Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

У жовтні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 22 жовтня 2011 року по 06 листопада 2015 року її донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою відповідача в [ADDRESS] . З метою поліпшення житлово-побутових умов позивачем, [PERSON] , за власні кошти було придбано меблі, а саме: вмонтовану кухню та вмонтовану шафу-купе, які за усною домовленістю з донькою та її чоловіком були передані їм в тимчасове безоплатне користування. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26.10.2015 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.04.2016 року, яке набрало законної сили, [PERSON] було відмовлено в позові про поділ майна подружжя, предметом якого були в тому числі, вмонтована кухня та вмонтована шафа-купе. Рішенням суду було встановлено, що спірне майно було придбане [PERSON] . Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23.01.2017 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Актами державного виконавця Єпіфанової І.В. від 28.11.2017 року та 23.01.2018 року було встановлено, що у боржника [PERSON] відсутнє визначене виконавчим документом майно, та 24.01.2018 року виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника визначеного майна. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] вартість вмонтованої кухні та вмонтованої шафи, вартість проведеного експертного товарознавчого дослідження та судової товарознавчої експертизи, витрати на сплату судового збору. Ухвалою судді від 12.11.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 01.10.2019 року скасовано заочне рішення суду від 15.03.2019 року, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24.02.2020 року у справі призначено судову товарознавчу експертизі, провадження справі зупинено. Ухвалою суду від 17.08.2020 року провадження у справі поновлено. 25.08.2020 року [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 13.10.2020 року залишено без задоволення клопотання сторони відповідача про допит свідків. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лореш Д.М. позов підтримав. Пояснив, що відповідач не виконав рішення суду добровільно та ухиляється від примусового виконання. В результаті такої неправомірної поведінки відповідача, державний виконавець, встановивши, що у боржника відсутнє майно, яке він повинен передати стягувачу, повернув виконавчий лист. Єдиний спосіб захисту порушених прав позивача це стягнення вартості неповернутого майна з [PERSON] . Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Його представник адвокат Кучук А.О. суду пояснив, що фактично позов переслідує мету змінити спосіб та порядок виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.01.2017 року у справі № 524/6820/16, яке набрало законної сили і не виконано державним виконавцем. Представник зауважив, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки у справі встановлений і не заперечується позивачкою той факт, що вмонтована кухня і шафа купе, які належать [PERSON] , є в наявності, і відповідач готовий передати їх власнику на виконання рішення суду у справі № 524/6820/16. Копії актів державного виконавця від 28.11.2017 року та від 23.01.2018 року представник просив визнати недопустимими доказами. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: З 22.10.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.10.2015 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою відповідача в [ADDRESS] . 14.04.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі № 524/8472/15-ц ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вказаним рішенням встановлено, що спірне майно, в тому числі вмонтована кухня та вмонтована шафа-купе, були придбані [PERSON] за її власні кошти та були передані в тимчасове користування [PERSON] на підставі усної домовленості. 23.01.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі № 524/6820/16-ц ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, зокрема, належної [PERSON] на праві власності вмонтованої кухні та вмонтованої шафи-купе. Актами державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Єпіфанової І.В. від 28.11.2017 року та від 23.01.2018 року було встановлено, що у боржника [PERSON] відсутнє визначене виконавчим документом майно. 24 січня 2018 року виконавцем Єпіфановою І.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу [PERSON] у зв`язку з тим, що у боржника [PERSON] відсутнє визначене документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі (п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 24.01.2021 року. Як позивач, так і відповідач, на доказ своїх вимог та заперечень надали суду висновки експертних товарознавчих досліджень (експертиз) щодо вартості вмонтованої кухні та шафи-купе (а.с. 88-91, 110-116). В обох випадках експертизи проводили натурне обстеження об`єктів, які полягали оцінці, у квартирі [ADDRESS] , де проживає відповідач. Експерти, зокрема, встановили, що меблі є в наявності, знаходяться в експлуатації, в гарному стані. Цей факт спростовує висновок державного виконавця про відсутність у боржника майна, яке він зобов`язаний повернути стягувачу. Отже, акт державного виконавця від 23.01.2018 року, складений у порушення вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» без присутності понятих, а також сторін виконавчого провадження, є недостовірним і недопустимим доказом. Щодо акту державного виконавця від 28.11.2017 року, суд зазначає наступне: у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 65) [PERSON] не стверджував про те, що він не приймав участі в огляді меблів, які нібито знаходилися частково в розібраному стані, хоча й висловлював незгоду з діями державного виконавця, який не перевірив документи на меблі, їх цілісність, і таке інше. У письмових поясненнях (а.с. 163) [PERSON] зазначив, що він жодного разу не був учасником виконавчих дій, а його представник [PERSON] пояснив, що підпис в акті від 28.11.2017 року [PERSON] не належить. Оскільки акт також всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» складено без участі понятих, встановити дійсні обставини, наприклад, шляхом допиту цих сторонніх, не заінтересованих у результатах вирішення спору осіб, неможливо. Даних про те, що [PERSON] не виконував законні вимоги державного виконавця, що мало наслідком неможливість виконання рішення, суду не надано. Меблі, витребувані у [PERSON] на користь [PERSON] , є в наявності в гарному стані, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплинув. За таких умов, задоволення нового позову [PERSON] про стягнення вартості цих меблів буде означати фактично зміну порядку та способу виконання рішення суду без належних на це підстав. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed