Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до Сахновщинського районного суду Харківської області із вказаним позовом. Позивач, з урахуванням уточнень, просить суд визнати за ним у порядку набувальної давності право приватної власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що тривалий час відкрито, добросовісно та безперервно ним користується. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх. Представник відповідача в судове засідання не прибув надав суду письмову заяву, в якій просив суд цивільну справу слухати за відсутності їх представника. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, позивач вказує, що проживає у житловому будинку [ADDRESS] з 11.10.1996 року, зробив капітальний ремонт будинку, огорожу навколо домоволодіння, здійснює догляд за надвірними будівлями, утримує домоволодіння, проте будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували його право власності на даний житловий будинок немає. Згідно технічного паспорта на будинок по [ADDRESS] - будинок має загальну площу 68,0 кв.м. ( а.с. 10-11). Із довідки Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області про державну реєстрацію і проживання від 12.10.2018 року вих. № 742 та виписки із домової книги Новоолександрівської сільської ради за 1996 рік від 08.10.2018 року № 234 вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: по [ADDRESS] з 11.10.1996 року. (а.с. 21, 36). Згідно довідки Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області від 26.10.2018 року № 765 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] на балансі Новоолександрівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області не перебуває.(а.с. 35). Відповідно до господарської книги № 1 с. Новоолександрівка, особовий номер об'єкта по господарського обліку 177-1, відкритий на ім'я [PERSON], за яким значиться житловий будинок за адресою: [ADDRESS].(а.с. 12). Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], заявником технічної інвентаризації зазначений [PERSON] (а.с.38-41). Згідно договору про користування електричною енергією № 176065 за адресою: [ADDRESS], договір укладено з [PERSON].( а.с. 66-70). Позивач, посилаючись на те, що користується вказаною будівлею відкрито та безперервно понад 10 років, сплачує витрати за електроенергію, вважає, що наявні законні підстави для визнання за ним права власності на житловий будинок площею 68,00 м.кв. за адресою [ADDRESS], за набувальною давністю. У силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Частиною 4 статті 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Тому, виходячи зі змістуст. 344 ЦК України обставинами, які мають істотне значення є законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння). У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344ЦК України). Згідно з абз. 2 п. 13 указаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. У даному випадку попередній власник будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] не відомий давнісному володільцю, тому відповідачем у даній справі вірно вказана Новоолександрівська сільська рада Сахновщинського району Харківської області, оскільки остання є органом, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади. Ураховуючи положення статтей 335 та 344 ЦПК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Із довідки малого госпрозрахункового комунального підприємства технічної інвентаризації № 10/18-91 від 10.10.2018 року вбачається, що згідно архівних даних на паперових носіях станом до 31.12.2012 року інформація про реєстрацію житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], відсутня. (а.с. 67). Судом встановлено, що спірний житловий будинок ні за ким не рахується, до експлуатації не прийнятий, право власності не зареєстроване, на балансі ні в кого не перебуває, земельна ділянка під забудований житловий будинок у встановленому порядку у власність не передавалась. При цьому, слід врахувати, що нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, якщо таке майно існує. Якщо будівля чи споруда не є об'єктом нерухомості, прийнятим в експлуатацію, право на таке майно не зареєстроване в установленому порядку, то набути право власності на чуже майно за давністю володіння на таке майно не передбачено. Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи характер спірних правовідносин та встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed