Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 14.06.2003 року вона зареєструвала із відповідачем шлюб, який за рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26.12.2014 року, розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. [PERSON] працює на посаді водія в ТОВ «Агробізнес», однак у добровільному порядку коштів на утримання сина не надає, не бере участі в його утриманні та вихованні. Тому на підставі ст. 182, 183 СК України позивач просила стягнути аліменти із відповідача. Ухвалою від 19.11.2021 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 16.12.2021 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги повністю, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про місце, дату та час розгляду справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у визначений в ухвалі строк відзив суду не надав, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов такого. Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу ст.ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони з 14.06.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26.12.2014 року розірвано (справа № 671/2239/14-ц). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, тобто позивачкою, в смт. Віньківці, і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Наведені обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов`язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Предметом розглядуваного судом спору є стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, а спосіб стягнення має визначати суд з врахуванням обставин справи щодо наявності у відповідача регулярного заробітку (доходу) чи нерегулярного. Як слідує із позовної заяви та підтверджується довідкою про доходи [PERSON] виданою ТОВ «Агробізнес» від 24.11.2021 року за № 175, відповідач [PERSON] займає посаду тракториста-машиніста у ТОВ «Агробізнес» та регулярно отримує заробітну плату. За таких обставин розмір аліментів має бути визначений судом згідно з вимогами ст. 183 СК України в частці від постійного доходу відповідача. Водночас визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] , суд бере до уваги, що позивач не працює, та як видно із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Віньковецької селищної ради за № 2246 від 16.09.2021 року проживає разом із своїми дітьми. Тому із врахуванням матеріального становища сторін, віку дитини, положень ч. 2 ст. 182 СК України щодо гарантованого законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів доходів відповідача, що, на думку суду, з врахуванням розміру заробітної плати [PERSON] буде посильним для нього та достатнім для забезпечення нормальних умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, та згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, яким передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень на користь Держави.

Outcome: approved