Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У жовтні до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 162500грн. за договором позики від 10.03.2009р., укладеного між ним з одного боку та [PERSON] його дружиною [PERSON], з іншого. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що 10.03.12009р. між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого він передав останньому у позику 170\~000грн. з терміном повернення до 10.05.2009р., однак [PERSON] повернув лише 20\~000грн. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.06.2009р. з [PERSON] було стягнуто на його користь 150\~000грн. заборгованості за вказаним договором. 12.08.2009р. [PERSON] визнала суму боргу в сумі 150\~000грн., про що свідчить її розписка. Крім того, іншою розпискою від 07.12.2009р. вона зобовязалась до 12.09.2010р. погасити заборгованість перед позивачем в сумі 150\~000грн. Вважає, що відповідач є солідарним боржником у зобовязанні по договору позики. 11.11.2014р. позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 150\~000грн. заборгованості за договором позики та 127\~502 грн. збитків, повязаних з неналежним виконанням умов договору позики, вказуючи, що станом на день виконання зобовязань 07.12.2009р. за курсом НБУ він міг придбати 18750 доларів США, на теперішній час він маже придбати лише 10135 доларів США, отже він поніс реальні збитки в сумі 8615 доларів США, що еквівалентно 127 502грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, вказуючи, що надавши розписку 07.12.2009р. відповідач взяла на себе зобовязання [PERSON] з погашення боргу перед [PERSON] Представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зазначаючи, що підстави для задоволення позову відсутні. [PERSON] отримав від позивача гроші, які витратив на власні потреби, оскільки мав багато боргів. Фактично, через борги [PERSON] розпалась сімя. Крім того, вона заперечувала проти того, що відбулось переведення боргу, оскільки відповідач згідно розписки взяла на себе зобовязання за рішенням суду від 25.05.2009р., хоча такого рішення не існує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши докази у їх сукупності, дійшов слідуючого. 10.03.2009р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договор позики, за умовами, якого він передав останньому у позику 170\~000грн. для організації бізнесу строком на 2 місяця з терміном повернення до 10.05.2009р. З умовами договору були ознайомлені [PERSON] та дружина [PERSON] [PERSON], про що свідчать їх підписи на договорі (а.с. 7). Свідок [PERSON] підтвердила суду, що в її присутності між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. [PERSON] не була присутньою, однак позивач разом з [PERSON] поїхали до останнього додому, щоб ознайомити відповідачку із вказаним договором. Свої зобовязання [PERSON] виконав частково та повернув позивачу 20\~000грн. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.06.2009р. з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] 150\~000грн. заборгованості за договором позики від 10.03.2009р. При цьому ухвалою судді від 25.05.2009р. зазначений позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON] (а.с. 8,9). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2009р., яке набрало законної сили 05.06.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 152,153) та остання 28.11.2013р. змінює прізвище з «Вільхівської» на «Лісова» (а.с. 154). 26.05.2009р. [PERSON] надав позивачу розписку про те, що зобовязується виплатити йому 150\~000грн. після продажу квартири, з якою була ознайомлена [PERSON] (а.с. 114). 12.08.2009р. [PERSON] надала розписку, з якої вбачається, що вона отримала гроші в сумі 20\~000 доларів США у [PERSON] через [PERSON] для погашення заборгованості останньому в сумі 150 000грн., яка виникла з 12.05.2009р. (а.с. 115) 07.12.2009р. відповідачка надала [PERSON] розписку, в якій зобовязалась сплатити заборгованість, яка виникла по рішенню суду від 25.05.2009р. в сумі 160 000грн. та просила зняти арешт із вище зазначеної квартири. При цьому зобовязалась погасити заборгованість до 12.09.2010р. (а.с. 113). З висновку експерта №1550 від 16.09.2014р. (а.с. 146-149) вбачається, що рукописні записи, які починаються словами «Расписка» та закінчується «[PERSON]В.» в розписці від 12.08.2009, починаються словами: «Расписка» та закінчується «[PERSON]В» в розписці від 07.12.2009 та «Ознайомлена… [PERSON] Согласна» в розписці від 26.05.2009 виконані, ймовірно, [PERSON]. Доказів, які б спростовували вище викладене, представник відповідача не надала. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст.. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. В судовому засіданні позивач та його представник стверджували, що [PERSON] взяла на себе зобовязання з погашення боргу [PERSON] перед позивачем, отже відбулося переведення боргу. Статтею 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.\~\~\~\~ З розписки, написаної відповідачем 07.12.2009р., вбачається, що вона зобовязалась, сплатити [PERSON] заборгованість її колишнього чоловіка [PERSON] в сумі 160\~000грн., яка виникла з рішення суду від 25.05.2009р., та просила зняти арешт з квартири, накладений на підставі цього ж рішення. Рішення про стягнення боргу з [PERSON] на користь позивача було ухвалене судом 09.06.2009р., однак 25.05.2009р. судом була постановлена ухвала, якою був забезпечений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 10.03.2009р., що ймовірно мала на увазі відповідачка, коли зобовязалась повернути борг [PERSON] Крім того, в матеріалах справи №484/3193/13-ц провадження 2/484/1265/13 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди на а.с. 65, яка була оглянута в судовому засіданні, знаходиться заява [PERSON], відповідно до якої він вказує, що зобовязання по сплаті [PERSON] боргу в сумі 160\~000грн. взяла на себе його колишня дружина [PERSON], оскільки він поступився їй своєю часткою в майні у квартирі, розташованій по вул.. Грушевського, 34/25 в м.Первомайську Миколаївської області. Судом встановлено, що [PERSON] та позивач будь-яких інших договорів позики не укладали. Таким чином, враховуючи вище викладене, те, що розписка по своїй суті є підтвердженням укладення договору позики та визначає його умови, суд вважає, що відповідачка, надавши позивачу 07.12.2009р. розписку, взяла на себе зобовязання з повернення боргу за договором позики від 10.03.2009р., отже фактично відбулося переведення боргу. Згідно із ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 624 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 150 000грн. обґрунтований та підлягає задоволенню. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача вказала, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі договору позики від 10.03.2009р., в якому термін виконання зазначений 10.05.2009р. Таким чином, термін позовної давності з вимогами про повернення боргу сплинув 10.05.2012р., а позивач звернувся до суду лише у вересні 2014р. Відповідно до ст.. 256, 257, 258 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач та [PERSON] звернулись до нього з пропозицією про те, що вони повертають йому борг в розмірі 150\~000грн. з суми, яку вони отримують після продажу квартири№25 в будинку №34 в м.Первомайську Миколаївської області та поросили дати згоду на зняття з неї арешту. Після того, як ухвалою суду арешт з квартири був знятий, [PERSON] та [PERSON] обіцяли добровільно погасити суму боргу. Затримку з виконанням зобовязання вони пояснювали відсутністю покупців на квартиру. Про, те що квартира була продана він дізнався лише у 2013р., коли отримав він державного виконавця постанову про закриття виконавчого провадження у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки, наданої [PERSON] 07.12.2009р., вона зобовязалась повернути борг позивачу до 12.09.2010р. Однак, 10.12.2009 року\~[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про скасування запобіжного заходу на забезпечення позову, а саме - зняття арешту з квартири, розташованої по вул.. Грушевського, 34/25 в м.Первомайську Миколаївській області, в якій зазначали, що рішенням суду від 09 червня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики і судове рішення виконано у значній мірі, проте для повного його виконання заявникам необхідно провести перереєстрацію вказаної квартири (а. с. 155). Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.12.2009 року арешт, накладений на вказану квартиру скасований. Вказані в ухвалі обставини в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України\~є преюдиційними та доказуванню не підлягають. Вище викладене свідчить про те, що відповідачка, яка була присутньою в судовому засіданні, достовірно знала про наявність боргу [PERSON] перед позивачем, визнала його та зобовязалась повернути борг після продажу квартири, тобто виконання цього зобовязання було повязане із настанням події. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За правилами частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 156, 157) вбачається, що квартира [ADDRESS] 12.08.2011р. була продана [PERSON], а 27.03.2013р. [PERSON]. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області від 25 грудня 2013 року виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 150 000грн.\~\~повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а. с. 16). Тобто, про продаж відповідачем квартири позивач дізнався лише у 2013р. На підставі вище викладеного, суд вважає що строк позовної давності позивачем не пропущений, отже його порушене право підлягає захисту. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача збитки, повязані з неналежним виконанням умов договору позики в сумі 127\~502 грн., зазначаючи, що такі збитки виникли через знецінення гривні шляхом перерахунку позики, яка була надана ним в національній валюті, відповідно до курсу іноземної валюти, та стягнення різниці внаслідок коливання іноземних валют. Однак стягнення таких збитків законом не передбачено, отже вимоги позивача в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1500грн.

Outcome: partial