Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь 692,96 грн. завданої діями останнього матеріальної шкоди, 40 000 грн. спричиненої моральної шкоди та 3 200 грн. витрачених за період з 03 липня 2009 року до 14 квітня 2014 року коштів на оплату праці адвоката. Вказуючи на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва № 759/3170/14-к від 21 березня 2014 року, що набрала законної сили, встановлено обставини заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди [PERSON], а також те, що дана шкода відповідачем позивачу відшкодована не була, в зв'язку із чим останній змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач заявлений позов визнав частково, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди, розміру ж моральної шкоди та витрат на правову допомогу не визнав. Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, як і встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/3170/14-к, (провадження № 1-кп/759/194/14), що набрала законної сили, [PERSON], який повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ч. 1 ст. 44, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а цивільний позов потерпілого [PERSON] залишено без розгляду. Також, даною ухвалою встановлено, що за ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню, заподіяння [PERSON] в результаті хуліганських дій [PERSON] тілесних ушкоджень у вигляді рани у правій тім'яній ділянці, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 1933/е від 08.01.2014 року, акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 1925/Е від 17.12.2009, висновку експерта № 513/1 від 08.11.2010 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.7-9). За ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що в судовому засіданні достовірно встановлено і підтверджується фіскальними чеками, витрати, які були понесені позивачем на лікування та сума яких визнана відповідачем, складають 692,96 грн. (а.с. 5-6). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань перенесених [PERSON] через злочинні дії [PERSON], виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи вік, стан здоров'я потерпілого, суд приходить до висновку, що на його користь підлягає відшкодуванню із відповідача моральна шкода в розмірі - 3 000 грн. Щодо вимог про стягнення із відповідача 3 200 грн. витрат на оплату праці адвоката, то вони підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Положенням ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. № 719-VII, встановлено, що мінімальна заробітна плата з 1 січня по 31 грудня 2014 року становить 1218 гривень. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до журналів судових засідань від 11 червня 2014 року та 29 липня 2014 року, загальна кількість часу, витраченого представником позивача [PERSON] на представництво інтересів позивача в суді, становить 90 хв., що дорівнює 1 год. 30 хв. Виходячи із зазначеного розміру мінімальної заробітної плати та часу, протягом якого представник [PERSON] брав участь у справі, - граничний розмір на правову допомогу може становити 730,80 грн., які і слід стягнути із відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, як судові витрати по оплаті послуг адвоката за надання правової допомоги. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial