Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

у жовтні 2017 р. позивач звернулася з позовними вимогами про визнання за нею та її неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , взяття на реєстраційний облік, визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.04.2014 дід та баба чоловіка позивача отримали ордер на квартиру в новобудові за адресою: [ADDRESS] . На пропозицію останніх чоловік позивача погодився знятись з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] , де вони проживали разом з позивачем та дітьми, переїхати разом з родиною на постійне місце проживання до нової квартири, виконавши ремонтні роботи за власні грошові кошти. Після закінчення ремонтних робіт, кошти на які надавали батьки позивача, родина переїхала на постійне місце проживання до вказаної квартири, знявшись за попереднім місцем реєстрації для подальшої реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З липня 2014 р. позивач неодноразово просила чоловіка зареєструвати її та дітей за вказаною адресою, проте отримувала відмову. З 01.09.2014 син позивача захворів, для оформлення інвалідності необхідна реєстрація місця проживання, яку позивач не мала. Чоловік та свекруха відмовились надати згоду позивачу та дітям на реєстрацію місця проживання. З травня 2015 р. чоловік позивача залишив родину та у квартирі не з`являється. Позивач сплачує комунальні послуги, несе витрати на утримання прибудинкової території. Особовий рахунок значиться відкритим за дідом чоловіка. Зареєстровані у вказаній квартирі особи [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають. На момент звернення до суду з позовом у квартирі без реєстрації проживає позивач та неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки власники квартири у добровільному порядку не надають згоди на реєстрацію позивача, тому спір підлягає вирішенню у судовому порядку. Ухвалою суду від 20.10.2017 відкрито провадження по справі (а.с. 44). 29.01.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Позовні вимоги вважають такими, що не відповідають обставинам справи, Адміністрація не є учасником спірних правовідносин, житловий будинок по [ADDRESS] до їх сфери управління не передавався, з позивачем спору не існує, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити (а.с. 48). Ухвалою суду від 15.02.2018 задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Заборонено вчиняти будь-яким структурним підрозділам, у тому числі Відділу обліку та розподілу житлової площі, Святошинської РДА в м. Києві приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , яка була отримана [PERSON] та [PERSON] на підставі ордеру (а.с.57). Позивач та представник позивача у минулому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідачів у судове засдіання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, заяви про слухання справи без їх участі не надіслано. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.08.2006 позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 7), у період якого народився син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Відповідно до витягу з розпорядження Шевченківської РДА в м. Києві від 08.05.2013 [PERSON] , [PERSON] як громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, надано для постійного проживання квартиру [ADDRESS] а.с. 72-73). На квартирному обліку в Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації залишено: дочку [PERSON] , онука [PERSON] , дружину онука [PERSON] , правнука [PERSON] , [PERSON] (а.с. 39, 72-73). 22.04.2014 [PERSON] з сім`єю у складі двох осіб ( [PERSON] ) видано ордер №05489 серії Б на право зайняття жилого приміщення, площею 21,39 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.71). Відповідно до довідки форми №3 від 19.02.2015 у вказаній квартирі є зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] Особистий рахунок значиться за [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до акту від 20.09.2017, 02.02.2018 встановлено, що позивач разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у кв. [ADDRESS] з 01.06.2016 по даний час. [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вказаній квартирі з 01.06.2016 не проживають (а.с. 36-38, 53-56). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 127). Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем , житлово- експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову повідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. За приписами ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України» від 01.11.1996 №9, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Матеріали справи не містять жодних доказів існування у позивача перешкод для користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] , письмова відмова наймачів у реєстрації місця проживання позивача відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється у порядку наказного, позовного (загального або спрощеного), окремого провадження. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. У даній справі позивачема пред`явлено позов до Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, Київської міської ради. У той час, як зазначає позивач, що порушене право виникло через діяння третіх осіб, якими чиняться перешкоди та не надається згода реєстрацію за місцем проживання. Наведене свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача, спірних правовідносин між Адміністрацією та Радою з позивачем не виникало, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed