Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та, посилаючись на статті 1058, 1060 Цивільного Кодексу України, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти за договором депозитного вкладу «Стандарт, 6 міс.» у розмірі 18 180,00 доларів США та 5 078,38 доларів США - залишок коштів на картковому рахунку. Позивач суду пояснив, що 10 грудня 2013 року він та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір банківського вкладу «Стандарт, 6 міс.»», заява № SAMDNWFD0070031510500, відповідно до умов якого він вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 18180 доларів США на строк до 10 червня 2014 року із сплатою 9% річних. Відповідно до п. 5 вказаного договору сторони домовились про можливість дострокового розірвання договору з повідомленням про це за два банківські дні до дати розірвання договору. 24 березня 2014 року він заявив про дострокове розірвання договору, але Банк відмовляється повернути йому вклад. [PERSON] також пояснив, що у липні 2013 року він відкрив картковий рахунок у відповідача за № [NUMBER], залишок коштів на якому станом на 14 квітня 2014 року становив 5 078,38 доларів США. Ці кошти Банк також не повертає. Строк дії пластикової картки скінчився у грудні 2014 року, і банкомат у м. Дніпропетровську її вилучив. Представники відповідача Жукова В.П. та Бордюг С.Д. позов не визнали. Суду пояснили наступне: відповідно до 1.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», банк не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором у випадку, якщо виконання таких зобов'язань стає неможливим або утруднене, або затримується зважаючи на виникнення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили). Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасова окупована територія. Правлінням Національного Банку України 06 травня 2014 року прийнята Постанова №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя». 31 березня 2014 року Державною думою Російської Федерації прийнятий Закон «Про захист інтересів фізичних осіб, які мають вклади у банках і відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих і (або) діють на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя». Відповідно до статті 2 вказаного закону, він регулює відносини, пов'язані зі створенням автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», та здійсненням компенсаційних виплат фізичним особам, передбачених цим Законом, шляхом придбання «Фондом захисту вкладників» прав (вимог) фізичних осіб за вкладами в кредитних установах. Відповідно до статей 6, 7 Закону «Фонд захисту вкладників» 21квітня 2014 року на своєму офіційному сайті, а 23 квітня 2014 року в офіційних виданнях оголосив про придбання у вкладників, прав (вимог) за вкладами (рахунках). Представники зазначали також, що відповідно до статті 7 Федерального Закону від 02 квітня 2014 року «Про особливості функціонування фінансової системи Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на перехідний період», банком Росії прийняті рішення про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності на території Республіки Крим та м. Севастополя відокремлених структурних підрозділів, серед яких ПАТ «Приватбанк». Це означає заборону здійснення ними на території Республіки Крим і м. Севастополя банківських та інших операцій, за винятком операцій, пов'язаних з передачею активів і зобов'язань. Представника Банку заявили, що через блокування окупаційною владою його серверів, відповідач не може ні підтвердити, ні спростувати пояснення позивача про наявність коштів у зазначений сумах на його рахунках, а також зазначали, що [PERSON] слід надати докази того, що він не отримав компенсаційні виплати від російського «Фонду захисту вкладників». Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: 10 грудня 2013 року сторони уклали договір банківського вкладу «Стандарт, 6 міс.»», заява № SAMDNWFD0070031510500 (далі по тексту рішення - договір), відповідно до умов якого [PERSON] вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 18 180 доларів США на строк до 10 червня 2014 року із сплатою 9% річних. Відповідно до п. 5 вказаного договору, сторони домовились про можливість дострокового його розірвання з повідомленням про це за два банківські дні до дати розірвання договору. [PERSON] свої зобов»язання виконав. Ці факти належно підтверджуються наданими позивачем оригіналами заяви № SAMDNWFD0070031510500 від 10 грудня 2013 року та квитанції № 471577318 від 12 грудня 2013 року( а.с.125-126). У липні 2013 року [PERSON] у Банку відкрито картковий рахунок [NUMBER] (мастеркард платинум, далі по тексту рішення - картковий рахунок), залишок коштів на якому станом на 14 квітня 2014 року становив 5 078,38 доларів СЩА, що позивач підтвердив роздруківкою з програми «Приват 24» ( а.с. 11-12 ), доступ до якої наразі йому заблокований Банком. 24 березня 2014 року [PERSON] повідомив про своє рішення достроково розірвати договір «Стандарт 6 міс.» та про намір зняти кошти с карткового рахунку, обслуговування якого Банк також припинив (а.с. 13). Дотепер Банк не повернув кошти позивачу. Відповідно до статті 1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положенням частин 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За умовами п. 5 Договору укладеного між сторонами 10 грудня 2013 року, у вкладника та у банку є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. При вимозі вкладника про розірвання договору, строк вкладу якого ще не минув, сума вкладу повертається. За неповний строк вкладу проценти виплачуються за зниженою ставкою. Таким чином, на підставі письмової вимоги позивача від 24 березня 2014 року про повернення грошового вкладу та коштів з карткового рахунку, Банк був зобов'язаний повернути [PERSON] грошові кошти. Посилання представників відповідача на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозит та гроші з карткового рахунку, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровську. Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянином України, його місце проживання зареєстроване у [ADDRESS] У письмових відповідях Банку від 10 квітня 2014 року та від 15 серпня 2014 року, адресованих позивачу на його звернення , відповідач не заперечував фактів укладання з ним депозитного договору та відкриття карткового рахунку, а лише пояснював неможливість виконання ним своїх зобов»язань у зв»язку з невизначеністю статусу Кримського півострова та відсутністю законодавчого врегулювання діяльності банків у такій ситуації ( а.с. 14-16). Доводи представників Банку про те, що позивач мав би довести, а суд - перевірити факт неотримання позивачем від створеного на території АР Крим «Фонду захисту вкладників» коштів, суд вважає безпідставними, оскільки оригінал Договору та оригінал квитанції про внесення депозитного вкладу позивач надав суду. [PERSON] також підтвердив факт відкриття карткового рахунку фотокопією картки, роздруківкою з програми «Приват24», пояснивши, що саму картку, строк якої закінчився, вилучив банкомат. Представники Банку, не підтвердили і не спростували ці обставини, пояснивши, що Банк не має єдиної бази даних про своїх вкладників та про стан їх рахунків. Проте, це не є проблемою позивача чи його провиною, і не може слугувати законною підставою для відмови у поверненні коштів. Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 629ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: approved