overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 18.03.2013 року між публічним акціонерним товариством «Акцент - Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 18.03.2017 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7229,18 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 15.12.2016 р. становить 15260,63 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15260,63 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 18.03.2013 року між публічним акціонерним товариством «Акцент - Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 18.03.2017 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7229,18 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 15.12.2016 р. становить 15260,63 грн., яка складається з: -5584,93 грн. заборгованість за кредитом; -3112,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; -5808,14 заборгованість за пенею; -755,23 грн. штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 18.04.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 02.10.2017 р. становить 14919,56 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14919,56 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 18.04.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 02.01.2017 р. становить 14919,56 грн., яка складається з: -3506,75 грн. тіло кредиту; -4879,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -5346,60 грн. нараховано пені; -500,00 грн. штраф (фіксована частина); -685,65 грн. штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 18.05.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 28.02.2017 р. становить 33457,27 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33457,27 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 18.05.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 28.02.2017 р. становить 33457,27 грн.яка складається з: -1841,99 грн. - заборгованість за кредитом; -25945,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісіїєю; -500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1569,39 - штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.09.2002 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 87. В судовому засіданні позивач позов підтримала, пояснивши суду, що разом з відповідачем не проживає та не підтримує шлюбні стосунки з 20.09.2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю. Спору про місце проживання дитини немає. Шлюб розпався через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. За викладених обставин, строк на примирення просить не надавати, оскільки на сьогодні їх шлюб зберегти неможливо. Після розірвання шлюбу просить залишити за собою шлюбне прізвище [PERSON]. В судовому засіданні відповідач позов визнав та просив його задовольнити. Також вважає, що збереження їх сім'ї на сьогодні вже не можливе, тому строку на примирення просить не надавати, зазначивши, що спору про місце проживання дитини немає, дитина проживатиме разом з матірю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 13.09.2002 року, виконавчим комітетом відділом реєстрації актів громадянського стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №87. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -КГ №014635. /а.с.5/ Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №135206. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, ще у вересні 2013 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 24.11.2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 241, в обґрунтування позову зазначила, що разом з відповідачем не проживає та не підтримує шлюбні стосунки з травня 2016 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Спору про місце проживання дитини немає. Шлюб розпався через протилежні погляди на шлюб та сімю, крім того станом на теперішній час відповідач підтримує відносини з іншою жінкою. За викладених обставин, строк на примирення просить не надавати, оскільки на сьогодні їх шлюб зберегти неможливо. Після розірвання шлюбу просить залишити за собою шлюбне прізвище [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 24.11.2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] Анатолійвичем, [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №241. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №150579. /а.с.6/ Від шлюбу у подружжя народився син: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №306271 /а.с.7/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні у травні 2016 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 28.02.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 155. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, позов визнав. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 28 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 155, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 28.02.2003 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

у квітні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 16 жовтня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 20. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Примирення з чоловіком та подальше спільне життя є неможливим, тому просила шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити її прізвище без змін та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, не повідомив суд про поважні причини неявки, заперечення проти позову не подав. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 16 жовтня 2005 року у Зорянській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 20 (а.с. 5). Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6,7). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки слід залишити без змін «[PERSON]», задовольнив тим самим її клопотання. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на оплату судового збору у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року позов [PERSON] задоволено та розірвано шлюб, який зареєстровано 19 травня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінвського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №557. У судове засідання особи, які беруть участь в розгляді справи, не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. При ухваленні судового рішення про розірвання шлюбу судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, позивачем при розгляді справи було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 05 квітня 2017 року. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір в справах немайнового характеру становить 640 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З квитанції до прибуткового касового ордеру №12 від 04 квітня 2017 року, договору про надання правової допомоги №21 від 04 квітня 2017 року, долучених при розгляді справи, вбачається, що [PERSON] сплатила 2000 грн. за надання правової допомоги. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи засади граничні розміри відшкодування судових витрат, до стягнення з відповідача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та витрати по оплаті судового збору 640 грн., загальна сума 2640 грн.

Outcome: approved