Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У жовтні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання неправомірним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, скасування державної реєстрації права власності . У позові [PERSON] вказав, що рішенням сесії Качалівської сільської ради №376- II від 02.10.2018 р. затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] гр-ну [PERSON] . Дане рішення позивач вважає незаконним та таким , що підлягає скасуванню , оскільки він в травні 2017 р. подав заяву до органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Рішеннями Качалівської сільської ради позивачу неодноразову було відмовлено в його заяві ,які були оскаржені до суду і судом зобов`язано повторно розглянути вказану заяву на сесії Качалівської сільської ради . Просив визнати неправомірним рішення Качалівської сільської ради від 02.10.2018 р. , скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки за [PERSON] , зобов`язати сесію Качалівської сільської ради розглянути його заяву та прийняте рішення. В грудні 2018 року [PERSON] уточнив позов ,вказавши , що рішенням Качалівської сільської ради від 09.11.2018 року № №381- VII, йому відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 2,00 га для передачі у власність по [ADDRESS] , у зв`язку невідповідністю міста розташування об`єкта вимогам законів , прийнятих відповідно до нормативно -правових актів , так як земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться у приватній власності [PERSON] .Прохав визнати рішення Качалівської сільської ради від 09.11.2018 р. неправомірним. У судовому засіданні позивач підтримав позов , просить задовольнити. Представник відповідача Качалівської сільської ради позов не визнав , просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав , просить відмовити. Представник третьої особи до суду не з`явився , подав заяву про розгляд справи у його відсутність та ухвалити рішення на розсуд суду . Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету. Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, зокрема, органу місцевого самоврядування відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17. Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, 27 березня 2018 у справі №463/3375/15-а. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності .Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку ,встановлених законом. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. При цьому, з огляду на зміст пп. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. На підставі п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року № 742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства. Матеріалами справи встановлено , 19.05. 2017 року до Качалівської сільської ради звернувся [PERSON] з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 2 га для передачі у власність по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства та садівництва ,яка межує з земельною ділянкою по [ADDRESS] . Рішенням XXVIII сесії VII скликання №381-VII від 09.11.2018 року [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 2,00 га для передачі у власність по [ADDRESS] відмовлено. Підставою для відмови стало невідповідність міста розташування об`єкта вимогам законів , оскільки вказана земельна ділянка знаходиться у приватній власності [PERSON] , кадастровий номер : [NUMBER] . 29.09.2017 р. [PERSON] звернувся до Качалівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до рішення ХIХ сесії VII скликання Качалівської сільської ради від 22.12.2017 року № 255-VII гр-ну [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,40 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку і господарських споруд для подальшої передачі у власність. Рішенням Качалівської сільської ради від 02.10.2018 року № 376-VII затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] для особистого селянського господарства та надано земельну ділянку у власність площею 0,3821 га . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 10.10.2018 р. підтверджується , що [PERSON] зареєстрував земельну ділянку площею 0, 3821 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , на підставі рішення Качалівської сільської ради від 02 .10. 2018 року № 376- V-II. Вирішуючи спір у частині вимоги про скасування рішення відповідача Качалівської сільської ради від 02.10.2018 р. №376-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] у власність [PERSON] » , суд відзначає, що з заявою від 29.09.2017р. , [PERSON] звернувся до Качалівської сільської ради з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Качалівської сільської ради від 22.12.2017 р. № 255-VII [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ,із них для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га ріллі для подальшої передачі у власність. Згідно заяви від 03.09.2018 року, [PERSON] звернувся до Качалівської сільської ради , в якій просить надати у власність земельну ділянку по [ADDRESS]. Рішенням Качалівської сільської ради від 02.10.2018 року № 376-VII , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та йому надана у власність земельна ділянка площею 0,3821 га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення , кадастровий номер : [NUMBER] . Суд вважає , що виконавчим комітетом Качалівської сільської ради дотримані вимоги закону та розглянута заява [PERSON] ,відповідно до ст.ст.118,122 ЗК України З огляду на викладене, суд не виявив порушення закону з боку Качалівської сільської ради при винесенні рішення від 02.10.2018 р. №376-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] у власність [PERSON] » та підстав для його скасування не має. З приводу пояснень позивача [PERSON] , що [PERSON] у вересні 2017 року особисто не писав та не звертався до Качалівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ,що , на його думку , є підставою для визнання нечинними та скасування рішень Качалівської сільської ради прийнятими відносно [PERSON] , суд до уваги не приймає , оскільки вказане питання розглядалася під час ухвалення рішення Харківським окружним адміністративним судом від 28.03.2018 р. по справі №820/787/18 р. за позовом [PERSON] до Качалівської сільської ради про визнання неправомірним та нечинним рішення Качалівської сільської ради від 22.12.2017 р. « Про розгляд заяви [PERSON] », в якому суд вказав : « оглянувши текст цієї заяви, суд вважає, що документ має проставлений заявником підпис (у графі підпис : зазначено повністю прізвище заявника). Інших доводів порушення закону Качалівською сільською радою при розгляді названої заяви [PERSON] позивач не навів». Рішення суду набрало законної сили 30.04.2018 р. Як передбачено ч.3 ст.82 ЦПК України обставини , встановлені рішенням суду у господарській , цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили ,не доказуються при розгляді іншої справи ,у якій беруть участь ті самі особи особа , щодо якої встановлено ці обставини ,якщо інше не встановлено законом. Посилання позивача на довідку Качалівської сільської ради від 02 серпня 2017 р. про відсутність земель комунальної власності , які можуть бути надані громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Качалівської сільської ради ,виданої [PERSON] , не є підставою для скасування рішень Качалівської сільської ради та задоволення позову. Фактів невідповідності закону рішення Качалівської сільської ради від 09.11.2018 р. №381-VII «Про розгляд заяви гр. України [PERSON] » судом у ході розгляду справи не виявлено, а відтак, процесуальні підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відмова Качалівської сільської ради [PERSON] є правомірною та такою, що відповідає статті 118 Земельного кодексу України. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження позовних вимог і тому підстав для задоволення позову [PERSON] не має. Крім того , позивач у своєму позові посилається , що в діях посадових осіб Качалівської сільської ради вбачаються ознаки кримінального правопорушення , передбаченого ст.364 КК України та просив постановити окрему ухвалу. Суд, під час вирішення вказаного спору ,не виявив порушення законодавства в діях посадових осіб Качалівської сільської ради , тому підстав для постановлення окремої ухвали суду ,не має. Одночасно суд роз`яснює , що позивач не позбавлений права звернутися до органів досудового розслідування або прокурора з приводу, на його думку, незаконних дій посадових осіб Качалівської сільської ради. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed