Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] (далі [PERSON]Ю.) звернулася до суду із вищезазначеним позовом до Публічного акціонерного товариств «Перший Український [PERSON]» (далі ПАТ «ПУМБ»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] (далі приватний нотаріус КМНО [PERSON]М.), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області [PERSON] (далі - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області [PERSON]С.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 жовтня 2017 року представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 54900756 з примусового виконання виконавчого напису № 1614, вчиненого 11 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № GP-6022660 від 19 лютого 2014 року у розмірі 80931,80 грн. за період з 19 квітня 2016 року по 18 квітня 2017 року, а також витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 600 грн. Указаний виконавчий напис позивач вважає таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства, оскільки позивач не отримувала будь-яких повідомлень про відступлення права вимоги від ПАТ «[PERSON] Капітал» до ПАТ «ПУМБ», строк дії договору закінчився, а також нотаріусу не було надано доказів про отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. З урахуванням викладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 11 травня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1614 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором (а.с.3-5). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2018 року указана цивільна справа передана судді Ходаківському М.П. (а.с.1). Ухвалою судді від 02 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус КМНО [PERSON], приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.10). Також 21 листопада 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 11 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1614, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № GP-6022660 від 19 лютого 2014 року в розмірі 80931,80 грн. (а.с.23-24). Представник позивача, що діє на підставі довіреності від 18 жовтня 2017 року (а.с.9), надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.107). Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У матеріалах справи міститься відзив представника ПАТ «ПУМБ» на позовну заяву, згідно із яким позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що для вчинення виконавчого напису банком було надано всі необхідні документи та стягнення проводилося за період з 19 квітня 2016 року по 18 квітня 2017 року. В свою чергу позивач не надав жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості (а.с.61-65). Третя особа приватний нотаріус КМНО [PERSON] направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, а також заперечення проти позову, у яких зазначила, що нею було вчинено виконавчий напис з дотриманням норм законодавства України (а.с.39,41). Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області [PERSON] також направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.59). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та розгляд справи здійснити за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 11 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON]\~вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1614, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON], яка є боржником за кредитним договором № GP 6022660 від 19 лютого 2014 року, укладеним нею із ПАТ «[PERSON] Капітал», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ «ПУМБ», на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за період з 19 квітня 2016 року по 18 квітня 2017 року у розмірі 80931,80 грн., з яких: заборгованість за кредитом 47503,07 грн.; заборгованість за процентами 2825,20 грн.; заборгованість за комісією 30603,53 грн., а також 600 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с.6). На підставі даного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області [PERSON] 12 жовтня 2017 року було відкрите виконавче провадження № 54900756 про стягнення з позивача на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в загальному розмірі 81531,80 грн. (а.с.8). Також судом встановлено, що між ПАТ «[PERSON] Капітал» та [PERSON] 19 лютого 2014 року було укладено кредитний договір № GP 6022660, за умовам якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 49999,66 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк 36 місяців (а.с.44-46). Позивач неналежним чином виконувала умови укладеного кредитного договору, у зв'язку з чим у виникла заборгованість. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 02\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону «Про\~нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст.\~50\~Закону «Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17. Як убачається із матеріалів справи, згідно із наданою банком при зверненні до нотаріуса випискою з рахунку заборгованість за кредитним договором № GP 6022660 станом на 18 квітня 2017 року складає 80931,80 грн. Однак із указаної виписки по рахунку неможливо встановити за який період утворилася заборгованість та з яких складових вона складається. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу виконаний працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. З урахуванням зазначеного суд дійшов до висновку, що надана банком виписка з рахунку, яка покладена нотаріусом в основу спірного виконавчого напису, не є доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, а є лише відображенням розрахунку заборгованості здійсненого стягувачем. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами. Крім того, у виконавчому написі не зазначено документів на підставі яких його здійснено, що вказує на наявність спору між сторонами, який може бути вирішений лише в судовому порядку. Ураховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного суд \~\~\~\~

Outcome: approved