Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив до розгляду справи за суттю та просив стягнути з відповідача [PERSON] закладу «Херсонський обласний центр медико-соціальної експертизи» Херсонської обласної ради матеріальну та моральну шкоду, що заподіяна йому відповідачем внаслідок несвоєчасно встановлення йому діагнозу щодо визначення причин інвалідності, зазначаючи що звернувся до МСЕК вперше 30 травня 2000 року, в подальшому 20.10.2010 року просив змінити причину інвалідності з загального захворювання на поранення, повязане з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. При цьому надав витяг з протоколу ВЛК Південного регіону від 08.07.2010 року, але йому було відмовлено. Причина захворювання була змінена лише 05.04.2012 року. Вважає, що за цей час він внаслідок протиправних дій працівників МСЕК не отримав пенсійні та інші виплати, передбачені законодавством як інваліду війни, що у сукупності складає 60057,85 грн. Оскільки ця сума є грошовим зобовязанням підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України, внаслідок чого загальний розмір шкоди з врахуванням інфляційних втрат та 3 відсотків річних складає 119837,63 грн. Крім того, протиправними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок тривалого не встановлення причини захворювання він зазнав душевних страждань, відповідач також цим принизив його честь та гідність, внаслідок чого він визначає розмір моральної шкоди у 500 тис. гривень. Відповідачем подані письмові заперечення, відповідно до яких [PERSON] заклад «Херсонський обласний центр медико-соціальної експертизи» Херсонської обласної ради позов не визнає в повному обсязі, оскільки незгоду з визначенням причини інвалідності позивач висловив лише у 20.10.2010 р. МСЕК встановлює причинний звязок інвалідності на підставі документів, викладених військово-лікувальними закладами. За витягом засідання ВЛК Південного регіону від 08.07.2010 року поранення [PERSON] повязане з виконанням обовязків військової служби, але через відсутність у медичній документації звязку розвитку пухлини з пораненням експертна справа позивача була надіслана на заочну консультацію, відповідно до якого зміна причинного звязку інвалідності є неможливою. При зверненні 04.05.2011 року [PERSON] був направлений на медичне обстеження в умовах неврологічного відділення інституту, за висновком якого встановити звязок захворювання з перенесеною черепно-мозковою травмою, отриманою в ДРА у 1980 році та змінити категорію інвалідності неможливо, надано рекомендацію залишення загального захворювання. 30.03.2012 року позивачем наданий протокол засідання Центральної ВЛК, яким встановлений причинний звязок його захворювання з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. На підставі наданих документів була змінена причина інвалідності. На сьогоднішній день група інвалідності та причина позивачеві встановлена безстроково. Крім того, щодо вказаних обставин проведені перевірки прокуратурою Херсонської області та порушень у діях посадових осіб не виявлено. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, вказав що протиправність дій відповідача та заподіяння йому шкоди полягає в тому, що внаслідок діагнозу МСЕК його лікували від загального захворювання. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов, просили відмовити у його задоволенні. Суд, заслухав пояснення позивача та представників відповідача, оглянув в судовому засіданні експертну справу № 14711 (архівний номер в/с і/а 27), дослідивши матеріали справи встановив наступне. [PERSON] вперше оглянутий у Херсонській МСЕК № 3 30 травня 2000 року з діагнозом післяопераційний арахноїдит з лівобічним парезом Беля та синдромом лікерної дисциркуляції. За результатом огляду та вивченням наданої медичної документації позивачу встановлена 2 група інвалідності від загального захворювання на 1 рік. В подальшому в залежності від стану здоровя [PERSON] встановлювалася ІІ або І групи інвалідності за загальним захворюванням. В період з 30.05.2000 року до 20.10.2010 року [PERSON] до МСЕК з питання зміни причини захворювання не звертався. 20 жовтня 2010 року на переогляд [PERSON] наданий витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону про встановлення причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм від 08.08.2010 року (протокол № 199), відповідно до якого поранення рядового у відставці [PERSON], [INFO] «зміцнілий рубець в лівій тімьяно-скоронево-потиличній області голови. Наслідки закритої черепно-мозкової травми з гіпертезивно-лікворним синдромом, помірно вираженим мозжечково-атактичним синдромом» повязане з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (арк. справи 23). Херсонським обласним центром МСЕ на заочну консультацію до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності направлена медико-експертна документаці [PERSON] Заочний висновок позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії від 30.12.2010 року № 1 зміна категорії інвалідності неможлива на підставі аналізу медичної документації, а також з врахуванням нормативно-правових актів та методичних рекомендацій по їх застосуванню по встановленню причинного звязку. Зазначено, що причинних звязок можливо встановити лише у випадку смерті від злоякісної пухлини. Враховуючи вищевказаний висновок [PERSON] була визначена причина захворювання як загальне захворювання. 04.05.2011 року при зверненні [PERSON] для зміни причини інвалідності до МСЕК, останній направлений на консультацію за безоплатною путівкою до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності. [PERSON] перебував в неврологічному відділенні вказаного закладу з 05.06.2011 року до 17.06.2011 року. За консультативним висновком № 3262 від 17.06.2011 року (арк. справи 25) рекомендовано МСЕК зберегти хворому ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням, оскільки на підставі наказу № 606 від 15.11.2005 року встановити звязок захворювання з перенесеною черепно-мозковою травмою в ДРА у 1980 році неможливо. Враховуючи вказаний вище висновок [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням. 30.03.2012 року на черговому переогляді [PERSON] поданий витяг із протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм від 19.03.2012 року (протокол № 460), відповідно до якого захворювання рядового [PERSON] невринома слухового нерву зліва, стан після повторних оперативних втручань з видаленням невриноми, продовжений ріст невриноми лівого слухового нерва великих розмірів, стискаючих ствол мозку, виражений ліковоргіпертензійний синдром,гігантська післяопераційна кіста у лівій потиличній області, лівосторонній геміпарез, порушення функції тазових органів, глухота на ліве вухо, різке зниження зору повязане з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де відбувалися військові дії (арк. справи 26). На підставі вказаного документу МСЕК № 3 [PERSON] змінено причину інвалідності з загального захворювання на захворювання, повязане з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. З листа прокурора Херсонської області від 02 січня 2013 року на імя [PERSON] вбачається, що за зверненням позивача проведена перевірка порушення законодавства про охорону здоровя посадовими особами медико-соціальної експертної комісії Херсонської області не виявлено порушень при визначенні та встановленні позивачеві групи інвалідності та її причин (арк. справи 10). Згідно ч. 3 ст.\~10, ст.\~60 ЦПК України\~кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами\~ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно п. 3 Положення Про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року (далі за текстом Положення) медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після пред'явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (пункт 15 Положення). Медико-соціальна експертиза за п. 17 Положення проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Комісія під час встановлення інвалідності керується\~Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення). За пунктом 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабміну № 1317 від 03.12.2009 року причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання). Пунктом 20 вказаного в попередньому абзаці документа зазначено, що у разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров'я комісія розробляє на підставі плану медичної та професійної реабілітації, що обов'язково надається лікарем, або за участю лікаря індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів з конкретизацією трудових рекомендацій, методи та строки їх здійснення, засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації інваліда та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням. Також п.п. 23-25 визначено, що у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров'я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров'я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер. Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку. В судовому засіданні встановлено, що жодне з рішень комісії про призначення інвалідності та визначення причин інвалідності [PERSON] не оскаржувалися. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України \~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам\~фізичної\~або\~юридичної особи, а також шкода, завдана\~майну\~фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п. 1\~ст. 22 ЦК України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Належних доказів дійсного спричинення позивачеві шкоди та протиправності дій щодо визначення та встановлення позивачу причини інвалідності суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про необґрунтованість позову в цій частині та відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме; протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку та вини завдавача. При цьому треба враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач посилається на спричинення йому моральної шкоди, яку обґрунтовував душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з несвоєчасним встановленням причини інвалідності та приниженням його честі та гідності з цього приводу. Належних доказів дійсного спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з діями відповідача\~\~[PERSON] не надав, факт порушення прав позивача відповідачем при визначенні причини захворювання судом не встановлено, доказів приниження честі та гідності позивача з боку посадових осіб МСЕК суду не надано. За таких обставин,\~\~вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди\~\~є\~\~необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач звільнений від сплати судових витрат, доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано, внаслідок чого відсутня необхідність щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed