Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що вона та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з необхідністю санаторно-курортного лікування дитини, позивачка уклала із туристичною агенцією договір на туристичне обслуговування та придбала путівку у Туреччину. Неодноразово позивачка направляла на адресу відповідача листи з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак він не відповідає. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому [PERSON], [INFO], до Республіки Туреччина у період з 15 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року у супроводі матері [PERSON], [INFO], яка забезпечить проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну [PERSON] без згоди батька [PERSON]. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Сторони не проживають разом. Дитина проживає разом із позивачкою. Між сторонами не досягнуто згоди стосовно участі батька у вихованні сина. У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: 3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Син позивачки та відповідача потребує оздоровлення у морській кліматичній зоні, у зв'язку із чим позивачка придбала путівку до Республіки Туреччина з 15 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року. Батько дитини з матір'ю дитини та сином не спілкується. Позивачка направляла листи на адресу відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідач на час звернення до суду відповіді не надав. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, необхідність отримати належний рівень оздоровлення та відпочинку для дитини, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимоги позивачки.

Outcome: approved