Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про стягнення додаткових витрат на сина [PERSON] в розмірі 20 484,22 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON]. У 2006 р. шлюб сторін було розірвано. Діти проживають з позивачем, а відповідач за рішенням суду сплачує на сина аліменти. У серпні 2017 р. [PERSON] травмував лівий колінний суглоб, у зв'язку з чим йому була проведена складна операція. Витрати позивача на операцію та післяопераційну реабілітацію сина склали 40 968,44 грн., а відтак відповідач повинен відшкодувати половину вказаної суми. Ухвалою від 12.04.2018 справу передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської обл. Ухвалою від 24.05.2018 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 12.07.2018 справу передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва. 07.09.2018 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в суді заявив про визнання позову. Водночас відповідач просив розстрочити виконання рішення суду на три роки пославшись при цьому на своє скрутне матеріальне становище. Відповідач вказав, що окрім дочки [PERSON] і сина [PERSON], на якого він сплачує аліменти, у нього є ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу, а також на його утриманні знаходяться непрацююча дружина та мати-пенсіонерка. У жовтні 2016 р. матері було проведено операцію по протезуванню шийки стегна, гроші на яку він позичив у знайомих і до цього часу повертає борг. До того ж він сплачував позивачу кошти за попереднім рішенням суду про стягнення додаткових витрат. На сьогодні він не працює і не має джерела доходу. Позивач заперечувала проти розстрочення виконання рішення пославшись на те, що спосіб його життя, наявність у його власності квартири, земельної ділянки, заміського будинку та автомобіля свідчать про спроможність сплатити суму додаткових витрат одноразово або принаймні за два місяці. Заслухавши сторони, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та клопотанні про розстрочення виплати грошових коштів, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися двоє дітей: дочка [PERSON], яка на цей час досягла повноліття, та син [PERSON], [INFO] У 2006 р. шлюб сторін було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишись проживати з матір'ю. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2010 відповідач сплачує на сина аліменти. У серпні 2017 р. [PERSON] травмував лівий колінний суглоб, у зв'язку з чим йому була проведена операція. Витрати позивача на оперативне лікування та післяопераційну реабілітацію сина склали 40 968,44 грн. Факт понесення позивачем зазначених витрат, їх розмір та обов'язок відшкодувати їх половину відповідачем не оспорюється. За приписом частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення цього позову є положення статті 185 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України), а відтак за загальним правилом участь батьків у додаткових витратах на дитину теж повинна бути рівною. Отже зважаючи на те, що відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для його задоволення. Вирішуючи клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд керується положенням статті 435 ЦПК України, якою встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Законодавець визначив, що ступінь вини відповідача у виникненні спору, тяжке захворювання фізичної особи або членів сім'ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події повинні враховуватись при вирішенні питання про розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення, яке не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частини 4, 5 статті 435 ЦПК України). Відповідач послався на те, що офіційно він не працевлаштований, у нього є ще двоє малолітніх дітей від другого шлюбу і непрацююча дружина, він допомогає матері-пенсіонерці, сплачує аліменти на [PERSON] і нещодавно сплатив заборгованість за аліментами та додаткові витрати на сина за попереднім рішенням суду, проте наведені позивачем і не спростовані відповідачем інші обставини, а саме те, що впродовж останніх років він придбав низку об'єктів нерухомого майна, утримує заміський будинок у котеджному містечку, користується автомобілем, дають підстави вважати, що він отримує неофіційні доходи, які є достатніми не лише для утримання дітей, а й дозволяють не працювати його працездатній дружині. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину є обов'язком відповідача, покладеним на нього законом, а тому вказана обставина не може бути підставою для розстрочення виконання судового рішення. До того ж суд враховує, що внаслідок інфляційних процесів відбувається знецінення національної валюти та те, що про наявність цього позову відповідач дізнався ще у червні 2018 р., а відтак при бажанні він мав можливість хоча б частково відшкодувати позивачу понесені нею витрати, викликані хворобою сина. За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про можливість надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду лише на два місяці. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивач оплатила позов судовим збором, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved