Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 15.01.2005 р. по 18.04.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру у місті Комсомольську, проте правовстановлюючі документи на нерухоме майно були оформлені на ім'я відповідача. Наразі сторони припинили шлюбні відносини, проте ними не досягнуто згоди, щодо поділу спільного майна, у зв'язку із чим виникла необхідність у зверненні до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що частину вартості спірної квартири було сплачено за рахунок коштів, отриманих від продажу іншої квартири, яка була його особистою власністю. Решту вартості квартири було сплачено за рахунок кредитних коштів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 15 січня 2005 року у відділі РАЦС Комсомольського МУЮ зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 05. Після одруження позивач прийняла прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.5). Шлюб між сторонами розірвано за заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.04.2014 р., яке набрало законної сили 18.04.2014 р. (а.с.12). Згідно з наданою копією договору купівлі-продажу 31.10.2006 р. відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Вказана обставина підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру правочинів. За наданою копією витягу про реєстрацію права власності одноосібним власником спірного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2006 р. зазначений [PERSON] (а.с.9). Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства України. Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини першої статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і вимоги позивачки про поділ цього майна підлягають до задоволення у повному обсязі. За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] наполягав на тому, що частину вартості спірної квартири було сплачено за рахунок коштів, отриманих від продажу його особистого майна, і тому прохав зменшити частку позивача. Але доказів на підтвердження цієї обставини [PERSON] не надав, а [PERSON] не визнала, тому суд не приймає зазначені доводи відповідача до уваги. На підставі викладеного,

Outcome: approved