Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому зазначила про те, що із 27 жовтня 2015 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на шлюб та ведення спільного господарства. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, оскільки він суперечить її інтересам та носить лише формальний характер. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. 15 січня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 11 лютого 2020 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] , й [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27 жовтня 2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області, зроблено відповідний актовий запис № 100. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статей 104 й 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із матеріалів справи встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, правами подати відзив на позовну заяву, брати участь у судовому розгляді, а також заявляти клопотання не скористався, наміру до примирення та збереження сім`ї не заявив. З огляду на викладене, та враховуючи принцип добровільності шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше його збереження - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved