Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У квітні 2015 р. [PERSON] предявила позов, у якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просила: - вилучити у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] автомобіль Renault, модель 11GTA11, тип сідловин тягач-Е, 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF611GTA00102235, напівпричіп бортовий марки ПП, модель KRONE, тип Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № WKESDP27000W10635, разом з свідоцтвами про реєстрацію цих транспортних засобів та ключами від них, передати дані засоби у заклад їй - [PERSON], звернувши стягнення на них з наданням [PERSON] прав продавця цих засобів, - стягти з [PERSON] й [PERSON] солідарно 20000 грн 00 коп. штрафу, - стягти з [PERSON] та [PERSON] солідарно 556682 грн 68 коп. заборгованості за договором позики, - стягти з [PERSON] солідарно з [PERSON] заборгованість за договором позики: 65201 грн 05 коп. - проценти за договором позики за період з 01.07.2014 по 30.05.2015, 24247 грн 60 коп. - пеню за прострочення сплати процентів і 70503 грн 14 коп. - пеню за прострочення сплати позики за період з 01.07.2014 по 30.04.2015. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що внаслідок невиконання [PERSON] зобовязань за укладеним ним з [PERSON] договором позики від 04.01.2011 у нього перед [PERSON] станом на 30.06.2014 виникла заборгованість у загальній сумі 556682 грн 68 коп., що складається з заборгованості по позиці у сумі 296000 грн 00 коп., по процентах за договором позики у сумі 218232 грн 85 коп. за період з травня 2011 р. по 30.06.2014, по пені за прострочення сплати позики у сумі 18061 грн 47 коп. за період з 01.08.2013 по 30.06.2014 і по пені за прострочення сплати процентів у сумі 24388 грн 36 коп. за період з 01.08.2013 по 30.06.2014. Заборгованість у загальній сумі 556682 грн 68 коп. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014, яке набрало законної сили й звернуто до виконання, але не виконане. На забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором позики [PERSON] й [PERSON] у цей же день 04.01.2011 уклали договір поруки, а 05.01.2011 - нотаріально посвідчений договір застави автомобіля Renault, моделі 11GTA11, тип сідловин тягач-Е, 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF611GTA00102235, та напівпричіпа бортового марки ПП, моделі KRONE, тип Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № WKESDP27000W10635. Ці транспортні засоби, на порушення згаданого договору застави, [PERSON] продано [PERSON], а останній відчужив їх [PERSON] [PERSON] мала намір продати спірні транспортні засоби у позасудовому порядку, як то передбачено договором їх застави, для задоволення кредиторських вимог, що випливають з вказаного вище договору позики. У звязку з цим вона 06.01.2013, 26.07.2013 і 04.08.2014 направляла [PERSON], [PERSON] й [PERSON] вимоги-повідомлення про застосування нею позасудового звернення стягнення на транспортні засоби, про які йдеться (предмет застави), але вони ці вимоги не задовольнили. Таким чином, останні та [PERSON] незаконно позбавили [PERSON] можливості реалізувати намір задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок спірних транспортних засобів. Справа розглядалася неодноразово. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.07.2015 та ухвалами Апеляційного суду Чернігівської області від 20.11.2015 і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2014 вирішено остаточно позовні вимоги [PERSON] про вилучення у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] автомобіля Renault, модель 11GTA11, тип сідловин тягач-Е, 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF611GTA00102235, напівпричепа бортового марки ПП, модель KRONE, тип Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № WKESDP27000W10635, разом з свідоцтвами про реєстрацію цих транспортних засобів та ключами від них, про передачу їх у заклад [PERSON], про звернення стягнення на них з наданням [PERSON] прав продавця і про стягнення з [PERSON] й [PERSON] солідарно 20000 грн 00 коп. штрафу. Інша частина позовних вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно 556682 грн 68 коп. заборгованості за договором позики, 65201 грн 05 коп. процентів за період з 01.07.2014 по 30.05.2015, 24247 грн 60 коп. пені за прострочення сплати процентів і 70503 грн 14 коп. пені за прострочення сплати позики за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 залишилася предметом судового розгляду у звязку з скасуванням судом касаційної інстанції постановлених по цих вимогах судових рішень та направленням справи в цій частині на новий розгляд. Заочним рішенням від 20.09.2016 позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.11.2016 заяву [PERSON] про перегляд цього рішення у порядку ст.ст. 231-232 ЦПК України відмовлено (арк. 118-119 т. 2). Додатковим рішенням від 29.09.2016 з [PERSON] до бюджету стягнуто судовий збір у сумі 6366 грн 59 коп., а з [PERSON] до бюджету стягнуто судовий збір у сумі 799 грн 76 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати названі вище рішення й ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до нього. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого: - рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 у справі № 751/1164/14, яке набрало законної сили 18.11.2014, встановлено факт порушення [PERSON] зобовязань за укладеним ним з [PERSON] договором позики та захищено права останньої задоволено її позов, що предявлявся нею 03.02.2014. Цим рішенням встановлено, що станом на 03.02.2014 [PERSON] прострочив понад 3 місяці виконання договору позики з [PERSON], а остання з 02.01.2014 набула право на дострокове повернення позики. Оскільки укладеним нею з [PERSON] договором поруки строк його дії не встановлено, то він припиняється, якщо [PERSON] протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявила до [PERSON] вимоги. Оскільки [PERSON] предявила до [PERSON] позов 08.04.2015, то на момент його предявлення сплинув строк дії договору поруки між ним і [PERSON], яким забезпечено виконання зобовязань за договором позики між останньою й [PERSON], - додаткове рішення теж підлягає скасуванню. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, а представник [PERSON] її не визнав. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржуються, суд І інстанції виходив з того, що: - оскільки суду не надано доказів виконання зобовязань [PERSON] за укладеним ним з [PERSON] договором позики і рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 у справі № 751/1164/14 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики у загальній сумі 556682 грн 68 коп., то і [PERSON] як поручитель за зобовязаннями, що випливають з укладеного позивачем з [PERSON] договором позики, має відповідати солідарно по зобовязаннях останнього перед позивачем, - у звязку з задоволенням позову з [PERSON] та [PERSON] у порядку ч. 2 ст. 88 ЦПК України належить стягти судові витрати. З вказаними висновками частково не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. 04.01.2011 [PERSON] у простій письмовій формі уклала з [PERSON] договір позики. Згідно з цим договором: - [PERSON] надала з [PERSON] у борг 296000 грн 00 коп. до 04.01.2016 під 24% річних (пп. 1, 4), - [PERSON] мав погашати позику та проценти за користування нею рівними щомісячними фіксованими платежами протягом всього строку дії договору, за рахунок яких погашалися б проценти та частина позики (п. 5), - проценти нараховуються на залишок заборгованості за позикою з дня її надання до дня повного погашення позики щомісячно за фактичну кількість днів користування позикою виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році (п. 6), - при простроченні погашення позики та (або) процентів за користування нею понад 10 днів [PERSON] сплачує [PERSON] пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від суми прострочених зобовязань (п. 8), - [PERSON] зобовязаний повністю повернути [PERSON] позику та сплатити плату за користування нею незалежно від настання строку виконання зобовязання, серед іншого, у таких випадках: невиконання ним зобовязань за цим договором чи за будь-яким іншим договором, укладеним з [PERSON], несплати процентів за користування позикою та суми позики, якщо прострочення цих зобовязань становить більше 3 місяців (п. 9). Викладене підтверджено копією згаданого договору (арк. 51 т. 1). Представник [PERSON] апеляційному суду пояснив, що сторони не склали графіку погашення позики, але вона мала погашатися 05 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2011 р. по січень 2016 р. щомісячним платежем у розмірі 8515 грн 32 коп. з 05.02.2011 по 05.12.2015 і 05.01.2016 платежем у сумі 8515 грн 11 коп. так, як то зазначено у графіку, який мається на арк. 75 т. 1. Цей графік жодною стороною не підписано, але представник [PERSON] не виказав проти нього ніяких заперечень. У цей же день 04.01.2011 [PERSON] укладено з [PERSON] договір поруки, згідно з яким: - останній зобовязався відповідати у повному обсязі солідарно з [PERSON] перед [PERSON] за зобовязаннями, що виникають з укладеного [PERSON] з [PERSON] договору позики (ст. 1 договору), а саме по щомісячній сплаті суми позики, процентів, неустойки (п. 2.1); строк виконання кожного платежу настає до 1 числа кожного наступного місяця (п. 2.2), - у разі невиконання [PERSON] зобовязань по сплаті одного місячного платежу по поверненню позики та процентів або більше [PERSON] зобовязався сплатити [PERSON] кошти у розмірі несплачених [PERSON] платежів протягом 10 днів від дати отримання відповідного повідомлення [PERSON] (пп. 3.1-3.3), - зобовязання за договором припиняються одночасно з припиненням забезпечених порукою зобовязань [PERSON] перед [PERSON] або після повного виконання [PERSON] чи [PERSON] забезпечених порукою зобовязань за договором позики (пп. 4.1, 4.3). Наведене підтверджено копією згаданого договору (арк. 4 т. 1). Черговість погашення вимог у разі недостатності суми проведеного платежу на погашення у повному обсязі позикових зобовязань [PERSON] вищевказаними договорами не встановлена. На погашення заборгованості за договором позики [PERSON] сплачено такі суми коштів: - 04.04.2011 10000 грн 00 коп., якими позивачем погашено заборгованість по процентах у сумі 9432 грн 93 коп., 343 грн 00 коп. пеню за прострочення сплати позики і 224 грн 07 коп. пеню за прострочення сплати процентів, - 05.09.2011 7000 грн 00 коп., якими позивачем погашено заборгованість по процентах у сумі 4817 грн 38 коп., 911 грн 31 коп. пеню за прострочення сплати позики і 1271 грн 31 коп. пеню за прострочення сплати процентів, - 30.12.2011 10000 грн 00 коп., якими позивачем погашено заборгованість по процентах у сумі 6597 грн 64 коп., 1357 грн 01 коп. пеню за прострочення сплати позики і 2045 грн 35 коп. пеню за прострочення сплати процентів, - 18.07.2012 13200 грн 00 коп., якими позивачем погашено заборгованість по процентах у сумі 4127 грн 83 коп., 3656 грн 27 коп. пеню за прострочення сплати позики і 5415 грн 90 коп. пеню за прострочення сплати процентів, - 31.08.2012 8000 грн 00 коп., якими позивачем погашено заборгованість по процентах у сумі 5369 грн 18 коп., 1071 грн 98 коп. пеню за прострочення сплати позики і 1558 грн 84 коп. пеню за прострочення сплати процентів, - 26.12.2012 6000 грн 00 коп., якими позивачем погашено 2736 грн 39 коп. пеню за прострочення сплати позики і 3263 грн 61 коп. пеню за прострочення сплати процентів. Викладене підтверджено розрахунком заборгованості [PERSON] за договором позики від 04.01.2011, що виконаний представником позивача (арк. 222-223 т. 2). Згідно з претензією [PERSON] [PERSON] і [PERSON] від 26.07.2013, яку останнім нею вручено у цей же день, за період з 01.09.2012 по даний час (26.07.2013) [PERSON] сплачено [PERSON] на погашення позики один платіж 26.12.2012 у сумі 6000 грн 00 коп., у звязку з чим [PERSON] і [PERSON] мають в 10-денний строк з дня отримання вимоги сплатити прострочену заборгованість, що виникла на 01.07.2013, а саме: 296000 грн 00 коп. по позиці, 149001 грн 14 коп. за процентами за користування позикою, 10578 грн 85 коп. - пеню за несвоєчасне погашення позики, 14424 грн 58 коп. - пеню за несвоєчасне погашення процентів, а всього 470004 грн 57 коп. Претензію такого ж самого змісту 06.01.2014 [PERSON] вручено [PERSON] Це підтверджено копіями зазначених претензій (арк.16, 17 т. 1). На погашення заборгованості за договором позики [PERSON] сплачено: - 26.07.2013 - 10000 грн 00 коп., якими позивачем погашено 5988 грн 15 коп. пеню за прострочення сплати позики і 4011 грн 80 коп. пеню за прострочення сплати процентів, - 18.09.2013 - 7000 грн 00 коп., якими позивачем погашено заборгованість по процентах у сумі 6309 грн 94 коп., 601 грн 94 коп. пеню за прострочення сплати позики і 88 грн 12 коп. пеню за прострочення сплати процентів. Викладене підтверджено розрахунком заборгованості [PERSON] за договором позики від 04.01.2011, що виконаний представником позивача (арк. 222-223 т. 2). Відповідно до претензії [PERSON] [PERSON] й [PERSON] від 04.08.2014, яку нею вручено [PERSON] 05.08.2014, прострочена заборгованість, що виникла на 01.07.2014, становить: 296000 грн 00 коп. позика, 218232 грн 85 коп. проценти за користування позикою, 18061 грн 47 коп. - пеня за несвоєчасне погашення позики, 24388 грн 36 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів, а всього простроченої заборгованості 556682 грн 68 коп.; дану претензію [PERSON] у цей же день направлено поштою [PERSON] і 05.08.2014 вручено [PERSON] Ці обставини підтверджено копіями претензії та фіскального чека підприємства поштового звязку (арк. 18-18 (зворот) т. 1). З копії рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 по справі № 751/1164/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів вбачається, що цим рішенням з останнього на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за укладеним ними договором позики від 04.01.2011 у загальній сумі 556682 грн 68 коп., яка складається з: заборгованості по позиці у сумі 296000 грн 00 коп., по процентах за договором позики у сумі 218232 грн 85 коп. за період з травня 2011 р. по 30.06.2014, по пені по несплачених процентах у сумі 24388 грн 36 коп. за період з 01.08.2013 по 30.06.2014, по пені по несплаченій позиці у сумі 18061 грн 47 коп. за період з 01.08.2013 по 30.06.2014 (арк. 5-6 т. 1). Відповідачі не спростовують твердження позовної сторони про те, що дане рішення по цей час не виконане. У повідомленні [PERSON] від 01.05.2015 [PERSON] пропонується сплатити прострочену заборгованість, що виникла на вказану дату, у сумах: 296000 грн 00 коп. по позиці, 218232 грн 85 коп. за процентами за користування позикою станом на 01.07.2014, 18061 грн 47 коп. - пеня за несвоєчасне погашення позики на 01.07.2014, 24388 грн 36 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів на 01.07.2014, а всього простроченої на 01.07.2014 заборгованості 556682 грн 68 коп., 65201 грн 05 коп. проценти за період з 01.07.2014 по 31.05.2015, 70503 грн 14 коп. - пеня за несвоєчасне погашення позики за період з 01.07.2014 по 30.04.2015, 68192 грн 64 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 01.07.2014 по 30.04.2015, 95294 грн 06 коп. - збитки від інфляції внаслідок прострочення сплати позики, 99152 грн 90 коп. - збитки від інфляції внаслідок прострочення сплати процентів, а всього 398343 грн 79 коп., а загальна сума заборгованості становить 955026 грн 47 коп. (556682 грн 68 коп. + 955026 грн 47 коп. = 955026 грн 47 коп.). Дане повідомлення [PERSON] у цей же день вручила [PERSON] (його копія на арк. 49 т. 1). На погашення заборгованості за договором позики 02.05.2015 [PERSON] сплачено [PERSON] 238392 грн 00 коп., якими позивачем погашено: 43945 грн 04 коп. пеню за прострочення сплати процентів, збитки внаслідок інфляції, завдані несвоєчасним поверненням позики, у сумі 95294 грн 06 коп. та збитки внаслідок інфляції, завдані несвоєчасним поверненням процентів, у сумі 99152 грн 90 коп., що підтверджено копією розписки [PERSON] відповідного змісту (арк. 74 т. 1) і розрахунком заборгованості [PERSON] за договором позики від 04.01.2011, що виконаний представником позивача (арк. 227 т. 2). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. [PERSON] мав виконувати обовязки за укладеним з [PERSON] договором позики від 04.01.2011 частинами, а саме щомісячно погашати позику та сплачувати проценти за користування нею, що відповідає нормам ст.ст. 261 ч. 5, 529, 1049 ч. 1 абз. 2, 1050 ч. 2 ЦК України у їх сукупності. Цьому обовязку кореспондує право [PERSON] вимагати від [PERSON] сплати кожного щомісячного платежу окремо після несплати чергового платежу. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. У контексті спірних правовідносин інше законом не передбачено. В укладеному [PERSON] з [PERSON] договорі поруки від 04.01.2011 строк поруки фактично не встановлений, так як положення цього договору про те, що зобовязання за ним припиняються одночасно з припиненням забезпечених порукою позикових зобовязань [PERSON] перед [PERSON] або після повного виконання [PERSON] чи [PERSON] забезпечених порукою зобовязань за договором позики повязують закінчення строку дії поруки з подіями, що ніколи можуть не настати. З наведеного у двох попередніх абзацах і змісту пп. 2.1-2.3, 3.1-3.3 договору поруки між позивачем і [PERSON] випливає таке. Оскільки [PERSON] вперше предявлено вимогу до [PERSON] про сплату ним заборгованості [PERSON] за договором позики 26.07.2013, то порука [PERSON] припинилася по щомісячних зобовязаннях за цим договором, які мали бути виконані до 25.01.2013 (26.07.2013 6 місяців = 26.01.2013). Отже на даний час порука [PERSON] не припинилася позикових зобовязаннях [PERSON] перед [PERSON], які підлягають виконанню з 25.01.2013. Оскільки справа не містила розрахунку заборгованості [PERSON] за укладеним з позивачем 04.01.2011 договором позики, який би відповідав умовам цього договору, то апеляційний суд запропонував позовній стороні надати такий розрахунок і вона його надала (арк. 222-223, 227 т. 2). Жоден з учасників судового розгляду не виказав заперечень проти цього розрахунку, у звязку з чим апеляційний суд не має підстав для сумніву у його правильності. Згідно з цим розрахунком, заборгованість [PERSON] становить: - за період з 26.01.2013 по 30.06.2014: по позиці - 87631 грн 14 коп., за процентами за користування позикою 106267 грн 98 коп., по пені за прострочення сплати позики 25795 грн 17 коп., по пені за прострочення сплати процентів 35138 грн 41 коп., - за період з 01.07.2014 по 30.05.2015: по позиці - 126890 грн 06 коп., за процентами за користування позикою 65201 грн 32 коп., по пені за прострочення сплати позики 70503 грн 14 коп., по пені за прострочення сплати процентів 68192 грн 64 коп., - тобто загальна сума заборгованості становить: по позиці - 87631 грн 14 коп. + 126890 грн 06 коп. = 214521 грн 20 коп., за процентами за користування позикою 106267 грн 98 коп. + 65201 грн 32 коп. = 171469 грн 30 коп., по пені за прострочення сплати позики 25795 грн 17 коп. + 70503 грн 14 коп. = 96298 грн 31 коп., по пені за прострочення сплати процентів 35138 грн 41 коп. + 68192 грн 64 коп. = 103331 грн 05 коп., а всього пені - 96298 грн 31 коп. + 103331 грн 05 коп. = 199629 грн 36 коп. Так як черговість погашення вимог у разі недостатності суми проведеного платежу на погашення у повному обсязі позикових зобовязань [PERSON] не встановлено ні укладеним між останнім і позивачем договором позики, ні укладеним нею з [PERSON] договором поруки, то для вирішення справи має бути застосовано положення ст. 534 ЦК України. Згідно з цією правовою нормою, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості (оскільки інше не встановлено ні договором, ні законом): у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отож з отриманих [PERSON] 02.05.2015 від [PERSON] коштів у сумі 238392 грн 00 коп. вона протиправно спрямувала на покриття збитків внаслідок інфляції, завданих несвоєчасним поверненням позики, 95294 грн 06 коп., та 99152 грн 90 коп. на покриття збитків внаслідок інфляції, завданих несвоєчасним поверненням процентів. Таким чином, що з [PERSON] й [PERSON] на користь [PERSON] належить солідарно стягти 214521 грн 20 коп. на повернення позики і 171469 грн 30 коп. - за процентами за користування позикою, з яких 106267 грн 98 коп. за період з 26.01.2013 по 30.06.2014 і 65201 грн 32 коп. - за період з 01.07.2014 по 30.05.2015. В порядку ст. 217 ЦПК України, з метою виключення подвійного стягнення позики у сумі 214521 грн 20 коп. та процентів за користування позикою у сумі 106267 грн 98 коп. за період з 26.01.2013 по 30.06.2014 рішення в частині їх стягнення належить виконувати одночасно з рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 по справі № 751/1164/14 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у такий спосіб, щоб не перевищила загальна сума стягнутого за цими двома рішеннями з [PERSON] і [PERSON] загального розміру позики - 296000 грн. 00 коп., загального розміру процентів - 218232 грн 85 коп. та загального розміру всіх стягнень за рішенням від 24.10.2014 по справі № 751/1164/14 556682 грн 68 коп. Апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення неустойок, виходячи з такого. Частина 3 ст. 551 ЦК України приписує, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення. З наданого позовною стороною розрахунку боргу вбачається, що з добровільно сплачених відповідачами коштів на погашення заборгованості за позикою позивачем спрямовано на погашення неустойок кошти у загальній сумі 47490 грн 09 коп., з яких 3545 грн 05 коп. до предявлення позову і 47490 грн 09 коп. після його предявлення, але до подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, в тому числі й розміру пені (від 28.05.2015, арк. 70 т. 1), тобто 1/6 від розміру позичених [PERSON] коштів (арк. 222-223, 227 т. 2). Крім того, за рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 по справі № 751/1164/14 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойки у загальній сумі 42449 грн 83 коп. (24388 грн 36 коп. + 18061 грн 47 коп. = 42449 грн 83 коп., арк. 5-6 т. 1). До того ж, представник [PERSON] у запереченнях на позов посилався на наявність підстав для зменшення розміру нарахованої пені, серед іншого, з мотивів перебування [PERSON] у скрутному матеріальному становищі у звязку з тим, що він не працює й має на утриманні дитину та батьків похилого віку (арк. 101-103 т. 1). Заперечуючи проти зменшення розміру нарахованої пені, позивач ці обставини не заперечувала й посилалася лише на те, що [PERSON] вчиняє умисні дії, спрямовані на уникнення сплати їй боргу за договором позики (арк. 181-182). Але фактів вчинення таких дій судом не встановлено. Тож задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів неустойок призведе до порушення принципу розумності. Оскільки по справі встановлено, що з сплачених [PERSON] після предявлення позову коштів у сумі 238392 грн 00 коп. позивачем неправомірно спрямовано на погашення збитків внаслідок інфляції, що завдані несвоєчасним поверненням позики, у сумі 95294 грн 06 коп. та збитків внаслідок інфляції, що завдані несвоєчасним поверненням процентів, у сумі 99152 грн 90 коп., а всього 194446 грн 96 коп., то апеляційний суд в порядку ст. 217 ЦПК України вважає за необхідне виконання рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 214521 грн 20 коп. на повернення позики і 171469 грн 30 коп. процентів не звертати до виконання на загальну суму 194446 грн 96 коп. В порядку ч. ч. 2, 3, 5 ст. 88 ЦПК України, у звязку з частковим задоволенням позову та апеляційної скарги: 1) з відповідачів на користь держави належить стягти судовий збір у таких сумах: - з [PERSON] 1929 грн 95 коп. (апеляційним судом задоволено позовні вимоги до нього солідарно з [PERSON] на загальну суму 385990 грн 50 коп. х 1%: 2 = 1929 грн 95 коп.), - з [PERSON] у сумі: 65201 грн 32 коп. (розмір задоволених позовних вимог до нього солідарно з [PERSON] за мінусом вимог, задоволених рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.10.2014 по справі № 751/1164/14) х 1%: 2 = 326 грн 01 коп., 2) у звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги [PERSON] з бюджету належить відшкодувати витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у такій сумі: 7882 грн 98 коп. (розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги: 716634 грн 47 коп. (загальний розмір задоволених судом І інстанції вимог х 1% х 110% =7882 грн 98 коп.) х 46,14% (розмір задоволених вимог апеляційної скарги) = 3637 грн 21 коп. 303 грн 98 коп. (недоплачений [PERSON] судовий збір за подання апеляційної скарги при її поданні: 7882 грн 98 коп. 7579 грн 00 коп. фактично сплачений розмір судового збору (арк. 130 т. 2) = 303 грн 98 коп.) = 3333 грн 23 коп., 3) шляхом взаємозаліку [PERSON] з бюджету належить відшкодувати вищевказані витрати у такій сумі: 3333 грн 23 коп. - 1295 грн 55 коп. = 2037 грн 68 коп. Посилання [PERSON] на те, що строк його поруки за позиковими зобовязаннями [PERSON] перед [PERSON] сплинув 03.02.2014 (дата предявлення [PERSON] до суду позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики справа Новозаводського районного суду м. Чернігова № 751/1164/14), суперечить наведеним наведеним вище нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи.

Outcome: partial