Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі нотаріально посвідченого заповіту 29.10.2009 року державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Брох А.А. їй було видане свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її рідним братом, який разом із своєю дружиною [PERSON] проживають за місцем своєї реєстрації у зазначеному будинку, не бажаючи знятись із реєстрації в ньому, чим створюють їй перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком. Тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні вимоги позов підтримала, обгрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, пояснивши, що відповідачі проживають у будинку постійно та були зареєстровані в ньому з дозволу їхнього батька, після смерті якого вона успадкувала це житло. Набувши у власність будинок, ніякого договору щодо користування будинком із відповідачем вона не укладала та їм було придбано нею частину іншого житлового будинку, але вони не хочуть залишити належний їй будинок. Окрім того, маючи намір продати будинок, вона уклала попередній договір купівлі-продажу будинку і майбутній його власник очікує звільнення будинку відповідачами, через що реєстрацією місця проживання відповідачів у будинку їй створюються перешкоди в можливості розпорядження своїм майном на власний розсуд. Представник відповідача [PERSON] адвокат Козирєв І.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту своїх прав. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у будинку за життя свого батька та проживає в ньому зі своєю дружиною [PERSON] й на теперішній час. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила. \~ Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивач набула у власність житловий будинок [ADDRESS] на підставі виданого їй 29.10.2009 року державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Брох А.А. свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1-902. Виникнення у позивача права власності на зазначене нерухоме майно підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 26.12.2012 року. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) ПП «ВЖРЕП № 15» від 25.09.2019 року відповідачі проживають та зареєстровані в будинку [ADDRESS] , а саме [PERSON] з 1986 року, а [PERSON] з 1980 року. Зважаючи на те, що внаслідок спадкування за заповітом позивач набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а право користування відповідачів є похідним від права власності колишнього власника будинку [PERSON] , тому у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно від нього до позивача відповідачі втратили право користування ним. Таким чином, оскільки позивач, набувши у власність спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , договору про надання у користування цим житловим приміщенням з відповідачами не укладала, суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідачів у даному житловому приміщенні порушуються права позивача як власника та створюються їй перешкоди у здійсненні нею права власності власним нерухомим майном, у зв`язку з чим її права підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 391 ЦК України. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідачів судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, що підтверджено документально. Враховуючи викладене,

Outcome: approved