Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 38 267 грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасну виплату присуджених за рішенням суду аліментів у розмірі 83 332, 02 грн. В подальшому позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 42 801, 87 грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасну виплату присуджених за рішенням суду аліментів у розмірі 129 677, 21 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідач є рідним батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.05.2012 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної доньки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, аліменти на утримання позивача в розмірі 500 грн. за період знаходження позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2014, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2014, було змінено розмір аліментів на утримання спільної доньки сторін з 1000 грн. на 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням 05.12.2014 видано виконавчий лист, на підставі якого 18.02.2015 постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження. Разом з тим, відповідач починаючи з 16.04.2014 сплачує аліменти не в повному обсязі, хоч і отримує дохід від провадження підприємницької діяльності та заробітну плату від ТОВ «Аудатекс Україна». Крім того, дохід відповідача за період з травня 2014 року по грудень 2015 року значно зріс. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів становить 42 801, 87 грн. За несвоєчасну сплату аліментів з відповідача також підлягає стягненню пеня в розмірі 129 677, 21 грн. у відповідності до ст. 196 СК України. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснив, що відповідачем на виконання рішення суду від 19.08.2014 аліменти сплачувались щомісячно. Державним виконавцем жодних розрахунків аліментів, що підлягали до сплати чи інформації про наявність заборгованості відповідачу не надавалось. Оскільки з вини державного виконавця виникла вказана заборгованість, то відповідач по справі є неналежним, позивачу необхідно звертатись із скаргою на дії державного виконавця. Також, відповідач заперечує і проти пені та розрахунку заборгованості, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження щомісячних сум окладів відповідача, які були враховані під час здійснення розрахунку заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2014 (а.с. 5-6), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2014 (а.с. 7-9), змінено розмір аліментів на утримання доньки сторін - [PERSON], [INFO] з 1000 грн. на 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття. З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29.12.2008 (а.с. 95-96). 17.12.2012 відповідач був прийнятий на посаду інженера із впровадження нової техніки й технології в ТОВ «Аудатекс Україна», де працював до 07.08.2015 (а.с. 106-107). Відповідно до Інформації, наданої ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.03.2016 за № /9/26-59-13-02-31, від провадження підприємницької діяльності відповідач в 2014 році доходів не отримував, в 2015 році отримав дохід в розмірі 59 925 грн. (а.с. 120). Згідно із п. 292.1. ст. 292 Податкового кодексу України, Доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. З Довідки за вих. №з019 від 24.11.2015, наданої ТОВ «Аудатекс Україна» вбачається, що відповідач за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 отримав дохід в розмірі 426 686, 50 грн., зокрема, розмір доходу відповідача становив: в травні 23978, 76 грн., червні 23978,76 грн., липні 25 514, 26 грн., серпні 23538,63 грн., вересні 63570,21 грн., жовтні 28 321, 05 грн., листопаді-грудні - по 28 321, 05 грн. (а.с. 134). З Довідки за вих. №з018 від 24.11.2015, наданої ТОВ «Аудатекс Україна» вбачається, що відповідач за період з 01.01.2015 по 06.08.2015 отримав дохід в розмірі 310 605, 41 грн., зокрема, розмір доходу відповідача становив в січні-червні - 27 625, 51 грн., липень 32 814, 97 грн., серпень 45 196, 51 грн. (а.с. 135). Підпунктом 16 пункту 1 Постанови КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. З наданих до суду квитанцій вбачається, що за період з 01.05.2014 року по 31.12.2015 відповідачем було сплачено аліменти в наступному розмірі: травень 2014 р. - 1500 грн., з червня 2014 р. по жовтень 2014р. аліменти сплачувались відповідачем в розмірі 1000 грн., 22.11.2014 відповідачем почали сплачуватись аліменти відповідно до рішення суду від 19.08.2014, а саме заборгованість в розмірі 11 843, 99 грн. та починаючи з листопада місяця аліменти в розмірі 5 884 грн. до жовтня 2015р. Також в березні 2015 р. відповідачем на виконання рішення суду додатково було сплачено 4884, 66 грн. В листопаді 2015р. відповідач сплатив 1692, 5 грн., в грудні 2015р. 1765, 75 грн., в січні 2016р. - 1772, 25 грн., в лютому - 2121, 5 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 65-89, 157). Як вбачається з матеріалів справи, аліменти відповідачем сплачувались не в повному розмірі. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Таким чином, суд вправі самостійно обчислити або перевірити надані розрахунки з визначення розміру заборгованості з виплати аліментів виключно у разі спору. Оскільки у цій справі має місце саме спір між сторони щодо наявності самого боргу (відповідач за своїми розрахунки сплачував аліменти), відтак суд вважає за необхідне перерахувати суми по сплаті аліментів, сприяючи сторонам у вирішенні спору по суті. З огляду на наведене, посилання сторони відповідача на відсутність розрахованої державним виконавцем суми заборгованості з аліментів з боку [PERSON] не може бути підставою для відмови у позові. Порядок стягнення аліментів в примусовому порядку на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на ту обставину, що саме державний виконавець мав зробити розрахунок щодо сплати аліментів відповідачем та повідомити останнього про наявну заборгованість, тому вини відповідача в тому, що виникла заборгованість, не було, оскільки йому про це не було відомо. Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані заперечення, з огляду на наступне. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду від 19.08.2014, відповідач добровільно, а не в примусовому порядку, виконував вказане рішення та самостійно визначав розмір та сплачував аліменти. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за період з квітня 2014 року по грудень 2015 року отримував дохід та мав можливість сплачувати аліменти в повному обсязі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла саме з вини відповідача. Перевіривши наведені представником позивача, суд вважає їх вірними, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів за утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], за період з 01.05.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі - 42 801 грн. 87 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) Такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, прийнятому у Постанові ВСУ від 01.07.2015 р. по справі 6-94цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд, перевіривши розрахунки заборгованості та пені, надані позивачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів за утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], за період з 01.05.2014 року по 31.12.2015 року в розмірі - 42 801 грн. 87 коп., а також на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пеня (неустойка) за несвоєчасну сплату аліментів, розраховану із заборгованості, за травень 2014 року по грудень 2015 року включно станом на 15.03.2016 року в розмірі - 129 677 грн. 21 коп. Щодо вимоги відповідача застосувати спеціальний строк позовної давності суд роз'яснює, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік встановлюється, зокрема, до вимог щодо стягнення неустойки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 СК, до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу), а відтак до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК, не поширюється дія ЦК, зокрема ст. 258. Згідно ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1724 гривні 80 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 180, 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved