Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду за несвоєчасний розрахунок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2014 року позивача було прийнято юрисконсультом першої категорії до відокремленого підрозділу «Донецька дирекція з виконання проектів з ліквідації шахт» Державного підприємства «Донвуглереструктиризація», а 14.11.2014 року було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штатів. Відповідач Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 841 від 25.11.2014 року «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» на виконання Постанови КМУ № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки екремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської області» з 28.11.2014 року припинив виробничу та фінансово-господарськую діяльність Державного підприємства «Донвуглереструктиризація», яке входило до сфери управління Міненерговугілля України». Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідач повинен був виплатити позивачу суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 7194,75 грн. (жовтень 2014 року - 2337,15 грн., листопад 2014 року - 4857,60 грн.). Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7194,75 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 51991,01 грн., моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн.. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що Міністерства енергетики та вугільної промисловості України не є зобов`язаним виконувати спірне зобов`язання по сплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. До матеріалів справи додано заперечення. Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України). Судом встановлено, що Наказом Донецької дирекції з виконання проектів з ліквідації шахт Державного підприємства «Донвуглереструктиризація» № 8/к від 27.01.2014 позивача було прийнято на роботу юрисконсультом І категорії дирекції з 27.01.2014 року на час ліквідації з окладом згідно зі штатним розкладом (а.с.8). Відповідно до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 841 від 25.11.2014 року «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях», згідно якого було наказано з 28 листопада 2014 року припинити виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції (а.с.4). Згідно Наказу Донецької дирекції з виконання проектів з ліквідації шахт Державного підприємства «Донвуглереструктиризація» № 231/к від 14.11.2014 року, позивача, на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2014 року № 358 «Про реорганізацію державних підприємств по ліквідації вугледобувних, торфодобувних та вуглепереробних підприємств», було звільнено з 14.11.2014 року в зв`язку з з реорганізацією підприємства згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (ст. 44 КЗпП України). Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України заборгованість по заробітній платі у розмірі 7194,75 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 51991,01 грн., моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн.. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ст. 19 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, яке затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 382/2011, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міненерговугілля України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс). Міненерговугілля України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України (ст. 2 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, яке затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 382/2011). Основними завданнями Міненерговугілля України є формування та реалізація державної політики у паливно-енергетичному комплексі (ст. 3 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, яке затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 382/2011). Міненерговугілля України відповідно до покладених на нього завдань: приймає рішення про створення державних підприємств паливно-енергетичного комплексу, про реорганізацію і ліквідацію державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України; затверджує статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, здійснює контроль за їх дотриманням; затверджує річні фінансові та інвестиційні плани, а також інвестиційні плани на середньострокову перспективу (3-5 років) державних підприємств, що належать до сфери його управління, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави, у встановленому порядку здійснює контроль за їх виконанням; здійснює внутрішній контроль, у тому числі контроль за фінансово-господарською діяльністю, підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави (п. 38, п. 39, п. 46, п. 47 ст. 4 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, яке затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 382/2011). Відповідно до Статуту Державного підприємства «Донецька обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств», Державне підприємство «Донвуглереструктиризація» засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Як вбачається з вищезазначених завдань Міненерговугілля України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не несе відповідальності за зобов`язання Державного підприємства «Донвуглереструктиризація». Міністерство енергетики та вугільної промисловості України державною установою, яка утримується за рахунок бюджетних коштів і здійснює свої видатки в межах встановленого бюджетного фінансування. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом (ч. 3 ст. 96 ЦК України). У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є неналежним відповідачем, адже не несе відповідальності за зобов`язання Державного підприємства «Донвуглереструктиризація». Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed