Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 16.10.2007 року по 06.11.2014 року позивачка працювала у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого 06.11.2014 року її було звільнено за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. За період часу з серпня 2014 року по день звільнення позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 5738,22 грн. Крім цього, у зв'язку зі звільненням їй була нарахована, але не виплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 1819,01 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України вважає, що їй має бути сплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який станом на 09.04.2015 року складає 9513,32 грн. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2014 року по 06.11.2014 року в сумі 5738,22 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1819,01 грн., а також середній заробіток за період з 06.11.2014 року по 09.04.2015 року в сумі 9513,32 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнала частково та вказала, що дійсно на момент звільнення позивачки підприємство мало перед нею заборгованість в сумі 5616,26 грн., а не 7557,23 грн., як зазначає позивачка. Станом на 28.04.2015 року розрахунок не сплачено. Не погодилась із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зробленими виходячи із суми середньоденної заробітної плати в розмірі 110,62 грн., вказуючи на їх необґрунтованість. Просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково в сумі 5616,26 грн., у іншій частині вимог відмовити. У зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Судом встановлено, що позивачка у період з 16.10.2007 року по 06.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки. 06.11.2014 року позивачка була звільнена з підприємства за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. Згідно довідки №238/889, виданої ПАТ «Азовзагальмаш» 28.04.2015 року, у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по 06.11.2014 року в розмірі 5616,26 грн. В суму вказаних нарахувань входить і компенсація за невикористану відпустку. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в сумі 5616,26 грн. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачці при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.11.2014 року по день постановлення рішення. З довідки бухгалтерії ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-889 від 28.04.2015 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи становить 100,61 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 07.11.2014 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачкою розрахунок не проведено. За даними представленого відповідачем графіку №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) на 2014 - 2015 роки середньостатистична кількість робочих днів позивачки за період з дня після звільнення - з 07.11.2014 року по 15.05.2015 року складає 129 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 07.11.2014 року по 15.05.2015 року складає - 12978,69 грн. (129 днів х 100,61 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 12978,69 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial