Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-22 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2008 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримала в кредиту грошові кошти у сумі 3000 грн., під 24% річних, строком на один рік шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжній картці. Відповідач неналежним чином виконувала договірні зобов'язання, допустила прострочення сплати кредитної заборгованості. Станом на 24 березня 2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору становила 21599,11 грн., розмір якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що починаючи з жовтня 2008 року, банк не звертався до суду з приводу стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 03 вересня 2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивача, та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого на кредитну картку, яку отримала відповідач, встановлений кредитний ліміт у сумі 3000 гривень. Сторонами погоджені розміри процентної ставки - 24% річних та щомісячної комісії - 3,5%. Відповідачем підписано заяву, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг. У день підписання заяви (03 вересня 2008 року) відповідач отримала інформацію про умови кредитування в Акцент-Банку. Згідно з п. 8,6 умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи, 03 вересня 2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у сумі 3000 гривень та протягом усього часу користування кредитними коштами не здійснила жодного платежу в рахунок погашення кредитної заборгованості. Про порушення своїх прав позивачу стало відомо у жовтні 2008 року, коли відповідачем не було здійснено платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості, що не заперечувалося представником банку у судовому засіданні. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). (стаття 266 ЦК України) Згідно з положеннями ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За приписами ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Матеріалами справи підтверджено, що права позивача порушені, починаючи з жовтня 2008 року, про таке порушення банку було відомо, однак з позовом до суду позивач звернувся у квітні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність відмовити ПАТ «Акцент-Банк» у задоволенні позову у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Outcome: dismissed