Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду, посилаючись на те, що 25.12.2010 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2013 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом із позивачкою. Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, позивачка змушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на її користь. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 26.06.2013 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі ? частки його доходів, починаючи з 20.05.2013. Зазначає, що фактично шлюбні стосунки сторін було припинено до розірвання шлюбу. Спорів стосовно місця проживання дитини не було. Весь час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не вітав її з днем народження, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участі в її вихованні. Також позивач зазначає, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків щодо дитини, а саме факт ухилення від утримання дитини підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просила суд: позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON],[INFO]. Стягнути з [PERSON]. [INFO], ІПН [NUMBER] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 136 821,74 грн. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області за клопотанням представника позивача провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки за час прострочення сплати аліментів в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення неустойки за час прострочення сплати аліментів - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача зменшені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Додатково пояснили, що відповідач навмисно провокує конфлікт, та, з урахуванням неприязних відносин між сторонами, діє всупереч інтересам дитини, для створення проблем позивачці. Так, декілька разів він не дав можливості дитині виїхати за кордон для курортного оздоровлення. З цього приводу позивачка була змушена неодноразово звертатись до суду, та на сьогодні така перешкода створюється до сих пір під надуманими приводами. Заборгованість по аліментах була погашена відповідачем лише під час слухання цієї справи у суді. Спроб спілкуватись з дитиною, чи іншим шляхом проявити свій інтерес до доньки відповідач не здійснює взагалі. Позивачка не забороняє відповідачу спілкуватись з дитиною, але не дозволяє забирати дитину з дитсадку, оскільки дитина маленька, має певний розпорядок дня, та спілкуватись з відповідачем може лише у певний, точно встановлений час, якщо їй дозволяє стан здоров'я. Ці фактори відповідач, як особа, що не здійснює щоденний нагляд за дитиною відповідного віку, визначити сам не може. Однак, кілька разів відповідач приїжджав до дитячого садочка, де навчається [PERSON], разом зі своїми батьками, де спровокували конфлікт з працівниками дитсадка, та перелякали [PERSON] та інших дітей, у присутності яких цей конфлікт відбувався. Замість того, щоб, скориставшись своїми правами, приймати участь у вихованні дитини, влаштували фотосесію у дитсадку, та подали ці фото до матеріалів справи, як доказ тривалого спілкування з дитиною. Відповідач не знає кола інтересів дитини, не спілкується з нею, не цікавиться здоров'ям дитини, не спілкується ні з адміністрацією дошкільного навчального закладу, де навчається [PERSON], ні з лікарями, які спостерігають дитину, тощо. Дитина відповідачу не потрібна, та використовується відповідачем лише як важіль впливу на позивачку, для створення останній максимальної шкоди. Вважають позов таким, що підлягає до задоволення. В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, вважають недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Посилаючись на те, що він бажає займатись вихованням доньки, спір щодо позбавлення батьківських прав виник в зв'язку з конфліктними відносинами з позивачкою, яка перешкоджає спілкуванню з донькою. Додатково пояснили, що відповідач намагається спілкуватись з дитиною, але весь час позивачка та особи, що діють разом з нею, перешкоджають цьому. Так, декілька разів позивачка просто не давала дитину відповідачу в обумовлений час, посилаючись на хворобу дитини та інші надумані приводи, у дитячому садочку позивачка забороняла давати дитину батьку, тощо. Вихователька у дитсадку намагалась забрати дитину від відповідача під час його візиту до навчального закладу, створивши конфлікт. Пояснили, що останнім часом відповідач не спілкується з дитиною, оскільки не хоче її травмувати, поки триває спір з позивачкою. На момент розгляду справи заборгованість по аліментах сплачена. Службою у справі дітей Києво-Святошинської РДА здійснювався огляд умов проживання відповідача та був наданий позитивний висновок щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав. Вважають позов надуманим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської в м.Києві районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Додатково пояснила, що про існування конфлікту між сторонами та його обставини третій особі відомо давно. Третьою особою здійснювались дії, спрямовані на врегулювання конфлікту між ними. Так, вирішувались питання щодо встановлення порядку та графіку зустрічей батька з дитиною, у присутності працівників соціальної служби, втім, зустрічі, що відбулись, не виявили бажання батька саме спілкуватись з дитиною, а були методом з'ясування відносин між сторонами, та тільки спричиняли стрес дитині. Внаслідок цього третьою особою було розглянуто питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], та надано позитивний висновок з цього питання. Тому вважає, що позов підлягає задоволенню. Вислухавши сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Батьки зобов»язані, згідно статті 180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що сторони перебували з 25.12.2010 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 01.03.2013 - розірваний. Від шлюбу мають дочку [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], видане відділом РАЦС Голосіївського РУЮ у м.Києві від 20.07.2012, актовий запис №107. Рішеням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.06.2013, яке набуло чинності, з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. На момент звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у відповідача згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до виконавчого листа №752/8612/13-ц від 16.09.2012 станом на 18.11.2015 утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 29 871,73 грн. Відповідно до довідки від 27.05.2016 №2995 виданої відділом ДВС Києво-Святошинського РУЮ станом на 27.05.2016 - заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Відповідно до чеків КМА УАППЗ «Укрпошта» Київ - 28, 30.04.2016 [PERSON] сплачено кошти на утримання дитини на загальну суму - 27037,55 гривень. Так як вбачається з пояснень представника позивача, за поданням головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ в Київській області Данилишина П.Б. працівниками Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області здійснювались неодноразові відвідування місця проживання відповідача для надання пояснень з приводу не виконання рішення суду по сплаті аліментів. В свою чергу відповідач на доводи представника позивача наголошував, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв'язку з тим, що на підприємстві, де він працює, весь час існувала заборгованість по сплаті заробітної плати працівникам. Проте суд не може залишити поза увагою ту обставину, що у відповідача дійсно існувала заборгованість по сплаті аліментів, яка ним була сплачена лише після звернення позивачки до суду за захистом свої порушених прав та інтересів. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що відповідачем за період з 2013 р. по 2016 р. не здійснено жодних дій щодо належного батьківського виховання по відношенню до малолітньої доньки. Жодних звернень до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою [PERSON] не було. За час відведений органом опіки на зустрічі, Службою у справах дітей розглянуто 9 заяв від [PERSON] та 3 заяви від бабусі. Суть їхніх звернень полягала в оскарженні неправомірної, на їх думку, поведінки директора ДНЗ № 643 та вихователів дитячого садочку. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16.06.2016 р., складеного представником Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, для дитини матір'ю створені умови для проживання, розвитку та виховання доньки. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання Служби у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської РДА Київської області від 20.07.2016 р. умови для перебування малолітньої доньки [PERSON], 2011 р. н. створені належним чином. Відповідно до інформації дошкільного навчального закладу №643 від 08.06.2016 №46, який відвідує малолітня [PERSON], [INFO], приводить і забирає дитину матір [PERSON], вона ж відвідує батьківські збори та свята. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання наданого службою у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської РДА встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON]. Площа квартири складає 56 кв.м. і складається з двох кімнат. Приміщення охайне, умебльоване, в квартирі створені для дитини належні умови. Згідно із ч.4 ст.19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наданого висновку Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 10.12.2013, №100-11768 Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація - орган опіки та піклування, підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON],[INFO] року не вбачає. Після повторного розгляду цього ж питання через три роки позиція третьої особи змінилась. Згідно наданого висновку Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 22.07.2016, №100-11250 Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.11.2016 в порядку ст.127 ЦПК України було зобов'язано Орган опіки та піклування Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області надати суду у строк до 01.12.2016 року надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до наданого висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА від 21.02.2017 №07-21/567 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА від 20.02.2017 (протокол №3) орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Втім, вказаний висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується на усних твердженнях відповідача та огляді умов його проживання. Суд дослідивши вищевказані висновки органів опіки та піклування в розрізі матеріалів справи та наданих сторонами доказів не погоджується та не бере до уваги висновок Органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА від 21.02.2017 №07-21/567, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить будь-яких фактичних даних та достатніх обґрунтованих посилань на обставини, які б підтверджували що відповідач належним чином протягом тривалого часу виконує свої батьківські обов'язки. Не містять позиції відповідача та позивача з приводу спору, а також ґрунтовного аналізу причин конфлікту та взаємин сторін. Таким чином суд вважає, що висновок зроблено без достатнього з'ясування всіх обставин, недостатньо обґрунтований та не мотивований стосовно поведінки відповідача протягом останніх 2013 - 2016 років у спілкуванні саме з донькою. Висновок не містить підтвердження жодних дій відповідача, що доводили б виконання ним батьківських обов'язків щодо малолітньої [PERSON], а тому цей висновок оцінюється судом критично. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач намагався з'ясувати коло інтересів дівчинки, зрозуміти її внутрішній світогляд, будь-яким іншим чином вплинути на розвиток дитини. Твердження відповідача, що сам факт його присутності у судовому засіданні свідчить про зацікавленість у збереженні батьківських прав, не заслуговує на увагу, оскільки триває спір між ним та позивачкою, між ними існує давній конфлікт та неприязні стосунки, та ініціатором судової справи була саме позивачка. Таким чином, в даному випадку відповідач діє на виконання процесуальних вимог чинного законодавства України. Інших дій, які свідчили б про добровільне, позасудове намагання відповідача реалізувати свої права щодо доньки, без влаштування конфлікту з позивачкою, судом не встановлено. Додатково слід наголосити на тому, що погашення відповідачем протягом розгляду цієї справи заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], стягнутих раніше рішенням суду, також не свідчить про намір відповідача реалізувати свої батьківські права по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], оскільки сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей не припиняється з позбавленням особи батьківських прав, та є не правом особи, а її обов'язком. Все вказане вище доводить, що відповідач, як батько малолітньої [PERSON], має право (але не реалізовує його) і зобов'язаний (але нехтує цим) виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Допитаний у судовому засіданні 17.01.2017 року під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх свідок [PERSON] пояснила суду, що вона вихователька дитячого садочка, котрий відвідує [PERSON] Свідок знає, що між батьками дівчинки існує конфлікт. Дівчинку охарактеризувала як добру дитину. Також показала, що про відповідача дівчинка нічого не розповідала, навпаки своїм папою називає свого дідуся. Відповідача свідок знає з 25.07.2016. Прийшов до дитячого садочку перший раз в червні 2016. В липні відповідач також приходив до дитячого садочка з невідомим їй чоловіком, який представився членом сім'ї. Так свідок зазначила, що внаслідок зустрічі з відповідачем [PERSON] була засмучена, та казала, що «дядю», який «тато», вона боїться». Наступна зустріч відповідача з [PERSON] відбулась 27.07.2016, де виник конфлікт між ним та нею (свідком). Додатково суду зазначила, що [PERSON] не цікавився дитиною та колом її інтересів. Допитаний у судовому засіданні 17.01.2017 року під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була на зустрічах відповідача з донькою. Свідок пояснила, що перші зустрічі були напружені. Батько дитини запитував в неї чи вона його пам'ятає. Вказує, що зустрічі з батьком негативно вплинули на дівчинку. Суд бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки ними було підтверджено, що відповідач в перше з'явився до дитячого садочку лише влітку 2016 році, постійно конфліктував з вихователями дитячого садочку. Характер його звернень до дитячого садочку не стосувався піклування малолітньою донькою, а лише з'ясуванням питань законності чи незаконності дій працівників навчального закладу. При розгляді даної справи судом встановлено, що на даний час між сторонами склались неприязні та напружені відносини, в тому числі й щодо участі батька у вихованні дитини. Дані обставини підтверджені показами свідків [PERSON] та [PERSON] та не оспорювались сторонами. Так відповідачем та його представником суду надавалися листи фотокартки на підтвердження його позиції, щодо того, що він приділяє належну увагу своїй доньці та піклується про неї. Однак, судом, вони до уваги, виходячи з вимог ст.cт 58,59 ЦПК України, не можуть бути прийняті. При вирішенні спору суд бере до уваги, враховує вік дитини та неможливість самостійного формулювання нею своєї власної думки щодо позбавлення батьківських прав її батька, можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини, та те, що між сторонами в даний час тривають неприязні стосунки. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні спору суд бере до уваги ту обставину, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проте, суд не може також залишити поза увагою можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини, та те, що між сторонами виник та в даний час триває конфлікт, який негативно впливає на здоровий розвиток дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, і з урахуванням необхідності якнайкращого забезпечення інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене та

Outcome: approved