Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння і просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненн, передбаченої ст.117 КЗпП України у сумі 69 194,34 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що в порушення ст.47 КЗпП України при звільненні їй не було виплачено заробітну плату у розмірі 31 990,06 грн.. Позивач вважала, що оскільки фактичний розрахунок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати було проведено відповідачем 13.01.2017 року, то строк на звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, нею не пропущений. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння на користь [PERSON] 69 030 грн. 76 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів). Допущено до негайного виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 3435 грн. 18 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння в дохід держави 690 грн. 30 коп судового збору. В апеляційній скарзі ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 48 092 грн. 52 коп. (без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів). Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння заборгувало [PERSON] 32 260, 55 грн. за час роботи позивача на посаді юрисконсульта та 2438,70 грн. за надання послуг згідно цивільно-правового договору №7 від 14 травня 2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Заявник наполягає на тому, що фактично повний розрахунок з позивачем відбувся 14 липня 2016 року, а тому відповідно до абз. 3 п.2 розділу II постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] становить 48 092,52 грн. (163,58 середньоденна заробітна плата х 294 робочих днів за період з 12 травня 2015 року по 13 липня 2016 року). В письмових запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить у задоволенні апеляційної скарги ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Згідно ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Задовольняючи частково позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем був проведений 13 січня 2017 року, що згідно ст.117 КЗпП України є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 69 030,76 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів). З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне. Судом у справі встановлено, з 31 січня 2012 року по 12.05.2015 року [PERSON] працювала на посаді юрисконсульта ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння . При звільненні позивача з роботи заробітна плата не була виплачена (а.с.63). 01 липня 2015 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №47989850 по примусовому виконанню посвідчення №244/а, виданого 12.06.2015 року комісією по трудових спорах ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 21 052,05 грн. (а.с.17). З постанови про закінчення виконавчого провадження від 08 серпня 2016 року за виконавчим провадженням №47989850 вбачається, що виконавче провадження закінчене у звязку з фактичним повним виконанням. Відповідно до довідки ДП, 21 липня 2016 року з позивачкою було проведено остаточний розрахунок. Звернувшись 7 квітня 2017 року з даним позовом, [PERSON] просила стягнути з ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 69 194,34 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що в порушення ст.47 КЗпП України при звільненні їй не було виплачено заробітну плату. Проте, апеляційній суд вважає, що позивач пропустила строк звернення з позовом до суду, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, поновити який не просила і не навела поважних причин його пропуску, при цьому посилалася на те, що остаточний розрахунок з нею було зроблено відповідачем 13.01.2017 року, а тому строк на звернення до суду не пропущений. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З наведено вище вбачається, що 21 липня 2016 року позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі. Заборгованість у розмір 2438 грн. 70 коп. виникла внаслідок не виконання відповідачем укладеного 14 травня 2015 року між ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння та [PERSON] цивільно-правового договору №7 про надання послуг строком по 30.06.2015 року (а.с.68-71), за виконання якого відповідач зобовязався виплати позивачу винагороду у розмірі 3000 грн., після утримань з якої податків залишилася сума 2438 грн.70 коп. Саме на примусове виконання цієї заборгованості, 24 лютого 2016 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження №50304132 по примусовому виконанню посвідчення №62а, виданого 15.02.2016 року комісією КТС ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння про стягнення на користь [PERSON]. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 14 лютого 2017 року виконавче провадження №50304132 з виконання посвідчення №62а закінчено у звязку з фактичним повним виконанням (а.с.19). Таким чином, доводи позивача про те, що фактичний розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідачем було проведено 13 січня 2017 року, спростовується цивільно-правовим договором №7 про надання послуг від 14 травня 2015 року, довідкою ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння від 18.08.2017 року, розрахунковим листом за червень 2015 року(а.с.75) про нарахування винагороди за укладеним цивільно-правовим договором та утримання податків. Помилкове зазначення у рішенні КТС та у постанові управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області про те, що сума 2 438,70 грн. являється нарахованою і не виплаченою заробітною платою, не можуть бути підставою для нарахування санкцій, передбачених статтею 117 КЗпП України, відповідно, стягнення з відповідача 69030 грн. 76 коп., а також задоволення апеляційної скарги ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння про зміну рішення суду та зменшення стягнутої судом суми до 48092 грн. 52 коп. Враховуючи, що позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права із пропуском строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, поновити який не просила і не навела поважних причин його пропуску, то на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно повернути з державного бюджету м. Чернігова на користь ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння 761 грн. 13 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial