Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 27 лютого 1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивача, проте відповідач, ведучи господарство окремо від неї з дітьми, не бере участі у витратах необхідних для виховання дітей, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання обох дітей в розмірі 2500,00 грн. до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині обов'язку утримувати своїх дітей, проте заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та у розмірі 2500,00 грн., оскільки на даний час він хоч офіційно і працевлаштований і має заробіток близько 2500,00 - 3000,00 грн. на місяць, проте попереджений про звільнення з 04 червня 2014 року, після чого буде отримувати також допомогу по безробіттю у визначеному розмірі, тому клопотав про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 лютого 1998 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №119, про що до матеріалів справи долучене свідоцтво про одруження в копії (а.с. 7). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 01 березня 2006 року Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області вчинені актові записи №212 і №211 відповідно та видані свідоцтва про народження серії [NUMBER] і [NUMBER], які долучені до матеріалів справи в копії (а.с. 8,9). Діти проживають разом із матір'ю, що підтверджується довідкою квартального комітету №1 Індустріального району м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року №159 (а.с.18) та перебувають на її утриманні, що визнано відповідачем у судовому засіданні та за правилами ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Позивач з 11 серпня 1996 року за трудовим договором не працює, про що свідчить запис про звільнення за ст. 38 КЗпП України в трудовій книжці, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 21). Відповідач на час розгляду справи працює в філії «Новоселівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на посаді майстра габаритно-вагового комплексу та має дохід, розмір якого за період з січня 2014 року по березень 2014 року склав 7020,00 грн., що встановлено на підставі даних довідки про доходи від 23 квітня 2014 року №18 (а.с. 22), проте попереджений про звільнення з 04 червня 2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників, про що свідчить розписка про отримання попередження роботодавця (а.с.23), і що відповідно є передумовою отримання допомоги по безробіттю в УСПЗН після звільнення. Одночасно за розгляду справи з'ясовано, що відповідач не є приватним підприємцем, інших доходів не має, а так само не має інших осіб, окрім дітей, на утриманні, що визнано сторонами у судовому засіданні. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з дітьми не проживає, регулярного, стабільного утримання їм не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання 2 малолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зважає на те, що аліменти у твердій грошовій сумі стягуються на підставі ст.ст. 181, 184 СК України лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, тощо. Посилання відповідача на те, що діти забезпечені необхідним і відповідач несе частину витрат на школу та сплачує комунальні платежі, не може бути підставою відмови у позові, враховуючи, що аліменти є тим утриманням, суть якого має саме регулярний характер, з тим, щоб за рахунок стабільності таких виплат мало місце планування бюджету з цільовим використанням за для забезпечення життєдіяльності, здоров'я та розвитку дітей та ці витрати мають нести кожен з батьків рівною мірою. Одночасно, суд відзначає, що будь-які доводи відповідача про нецільове та недоцільне використання коштів позивачем до питання про розмір аліментів не відносяться, і стосуються його права контролю цільового використання коштів через органи опіки та піклування, в порядку визначеному ст.186 СК України. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у частці від заробітку (доходу) та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дітей, які малолітніми, матеріальний стан та стан здоров'я дітей, які є здоровими, що встановлено на підставі даних медичних довідок КЗДЦПМСД №8 від 22 квітня 2014 року (а.с.19,20), потребують піклування, утримання, мешкають разом із матір'ю (позивачем), перебувають на її утриманні, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, працює в філії «Новоселівська ДЕД «ДП Дніпропетровський облавтодор» «ДАК» «АДУ», має на час розгляду справи сталий заробіток, інших осіб на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01січня 2014 року складає на дитину віком від 6 до 18 років - 1286,00 грн., з 01 липня 2014 року - 1320,00 грн., суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття кожного з дітей, але не менше ніж сума, що складається з сум по 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial