Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «АМ-ТРЕЙД» (далі - ДП «АМ-ТРЕЙД»), третя особа: [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Просила суд стягнути з ДП «АМ-ТРЕЙД» на її користь 195 276 грн 38 коп. на відшкодування майнової шкоди, 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 03 липня 2015 року сталася ДТП, за участі автомобіля «Nissan» Murano, номерний знак [NUMBER] , який належить їй на праві власності, та вантажним автомобілем «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності відповідачу. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.07.2016 року, яка набрала законної сили 01.08.2016 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля «MAN», що належить відповідачу, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Разом з тим у мотивувальній частині даної постанови зазначено, що у діях водія автомобіля відповідача, який є його працівником, [PERSON] , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 30 вересня 2015 року ПрАТ СК «ПРОВІДНА» перераховано їй страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Станом на 20.07.2015 року вартість матеріального збитку, завданого безпосереднім пошкодженням автомобіля позивача, за звітом оцінювача складала 84 011, 69 грн. Зазначила, що на час звернення до суду, вартість матеріалів, ремонту автомобіля згідно виставлених рахунків від 23.02.2017 року, склала 197 926,38 грн, а вартість стоянки автомобіля, дефектування та калькуляції склала 37 896,00 грн. До того ж автомобіль потребував перебування на стоянці, оскільки водій - винуватець ДТП [PERSON] (працівник відповідача) не визнавав свою вину, у справі про адміністративне правопорушення № 753/15701/15-п призначалась судова експертиза, автомобіль не можна було ремонтувати, а після цього у неї були відсутні грошові кошти, оскільки СК відшкодовано було лише 50 000,00 грн. Вказує, що 24.07.2015 року нею було сплачено 1 200,00 грн за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку; 05.12.2015 року позивачем було сплачено 730,00 грн за публікацію оголошень у засобах масової інформації про пошук свідків щодо ДТП. Крім того, нею орендувався автомобіль у період неможливості використання власного автомобіля через пошкодження, здійснювалось замовлення додаткового огляду автомобіля, складення висновку фахівця, за яке сплачено 7 500,00 грн. З огляду на зазначене вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума матеріальної шкоди, що становить 197 926,38 грн (розмір ремонту та деталей) - 50 000,00 грн (сума, сплачена страховою компанією) + 37 896,00 грн (стоянка автомобіля, дефектування та калькуляція) +1 200,00 грн + 12,00 грн (за складання звіту про оцінку, банківська комісія) + 730,00 грн +12,00 грн (за виклик свідків ДТП, банківська комісія) + 7 500,00 грн (за додатковий огляд і висновок фахівця) = 195 276,38 грн. Пошкодженням автомобіля їй також завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 50 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях у зв`язку з із пошкодженням її автомобіля, необхідністю вжиття заходів для відновлення її порушених прав, оренди іншого автомобіля, понесенні у зв`язку із цим додаткових витрат грошових коштів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року відкрито провадження у вищезазначеній справі та призначено судове засідання у справі. 12.07.2017 року відповідно до розпорядження №373 у зв`язку з перебуванням судді Бортницької В. В. у довготривалій відпустці, вказану справу було передано на повторний автоматизований розподіл та визначено суддю Москаленко К. О. 04.07.2017 року на адресу суду надійшли клопотання про призначення комплексної товарознавчої, автотоварознавчої експертизи та про витребування доказів. 26.10.2017 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів у справі - задоволено та витребувано в ПрАТ «СК Провідна» копії матеріалів справи № 2300080975, згідно якої ПрАТ «СК Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн на користь [PERSON] , згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №2585927 від 15.01.2015 року, та в Дарницького районного суду м. Києва копію матеріалів адміністративної справи № 753/15701/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 26.10.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи 2 - ПрАТ «СК Провідна». 26.10.2017 року на адресу суду надійшло уточнене клопотання представника позивача про призначення комплексної товарознавчої, автотоварознавчої, технічної експертизи. 30.11.2017 року на виконання ухвали суду від 26.10.2017 року надійшли належним чином завірені копії матеріалів адміністративної справи № 753/15701/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] 01.12.2017 року на виконання ухвали суду від 26.10.2017 року надійшла належним чином завірна копії страхової справи №2300080975. 19.12.2017 року протокольною ухвалою, у зв?язку із прийняттям нового ЦПК України, суд встановив строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву. 15.01.2018 року надійшов відзив відповідача, у якому прость відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач не довела право власності на автомобіль «Nissan», номерний знак [NUMBER] . Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan», номерний знак [NUMBER] , за даними ПрАТ «СК «Провідна», склала 57 942,40 грн, а отримала [PERSON] страхове відшкодування у сумі 50 000 грн, то різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становитиме 7 942,40 грн. Крім вимог про стягнення із відповідача вартості ремонту та деталей, позивач також заявила вимоги про стягнення із відповідача: 37 896 грн. - вартості стоянки автомобіля, 200 грн - складання звіту про оцінку, 24 грн. - банківської комісії, 730 грн - за виклик свідків, 7 500 грн. - за додатковий огляд і висновок фахівця, які відповідач вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та є недоведеними. Також позивачем не зазначено у чому полягає моральна шкода, та з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди. Позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. 01.02.2018 року надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що у матеріалах справи наявне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Nissan», номерний знак [NUMBER] , від 26 жовтня 2017 року №454, що підтверджує право власності позивача. Вимоги, що заявлені у позові, передбачені чинним законодавством, та заявлено відповідне клопотання про призначення комплексної експертизи. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13.02.2018 року клопотання представника позивача та представника відповідача задоволено частково та призначено по даній справі комплексну судову автотоварознавчу та технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. 01.06.2018 року відповідно до розпорядження № 373 у зв`язку з закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п`ятирічного строку, вказану справу було передано на повторний автоматизований розподіл та визначено суддю Матійчук Г. О. 21.08.2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №1001/18-54 від 15.08.2018 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної прогоди 03.07.2015 року, становить 132 505, 07 грн. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2018 року справу прийнято до свого провадження, відновлено провадження та призначено справу до судового розгляду. 12.11.2018 року надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, у якій просить зменити відшкодування матеріальної шкоди до 173 409, 36 грн. 03.09.2019 року ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено та призначено по даній справі повторну судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Постановою Київського апеляційного суду від 19.02.2020 року апеляційну скаргу позивача задоволено та ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2019 року - скасувано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.03.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26.05.2020 року надійшло клопотання представника відповідача про призначення повторною судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02.06.2020 року призначено у справі повторну судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 08.12.2020 року ухвалою суду провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23.12.2020 року призначено у справі повторну судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. 20.05.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта №СЕ-19-21/5065-АВ від 11.05.2021 року, відповідно до якого вартість збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , станом на 11.05.2021 року становить 128 114, 17 грн. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2021 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.07.2021 року надійшли письмові пояснення від представника відповідача - адвоката Бойка М. М., відповідно до яких відповідач вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем завищено суми майнової та моральної шкоди. 03.11.2021 року були подані письмові пояснення представника позивача - адвоката Сідлецького В. Д., відповідно до яких надано калькуляцію визначення вартості шкоди у загальному розмірі 173 409, 39 грн. Разом з тим, просив стягнути з Дочірнього підприємства «АМ-Трейд» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 173 409, 39 грн, моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн та судові витрати. Представник позивача - адвокат Сідлецький В. Д. подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Бойко М. М. подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Треті особи у судове засідання не з?явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи, з урахуванням обставин, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03 липня 2015 року приблизно о 14 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем «MAN», номерний знак [NUMBER] , який належить ДП «АМ-Трейд», рухаючись по пл. Харківській в Дарницькому районі м. Києва у порушення пункту 13.1 правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого остання здійснила зіткнення з автомобілем «ВАЗ», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди усі транспортні засоби отримали механічні пошкодження (т. 2, а.с. 7). Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.07.2008 року (т. 1, а.с. 112-114) та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т. 1, а.с. 111) власником транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Згідно розахунку від 23.07.2015 року сума матеріального збитку по справі №2300080975, відкритої ПрАТ «СК «Провідна» стосовно дорожньо-трансопортної пригоди 03.07.2015 року, завданої транспортному засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , становить 50 000, 00 грн (т. 2, а.с.164). Страховим актом 1 №2300080975 визнано страховий випадок стосовно дорожньо-трансопортної пригоди 03.07.2015 року, та визначено, що власнику транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , підлягає виплата страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн (т. 2, а.с.165). 30 вересня 2015 року ПрАТ СК «Провідна» перераховано [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 18). 15.12.2015 року було проведено огляд транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , та складено висновок фахівця, вартість якого склала 7 500, 00 грн (т.1, а.с. 25-26). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, у вказаній постанові зазначено, що аналіз обставин справи та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що [PERSON] порушив п. 11.10, 13.1 ПДР та у його діях наявний склад адміністативного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1, а.с. 10-13). Відповідно до рахунку №ІВ0002532 від 23.02.2017 року [PERSON] за ремонт автомобіля «Nissan», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , підлягає сплаті 197 926, 38 грн (т. 1, а.с. 15-16). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20), яка прийнята після подання касаційної скарги у розглядуваній справі та підлягає врахуванню відповідно до положень частини третьої статті 400 ЦПК України. Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Однак згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Судом встановлено, що згідно з наказом ДП «АМ-Трейд» від 17 січня 2011 року [PERSON] прийнятий на роботу на посаду водія з місячним випробувальним терміном (том 1, а. с. 82). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 38 КУпАП (справа № 753/15701/15-ц) (том 1, а. с. 10-13). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У справі позивачем надано копію рахунку №ІВ0002532 від 23.02.2017 року, відповідно до якого за ремонт автомобіля «Nissan», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , підлягає сплаті 197 926, 38 грн. У вказаному рахунку зазначено перелік робіт та матеріалів для проведення ремонту. (т. 1, а.с. 15-16). Згідно з наданим позивачем звітом визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 454, складеного 23.07.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan», номерний знак [NUMBER] , у результаті його пошкодження дорожньо-транспортної пригоди становить 84 011, 69 грн, а загальна вартість ремонту становить 149 289, 97 грн (том 1, а. с. 49-72). Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Транспортний засіб номерний знак [NUMBER] , яким на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував працівник ДП «АМ-Трейд» [PERSON] ,. належить ДП «АМ-Трейд», страховиком автомобіля на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було ПрАТ «СК «Провідна»» (поліс № АІ 2585927 від 15 січня 2015 року) (том 1, а. с. 96). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Як вбачається із листа ПрАТ СК «Провідна» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , становить 112 668, 52 грн. Розмір страхового відшкодування згідно з пунктом 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2585927/1046/15 від 16 січня 2015 року становить 50 000 грн, що було виплачено [PERSON] , (т. 1, а.с. 85) та не заперечується останньою. Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 15 серпня 2018 року № 10001/18-54 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan», номерний знак [NUMBER] складає 132 505, 07 грн (т. 2, а.с. 212-219). Згідно з повторною судовою автотоварознавчою експертизою, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України від 11 травня 2021 року № СЕ-19-21/5065-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan», номерний знак [NUMBER] , станом на момент проведення судової експертизи, а саме 11 травня 2021 року, складає 128 114, 17 грн (т. 3, а.с. 191-204). Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Оскільки позивач отримала від ПрАТ «СК «Провідна» страхове відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, тому відповідач в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка одержана позивачем від страховика. Для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу суд бере за основу висновок експертизи від 15 серпня 2018 року № 10001/18-54 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan», номерний знак [NUMBER] складає 132 505, 07 грн, оскільки дане експертне дослідження було проведено в повному обсязі та для огляду експерту був наданий транспортний засіб. Щодо висновку експерта №СЕ-19-21/5065-АВ від 11.05.2021 року, відповідно до якого вартість збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , станом на 11.05.2021 року становить 128 114, 17 грн, суд не бере останній до уваги, оскільки експертне дослідження проводилось за відсутності транспортного засобу, разом з тим екпертом було вирішено лише одне з трьох поставлених питань, а, отже, вказаний висновок не може в повній мірі відображати реальні завдані збитки транспортному засобу. Разом з тим, позивачем у поданих розрахунках заявлено суму матеріального збитку, завданого ДТП, саме 132 505, 07 грн з вирахуванням суми страхового відшкодування. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача, оскільки з наведених вище норм та обставин, вбачається, що відповідач має відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 82 505, 07 грн, тобто різницю між вартістю відновлюваного ремонту, та виплатою страхового відшкодування страховою компанією, в якій була застрахована цивільна-правова відповідальність відповідача. Що стосується стягнення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок стоянки транспортного засобу у розмірі 15 965, 45 грн, суд приходить до висновку про відмову у стягненні вказаних коштів, виходячи із наступного. Так, позивач в обргутування стягнення 15 965, 45 грн матеріального збитку, завданого внаслідок стоянки транспортного засобу, посилається на висновок експертизи від 15 серпня 2018 року № 10001/18-54, відповідно до якого у разі завдання матеріальних збитків автомобілю «Nissan» у зв?язку з його перебуванням на стоянці за період із 03.07.2015 року по час проведення експертизи складає 15 965, 45 грн. Разом з цим, зазначеним висновком експертизи від 15 серпня 2018 року № 10001/18-54, визначено, що пошкоджень автомобілю «Nissan» у зв?язку з його перебуванням на стоянці із 03.07.2015 року по час проведення експертизи не завдано. А отже, вказана сума є не обґрунтованою, позивачем не доведено, що вказаної шкоди завдано автомобілю, разом з тим, посилання на висновок від 15.08.2018 року є не належним доказом, оскільки тим же висновком визначено, що такої шкоди автомобілю не завдано. Будь-яких інших доказів на підтвердження зазначеного позивачем суду не надано. Що стосується суми вартості стоянки, дефектування та калькуляції у розмірі 65 484, 84 грн, суд зазначає наступне. Так, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Позивачем на підтвердження перебування транспортного засобу на стоянці долучено до матеріалів справи Рахунок №ІВР002531 від 23.07.2017 року (т. 1, а.с. 17), відповідно до якого вартість стоянки автомобіля з урахуванням дефектування та калькуляції склала 37 896, 00 грн та Рахунок №ІВР0006044 від 08.11.2018 року (т. 3, а.с. 18), відповідно до якого вартість стоянки автомобіля з урахуванням дефектування та калькуляції склала 64 484, 84 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Позивачем на підтвердження своїх вимог у порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України не надано акту приймання-передачі виконаних робіт, квитанцію про оплату їх вартості, які б підтвердили факт надання цих послуг позивачу та їх оплату. Так, з наданих позивачем документів в обґрунтування вартості стоянки автомобіля, а саме з пропуску на парковку №31 від 09.07.2015 року (т.3, а.с. 19) та акту-приймання передачі автомобіля вбачається, що вказаний автомобіль було поміщено на парковку ТОВ «Інтерциклон» 09.07.2015 року, а з Рахунків №ІВР002531 від 23.07.2017 року (т. 1, а.с. 17), №ІВР0006044 від 08.11.2018 року (т. 3, а.с. 18), що послуги з стоянки були надані починаючи з 13.10.2016 року. Разом з тим, вказані Рахунки свідчать лише про необхідність [PERSON] оплатити вартість стоянки за період до листопада 2018 року, однак суду не було надано квитанції про оплату вказаних коштів позивачем, а, отже, не доведено факт завдання позивачу вказаної матеріальної шкоди. Вимоги позивача про стягнення із відповідача суми матеріальної шкоди, включаючи 1 200, 00 грн за складання звіту про оцінку, 24, 00 грн банківської комісії, 730, 00 грн за виклик свідків, 7 500, 00 грн за додатковий огляд і висновок фахівця, не підлягаєть задоволенню, оскільки дані витрати не віднесені законом до шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає відшкодуванню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі зазначеного, оскільки позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних переживаннях з приводу пошкодження його автомобіля, необхідність ремонту автомобіля та неможливість його використання протягом тривалого часу, чим було порушено нормальний життєвий уклад позивача, та з урахуванням принципу співмірності та справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється статтею 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Разом з цим, оскільки позивачем було зменшено розмір позовних вимог, надмірно сплачена сума судового збору у розмірі 218, 67 грн підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: partial