSON], [INFO] , жителькою с. Розбишівка, Гадяцького району Полтавської області, у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельні частки (паї) № [NUMBER], площею 2,9059 га та № [NUMBER] площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та належали [PERSON], померлій [INFO] року, в результаті об'єднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 27.10.2002 року . Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 березня 2017 року рішення Гадяцького районного суду від 16 грудня 2016 року скасоване в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельні частки (паї) № [NUMBER], площею 2,9059 га та № [NUMBER] площею 2,8769 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Лютенської сільської ради та належить [PERSON], померлій [INFO] року в результаті об'єднання на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 27.10.2002 року. Ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову [PERSON] відмовити. В іншій частині рішення залишено без змін. Як спосіб захисту своїх прав на отримання спадкового майна позивач обрала тлумачення змісту заповіту судом шляхом визначення частин у заповідальному майні. Відповідно ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) . На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Таким чином, метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому викладено. Як було встановлено судом, [PERSON] за життя мала три земельні частки (паї), які згодом були об'єднані в одну земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номеру. Згідно пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об'єкт матеріального світу. За звичаєм, особи, земельна частка (пай), яких виділена в натурі, продовжують вважати себе власником земельного паю, хоч вже мають державний акт на право власності на земельну ділянку. Статтями 1218, 1254 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Оскільки після виділення в натурі земельної ділянки право на земельну частку (пай) зникає, тому не може буди успадковане за заповітом після отримання державного акту власником земельної ділянки. В протилежному випадку спадкування земельної ділянки здійснюється за законом. В даному випадку, після державної реєстрації права власності на земельну ділянку, [PERSON] з 2002 року належало право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,7015 га. Таким чином, зазначені у заповіті земельні частки (паї) на час складання заповіту вже не існували, як права спадкодавця, оскільки трансформувалися в об'єкт матеріального світу, а в даному випадку - нерухомого майна у вигляді земельної ділянки. Така трансформація спадкового майна послугувала підставою для відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав позивачу. Статтею 1256 ЦК України встановлено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу положень ст.ст.213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Як вбачається зі змісту заповіту [PERSON] від 13 травня 2015 року на ім'я [PERSON] він викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача передати саме земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю і в ньому відсутній будь - який натяк на частину прав на майно чи частин у цьому майні. За таких обставин задоволення вимог [PERSON] про тлумачення заповіту шляхом визначення їй 33/50 частин земельної ділянки призведе до здійснення судом пошуку волі спадкодавця, що не знайшла відображення у тексті самого заповіту і внесення до нього змін, що не допускається законом. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю позовних вимогта невідповідності обраного способу захисту своїх прав.

Outcome: dismissed