Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У квітні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказуючи на те, що 29 квітня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. 09 лютого 2016 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу, в 2006 р. вони разом з відповідачем придбали у власність на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння в м. Новомиргород за адресою: вул. Тімірязева, 15, вартістю 20320 грн. Домоволодіння, придбане ними за договором купівлі-продажу є житловим будинком площею 35 м2 з господарчо-побутовими будівлями, балансовою вартістю 51 666 грн. Після припинення шлюбних відносин взаємної згоди щодо поділу спільного майна сторони дійти не можуть, а тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд задовольнити його. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що згоден на визнання за [PERSON] право власності лише на 1/3 частину спірного будинку. Заслухавши сторони, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 29 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 64, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області. 26 січня 2016 року рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією вищевказаного рішення суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 9 лютого 2016 року. Від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження за актовим записом № 45 від 15.05.2007 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області. У період шлюбу, а саме 22 серпня 2006 році подружжям за спільні кошти придбано житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Тімірязева, 15, що підтверджується копією вищевказаного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомиргородського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON]П, а також копією витягу з Державного реєстру правочинів. Відповідно до вимог\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог\~ст.70 ч.1 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 частиною 2 ЦК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року\~\~роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями\~\~69-72 СК України\~та\~ст.372 ЦК України. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що спірний будинок набуто сторонами у період зареєстрованого шлюбу, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя в якій кожен із подружжя має рівну частку, тобто позивач має право на 1/2 частину спірного будинку, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Доводи відповідача про те, що позивач [PERSON] має право претендувати лише на 1/3 частину спірного будинку, оскільки більшу частину коштів за будинок було сплачено за рахунок його особистих коштів, які він отримав від свого батька [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Так, дійсно відповідно до ст.57 ч.7 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Проте, відповідач не довів у судовому засіданні, що він вклав у придбання майна кошти, які належали йому особисто. Що стосується показань свідка [PERSON], який є батьком відповідача і відповідно зацікавленою особою на стороні [PERSON], то з них достовірно не можна визначити яку саме суму грошових коштів було надано відповідачу, для яких потреб, чи витрачено ці кошти саме для придбання спірного будинку. Крім того, відповідно до ст.70 ч.2 СК України, ст.372 ч.2 абз.2 ЦК України передбачена можливість відступлення від засади рівності часток подружжя. Проте, умовою відступу від засади рівності часток є наявність обставин, що мають істотне значення, зокрема в ст.70 ч.2 СК України наведений перелік таких обставин, до яких Закон відносить: якщо один із членів подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Враховуючи, що жодна з перелічених обставин ні усно, ні письмово навіть не зазначалася у судовому засіданні сторонами, то відповідно у суду немає законних підстав відступлення від засади рівності часток при поділі спільного майна подружжя. Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved