Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання недійсним та скасування рішення [PERSON] сільської ради про передачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку № 20-Б у с. Колочава, Міжгірського району та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 02.02.2015 року, яким посвідчено [PERSON] право власності на цю земельну ділянку. Заяву мотивовано тим, що [PERSON] сільська рада прийняла рішення, яким передала [PERSON] у власність земельну ділянку на якій розміщена дорога загального користування, яка веде до його дворогосподарства. На підставі цього рішення було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку. Посилаючись на те, що у звязку з прийнятим рішенням [PERSON] сільської ради та виданим свідоцтвом на право власності на цю ділянку [PERSON] у нього на даний час немає підїзду до земельної ділянки та житлового будинку то і ставиться вимога про визнання цього рішення та свідоцтва недійсними та скасування таких. У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] сільської ради № 3 від 15.01.2015 року «Про розгляд заяви». Заяву мотивував тим, що він як спадкоємець за майном померлого батька [PERSON] вважає рішення [PERSON] сільської ради незаконним, оскільки він не має спору з [PERSON] щодо меж земельних ділянок, а також [PERSON] сільська рада не мала права класти на [PERSON] зобовязання облаштувати підїздну дорогу за власний рахунок, а також змінювати межі наявної підїздної дороги, фактично позбавивши його підїздної дороги до житлового будинку. 01 листопада 2016 року ухвалою суду вищезазначені позови обєднані в одне провадження і присвоєно номер обєднаній справі 302/386/15-ц. 12.12.2016 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив визнати незаконними та скасувати: - рішення [PERSON] сільської ради № 3 від 15.01.2015 року «Про розгляд заяви»; - рішення [PERSON] сільської ради № 5 від 15.01.2015 року «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку»; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 33029210 від 02.02.2015 року серії САК № 361708, яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га за кадастровим номером 2122482100:03:003:0016 в с.Колочава, Міжгірського району, Закарпатської області по вул.Шевченка, 20-В для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 24.01.2017 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], треті особи [PERSON] сільська рада, ПАТ «Закарпаттяобленерго» про визнання недійсним та скасування рішення [PERSON] сільської ради від 28.08.1997 року та Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 022698 площею 0,2699 га виданого [PERSON] 29.06.2001 р. [PERSON] сільською радою. Заяву мотивовано тим, що не має доказів, а саме самого рішення [PERSON] сільської ради від 28.08.1997 р., яким би передавалась земельна ділянка у власність [PERSON], а оскільки рішення відсутнє то і видача державного акта [PERSON] є незаконною. 24.01.2017 року ухвалою суду зустрічний позов прийнятий і обєднаний в одне провадження з первісним позовом позивача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують повністю, вимоги зустрічного позову заперечили. Представник [PERSON] сільської ради позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] заперечила. Представник [PERSON], адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] заперечив повністю, вимоги зустрічного позову підтримав. Представник співвідповідача сектору з питань державної реєстрації Міжгірської РДА позов [PERSON] заперечив, просив справу розглянути за його відсутності. Представник відділу Держгеокадастру в суд не зявився, просив справу розглянути за його відсутності. Допитаний як свідок представник третьої особи ПАТ «Закарпаттяобленерго» [PERSON] пояснив, що поруч із виділеною дорогою до будинку [PERSON] знаходиться електропідстанція і роботи на дорозі можна проводити тільки з дозволу ПАТ «Закарпаттяобленерго». Свідок [PERSON] пояснив, що підїздна дорога до будинку [PERSON] відсутня, що транспортний засіб до будинку позивача доїхати не може. Свідок [PERSON] пояснила, що до будинку [PERSON] веде дорога загального користування шириною 3,5 м. Покази свідка [PERSON] не заслуговують на увагу. Вислухавши пояснення позивача та його представника за первісним позовом, представників відповідачів та представника позивача за зустрічним позовом, свідків, перевіривши матеріали в справі суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення , а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з такого. Судом установлено наступне. 15.01.2015 року рішенням 23-ї сесії VІ-го скликання [PERSON] сільської ради № 3 «Про перегляд заяви» вирішено: п.1. Затвердити розміри підїздної дороги шириною 3 метри, яка пролягає до садиби гр. [PERSON], жит. [INFO] ( з боку огорожі РЕМ відступити 50 см., з боку землекористувача [PERSON] по необхідності для забезпечення відповідної ширини підїздної дороги). п.2. Власника дворогосподарства № 27 гр.[PERSON] зобовязати облаштувати підїздну дорогу за власний рахунок. Дане рішення слід визнати незаконним (протиправним) та скасувати виходячи з такого. Відповідно до ст.. 12 п. а) ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, що відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. [PERSON] сільська рада 15.01.2015 року рішенням № 3 затверджує розміри підїздної дороги до садиби [PERSON] і на цій же сесії цього ж дня приймає рішення № 5 яким затверджує проект землеустрою і надає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га. п. 1 рішення № 3 зазначає що з боку огорожі РЕМ слід відступити 50 см., а з боку [PERSON] по необхідності для забезпечення відповідної ширини підїздної дороги (3 метри). Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» охоронні зони електричних станцій і підстанцій, струмопроводів та пристроїв встановлюються на певній відстані за периметром земельної ділянки, на якій ці обєкти розміщені. Згідно п. 5 Правил охорони електричних мереж вказано, що охоронні зони електричних мереж встановлюються: - за периметром трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв на відстані 3 метрів від огорожі або споруди. Відповідно до п. 9 зазначених Правил у межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється: виконання земляних робіт на глибині понад 0,3 метра, а також розрівнювання грунту. Як убачається із правовстановлюючих документів та технічної документації [PERSON] та [PERSON] щодо присадибної земельної ділянки [PERSON] зі сторони електростанції та гр.[PERSON] проходить підїздна дорога шириною три метри, а фактично проходить пішохідна дорога: ширина від забору електростанції до забору [PERSON] становить приблизно 3 метри, але більшу частину даного пройому становить горб (насип), який унеможливлює проїзд транспортного засобу по даній ділянці. Згідно вимог державних будівельних норм 360-92 п. 3.22. до житлових будинків необхідно передбачити проїзди шириною 3,5 м, придатних для проходження пожежних машин. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що прийняте [PERSON] сільською радою рішення № 3 від 15.01.2015 року порушує норми Конституції України, Правила охорони електричних мереж, ДБН 360-92 , ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон електричних обєктів», а також права [PERSON] щодо покладення на такого зобовязання по облаштуванню підїздної дороги за власний рахунок, оскільки [PERSON] не є розпорядником земель комунальної власності. [PERSON] є належним позивачем по справі, оскільки прийняв у встановленому законом порядку спадщину по заповіту за померлим батьком [PERSON]О.(ст.. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1218ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому вимога позивача [PERSON] про визнання незаконним рішення [PERSON] сільської ради № 3 від 15.01.2015 р. «Про розгляд заяви» є обгрунтовно доведеною позивачем [PERSON] і підлягає до задоволення, зазначене рішення слід скасувати як протиправне. Натомість суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] сільської ради № 5 від 15.01.2015 р. «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку» та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га по вул.. Шевченка, 20-Б в с. Колочава до задоволення не підлягають виходячи з такого. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків,передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 60 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім пояснення та припущень позивача [PERSON] та його представника про те, що [PERSON] сільська рада передала у власність [PERSON]Ю дорогу загального користування, що веде до його дворогосподарства, жодних інших належних і допустимих доказів суду в обґрунтування своїх вимог позивач не надав. Твердження позивача спростовано поясненнями представників відповідачів [PERSON] сільської ради та [PERSON], правовстановлюючими документами [PERSON] та технічною документацією із землеустрою, [PERSON] комісії [PERSON] сільської ради від 23.12.2016 року ( а.с. 197). Не підлягають до задоволення і вимоги [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним та скасування рішення [PERSON] сільської ради від 28.08.1997 р. на імя [PERSON] та визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю виданого [PERSON] [PERSON] сільською радою 29.06.2001 р. виходячи з такого. По-перше, позов заявлений не до належного відповідача, оскільки [PERSON] не приймав рішення про передачу [PERSON] у власність земельну ділянку і не видавав останньому Державного акта на право приватної власності на землю. Заяв і клопотань про заміну неналежного відповідача на належного - [PERSON] сільську раду ні від [PERSON] ні від його представника [PERSON] до суду не надходило і не заявлялось. По-друге, позивач /його представник/ не довели в суді жодним належним доказом порушення свого майнового або немайнового права чи інтересу прийнятим рішення органу місцевого самоврядування та видачею [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на вищенаведене суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] є безпідставним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] сільської ради на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати понесені останнім по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved