Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що 14 листопада 2013 року вона позичила відповідачам під розписку [PERSON] для придбання житла [PERSON] кошти у 11600 доларів США і 5 тис. грн. Згідно усної домовленості кошти мали бути повернуті до 13 лютого 2014 року, однак на її вимогу кошти повністю повернуто не було, залишок боргу складає 7300 доларів США. Посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконали, станом на 29 березня 2016 року 7300 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ становить 191844 грн. (7300 доларів США Х 26,28 грн.), просила стягнути з відповідачів солідарно вказану суму в рахунок боргу за договором позики. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що їй дійсно відомо про те, що її мати наприкінці 2013 року отримала від [PERSON] кошти у позику, дані кошти отримала безпосередньо [PERSON], твердження позивача про те, що вказані кошти отримувались для придбання їй житла не відповідають дійсності, оскільки на момент отримання коштів вона повністю внесла внески, що підтверджується актом приймання-передачі квартири. Дійсно іноді вона купувала долари США і передавала їх [PERSON], однак цим вона лише допомагала своїй матері, що не свідчить про виникнення солідарного обов'язку по поверненню позики. Відповідач [PERSON] позов визнала частково. Надала суду письмові заперечення та пояснила, що вона 14 листопада 2013 року отримала від позивачки в борг грошові кошти у сумі 11600 доларів США та 5 тис. грн. Кошти вона отримала у гривнях і доларах відповідно - всього з урахуванням курсу станом на час складання розписки на суму 97723 грн. 80 коп. Валюту та строк повернення позики ними не оговорювався, як не обговорювались наслідки здорожчання або знецінення валют. На той момент долар мав стабільний курс, якби вона знала про зміну курсу, вона б не брала борг у доларах. Кошти вона повертала як в національній валюті, так і в доларах США. Так 20 січня 2014 року вона повернула 1600 доларів США (за курсом НБУ на час повернення склало 799,30 грн. Х 100 доларів США=12788 грн. 80 коп.); 23 жовтня 2014 року повернула 1200 доларів США (за курсом НБУ на час повернення склало 1295,04 грн. Х 100 доларів США = 15540 грн. 48 коп.); 03 грудня 2014 року повернула 4 тис. грн.; 25 січня 2015 року повернула 1 тис. грн.; 04 лютого 2015 року повернула 27 тис. грн., 16 лютого 2015 року повернула 300 доларів США (за курсом НБУ на час повернення склало 2604,98 грн. Х 100 доларів США = 7814 грн. 94 коп.). Таким чином [PERSON] вважає, що оскільки вона сплатила в рахунок боргу 68144 грн. 22 коп., а відтак станом на сьогодні розмір її боргу становить 97723 грн. 80 коп. - 68144 грн. 22 коп. = 29579 грн. 58 коп. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Установлено, що 14 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] 11600 доларів США та 5 тис. грн., що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується відповідним записом на видатковому касовому ордері (оригінал оглянуто в судовому засіданні). У подальшому [PERSON] повернула [PERSON]: 20 січня 2014 року - 1600 доларів США, 23 жовтня 2014 року - 1200 доларів США, 03 грудня 2014 року - 4 тис. грн., 25 січня 2015 року - 1 тис. грн., що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Крім того, як вбачається з розписки, складеної між [PERSON] і [PERSON] 04 лютого 2015 року [PERSON] повернула [PERSON] 27 тис. грн. в рахунок боргу за договором позики, згідно цієї ж розписки вказану суму сторони вважали 1500 доларів США, що не оспорювалось сторонами по справі. Таким чином сторонами по справі визнано, що [PERSON] повернула [PERSON] 5 тис. грн. і 4300 доларів США. Також як вбачається з матеріалів справи на видатковому касовому ордері, на якому визначено первісне зобов'язання, міститься відмітка про те, що 16 лютого 2015 року [PERSON] отримала 300 доларів США. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за зверненням [PERSON] допитана як свідок [PERSON] також надавала слідчому показання, згідно яких вона повернула [PERSON] 4600 доларів США та 5 тис. грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається із розмови [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (аудіозапис прослухано в судовому засіданні) позику [PERSON] мала повернути через рік. Крім того, як вбачається з конверта, повернутого на адресу [PERSON] - сестри [PERSON] з написом для [PERSON], який повернутий за закінченням терміну зберігання - [PERSON] надсилала [PERSON] вимогу про повернення позики у січні-лютому 2016 року. Таким чином, ураховуючи положення ст. 1049 ЦК України, строк повернення позики за договором між [PERSON] та [PERSON] є таким, що настав. Разом із тим, належних і допустимих доказів того, що грошові кошти у [PERSON] позичали [PERSON] разом з [PERSON] у судовому засіданні не здобуто. Відомість про надходження коштів від [PERSON], участь [PERSON] у розмовах про повернення позики не є свідченням того, що [PERSON] є також боржником за вказаним договором позики. Доводи позивача та представника позивача про те, що кошти брались для оплати вартості квартири для [PERSON] не є достатньою підставою для виникнення у [PERSON] обов'язку повернути позику, з огляду на те, що як вбачається із розписки на видатковому касовому ордері саме [PERSON] отримала від [PERSON] кошти за договором позики. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що зі слів [PERSON] їм відомо, що кошти нею в борг надавались і [PERSON], і [PERSON], суд не може вважати належним доказом виникнення у [PERSON] та [PERSON] солідарного обов'язку повернути позику. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що обов'язок повернути позику [PERSON] слід покласти на лише [PERSON] Суд вважає обґрунтованими доводи [PERSON] про те, що всього за договором позики [PERSON] було повернуто 4600 доларів США та 5 тис. грн., оскільки напис «16.02.2015 р. отримала 300 $ [PERSON].», скріплений підписом, знаходиться на зворотній стороні видаткового касового ордера, на якому міститься розписка [PERSON], під розпискою, яку дала сестра [PERSON] - [PERSON] про отримання нею 4 тис. грн. (оригінал оглянуто в судовому засіданні), оригінал знаходиться у позичальника - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила стягнути суму боргу за договором позики у гривневому еквіваленті станом на час пред'явлення позову. Позов пред'явлено 04 квітня 2016 року через канцелярію суду, про що свідчить штамп суду. Курс долара США станом на 04 квітня 2016 року - 2610,8475 грн. за 100 доларів США (із офіційного сайту НБУ). Отже, враховуючи, що судом визначений залишок боргу за договором позики 7 тис. доларів США (11600 доларів США - 4600 доларів США), то еквівалент цієї суми становить 7 тис. доларів США Х 2610,8475 грн./100 = 182759 грн. 33 коп. Вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Доводи [PERSON] про те, що домовленості про повернення боргу у доларах США між нею та [PERSON] не було, суд не приймає до уваги, оскільки предметом договору позики є рухомі речі, що визначені родовими, а не індивідуальними ознаками, тобто майно, яке є предметом позики, переходить у власність позичальника та перестає бути об'єктом власності позикодавця, який має право претендувати лише на повернення аналогічних за кількістю речей того ж роду і такої ж якості, а не того самого майна, що було передане в позику. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 2103 грн. 19 коп. ((182759 грн. 33 коп. Х 0,01) + 275 грн. 61 коп. - судовий збір за забезпечення позову). Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо в задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Ураховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Яготинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року, в частині накладення арешту на квартиру [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON], слід скасувати.

Outcome: partial