Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Ухвалою судді від 18.06.2018 відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Разом із позивачем у спірному будинку зареєстровані: її мати- [PERSON], син - [PERSON] та колишній чоловік - [PERSON]. У січні 2017 року відповідач [PERSON] переїхав проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] та за весь час у спірний житловий будинок не намагався вселитися. За вказаною адресою відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знявся, а власник будинку несе витрати по його утриманню та по сплаті комунальних платежів за особу, яка в будинку не проживає. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до договору купівлі -продажу від 17.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку разом із позивачем зареєстровані: її мати- [PERSON], син - [PERSON] та колишній чоловік - відповідач [PERSON], що підтверджується інформацією про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 24.05.2018. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.10.2017, шлюб між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] розірвано. З січня 2017 року відповідач не цікавиться житловим приміщенням, не приймав участі в сплаті комунальних послуг, не навіщає житловий будинок. На доказ того суду надані заяви свідків [PERSON] та [PERSON], з яких убачається, що відповідач [PERSON] з січня 2017 року в будинку № [ADDRESS] не проживає. Стаття 319 ЦК України закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, позивач самостійно несе всі витрати по підтриманню будинку № [ADDRESS] в належному стані та сплачують комунальні послуги за відповідача. Реєстрація відповідача в будинку № [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі реалізовувати права власності та розпорядження частки належного будинку та призводить до додаткових витрат по сплаті комунальних послуг за особу, яка в будинку не проживає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. п. 3,7 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особливого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, факт не проживання відповідача [PERSON] у спірному жилому будинку без поважних причин понад один рік знайшов своє підтвердження зібраними по справі доказами, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved