Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась в суд із заявою про визнання [PERSON], [INFO], уродженця м. Ленкорань Азербайджан, безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви вказує, що з 22 липня 1985 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу вони деякий час проживали у м. Перм Російської Федерації, а у 1987 році приїхали в Україну і жили в с. Іршики Старокостянтинівського району Хмельницької області. Проживши в с. Іршики лише 3 місяців [PERSON] виїхав на роботу до м. Донецьк, де проживав з 1987 року по 2013 рік, й до неї більше не повертався, своєї адреси не повідомляв. Уже п»ять років у неї немає зв»язку із чоловіком й місце його перебування їй невідоме. Через відсутність відомостей про чоловіка вона позбавлена можливості розірвати з ним шлюб, а тому просить визнати [PERSON] безвісно відсутнім. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - [PERSON] заяву підтримують, просять її задоволити. Заінтересована особа - Старокостянтинівський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області просить розгляд справи проводити у відсутності свого представника, при вирішенні заяви покладається на думку суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 липня 1985 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], уродженцем м. Ленкорань Азербайджан. В судовому засіданні заявниця [PERSON] пояснила, що її чоловік проживав з нею у с. Іршики у 1987 році протягом трьох місяців, після чого поїхав на заробітки та проживав у м. Донецьк до 2013 року. На території с. Іршики [PERSON] ніколи зареєстрованим не був. Той факт, що [PERSON] проживав на території с. Іршики близько трьох місяців, після чого більше до села не приїжджав підтвердили також і допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] Із наданих заявницею матеріалів вбачається, що вона 12 вересня 2018 року зверталась до Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про розшук чоловіка, вказуючи, що він перебуває у м. Донецьк, однак останніх п»ять років вони зв»язку не підтримують. Згідно висновку о/у СКР Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Голюка І.Р. від 13 вересня 2018 року проведеною перевіркою встановити будь-який зв»язок чи фактичне місце проживання та перебування [PERSON] не вдалось, оскільки територія м. Донецьк є окупованою. З огляду на викладене, усі надані заявницею докази вказують на те, що місцем постійного проживання [PERSON] є м. Донецьк. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відносини, пов»язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV. Згідно положень ч.1 ст.3 цього Закону місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці України, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. З огляду на вищезазначені нормативні положення, при визнанні фізичної особи безвісно відсутньою слід брати до уваги відсутність особи у місці її постійного проживання. Аналізуючи усі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявниця не довела, що місцем постійного проживання [PERSON] є с. Іршики Старокостянтинівського району Хмельницької області. Посилання заявниці на те, що з 2013 року вона не має відомостей про місце перебування чоловіка не є додатнім для того, щоб визнати його безвісно відсутнім, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed