Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

У квітні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визначити місце поживання дитини разом із нею. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з 19.10.2013 р. з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. На даний час вона із сином мешкає зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS]. З перших днів сумісного життя відношення між її чоловіком та старшою донькою від першого шлюбу не склалося. Чоловік поводився жорстоко і зневажливо по відношенню до неї, ображав, підіймав руку. Після подання позовної заяви від 11.01.2016 р. до суду про розірвання шлюбу, відповідач не цікавиться життям сина, не проводив з ним часу. Він двічі відвідував її у помешканні, де вона проживає з матір'ю. Однак дитиною не цікавився. Зазначає, що відповідач знає де вона проживає , у нього є контакти її матері, ніяких перешкоджань для зустрічей з сином вона не чинить. Не проти, щоб він бачився із дитиною та приймав участь у її вихованні, однак враховуючи характер відповідача бажає, щоб дитина проживала разом із нею. Вказує, що її син є малолітньою дитиною, 2014 р.н., з точки зору психології між дитиною і матір'ю існує тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці дитини. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання разом із матір'ю, заперечував лише щодо обгрунтування позову, щодо його особи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей департаменту праці та соцполітики Харківської міської ради, у судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника Управління служб, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини та надав висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір,ю. Представник третьої особи - служба у справах дітей Шевченківського району управління у справах дітей департаменту праці та соцполітики Харківської міської ради, у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що з 19.10.2013 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.03.2016 р. розірвано (а.с. 16). Вiд шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, відповідно серії [NUMBER] (а.с. 17). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку (а.с. 9-10). Як вбачається із висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соцполітики Харківської міської ради від 12.08.2016 р. № 463 про визначення мiсця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], який діє як представник органу опiки та піклування, батько дитини [PERSON] особисто з'явився на засідання комісії та пояснив, що не заперечує проти визначення місця проживання сина разом із матір'ю, тому є доцiльним визначити мiсце проживання малолітньої дитини разом із матір'ю, [PERSON]. Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіку та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати із дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] має можливість створити всi необхiднi умови для проживання i нормального розвитку дітей, в квартирi, в якiй вона проживає з ними та іншими членами родини, створені усi умови для проживання, виховання та утримання дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved