Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась з даним позовом до Носівської районної державної адміністрації, вказавши третьою особою на стороні відповідача [PERSON], про скасування розпорядження, пославшись на те, що вона на підставі розпорядження № 170-к від 13 грудня 2010 року працює за безстроковим трудовим договором директором Носівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) райдержадміністрації. Що її 23.03.2016 року було ознайомлено з розпорядженням Носівської райдержадміністрації від 16.02.2016 року № 28-к „Про попередження про наступне вивільнення [PERSON] та надання попередньої роботи і поновлення на посаді [PERSON]О., згідно з яким її було попереджено про наступне вивільнення з посади у звязку з поновленням на роботі праціввника, який раніше виконував цю роботу та поновив [PERSON] на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) райдержадміністрації по завершенню строку, встановленого частиною 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України. Позивачка, вважаючи, що даним розпорядженням відповідач порушив її трудові права, звернулась до суду з позовом і просила суд скасувати розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2016 року № 28-к „Про попередження про наступне вивільнення [PERSON] та надання попередньої роботи і поновлення на посаді [PERSON]О., як таке, що суперечить закону. Ухвалою від 12 травня 2016 року у даній справі суд зупинив дію розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2016 року № 28-к в цілому до закінчення розгляду позову [PERSON] до райдержадміністрації про скасування розпорядження по суті в суді. Рішенням Носівського районного суду від 18 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Носівської районної державної адміністрації про скасування розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2016 року № 28-к „Про попередження про наступне вивільнення [PERSON] та надання попердньої роботи і поновлення на посаді [PERSON]О. було відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення Носівського районного суду від 18 липня 2016 року та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, авпелянт вказує на те, що суд помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки зі змісту ст.118 КзпП України та ст.33 Закону України „Про статус депутатів місцевих рад однозначно вбачається, що право на одержання попередньої роботи (посади) виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства, установи, організації посада, з якої особа була обрана, є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства. Апелянт зазначає, що чинним законодавством не передбачено поворотного прийняття на роботу особи, у звязку з закінченням її повноважень за виборною посадою, у випадку укладення з працівником, прийнятим для заміщення вакантної посади, яка утворилась у звязку з обранням на виборну посаду, трудового договору на невизначений строк або на строк, що не закінчився до часу закінчення повноважень виборного працівника. Що судова практика йде саме за цим шляхом. У запереченнях на апеляційну скаргу Носівська районна державна адміністрація просить апеляційний суд відхилити скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін, вважаючи, що місцевий суд постановив його з додержанням норм матеріального і процесуального права. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Ухваливши рішення, місцевий суд виходив з того, що позивачка, знаючи про право [PERSON] на підставі ч.2 ст.33 Закону України „Про статус депутатів місцевих рад та ст.118 Кодексу законів про працю України повернутися після закінчення повноважень за виборною посадою на попередню роботу директора Носівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) райдержадміністрації, з якої вона була звільнена у звязку з переходом на виборну посаду секретаря міської ради, добровільно погодилася на призначення її на цю посаду і попередньо пославшись на ч.2 ст.33 Закону „Про статус депутатів місцевих рад, ст.ст.40 ч.1 п.6, 118 і 492 ч.1 КзпП України, прийшов до висновку про те, що оскаржуване розпорядження Носівської райдержадміністрації від 16.02.2016 року № 28-к „Про попередження про наступне вивільнення [PERSON] та надання попередньої роботи і поновлення на посаді [PERSON]О. є обгрунтованим і прийнято Носівською райдержадміністрацією з дотриманням вимог діючого законодавства і тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З абзацу другого частини першої статті 33 Закону „Про статус депутатів місцевих рад видно, що з працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір та що цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради. Що згідно з положенням частини 2 статті 33 цього ж Закону „депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. Аналогічне правило містить і стаття 118 КзпП України щодо гарантій для працівників, обраних на виборні посади. Зі змісту копії розпорядження Носівської райдержадміністрації від 16 листопада 2010 року № 149-к „Про звільнення [PERSON]О. слідує, що у звязку з обранням [PERSON] депутатом Носівської міської ради і переходом на виборну посаду секретаря міської ради з 15 листопада 2010 року, останню було звільнено з посади директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) райдержадміністрації. З копії заяви [PERSON] від 26 листопада 2010 року (а.с.77) та копії розпорядження Носівської райдержадміністрації № 170-к від 13 грудня 2010 року „Про призначення та звільнення [PERSON]М. (а.с.14) вбачається, що позивачку за її заявою і відповідними погодженнями, 14 грудня 2010 року було призначено на посаду директора Носівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на умовах безстрокового трудового договору. Апеляційний суд вважає, що дані обставини мають визначальне значення для правильного вирішення справи. Отже, оскільки позивачка працює на посаді директора Носівського територіального центру соціального обслуговування на умовах безстрокового трудового договору, укладеного з відповідачем без дотримання порядку, визначеного абз.2 ч.1 ст.33 Закону „Про статус депутатів місцевих рад, достатніх законних підстав для видачі розпорядження від 16 лютого 2016 року № 28-к „Про попередження про наступне вивільнення [PERSON] та надання попередньої роботи і поновлення на посаді [PERSON]О. у керівника Носівської районної державної адміністрації не було. Однак місцевий суд не звернув уваги на вимоги даної норми матеріального закону та безпідставно не застосував її при вирішенні спору. Крім того, відповідач у оскаржуваному розпорядженні посилався на положення п.6 ст.40 КзпП України, як на підставу для його видачі. Проте місцевий суд, перевіряючи позовні вимоги, не звернув уваги на те, що дана норма матеріального закону спірних правовідносин не регулює. Тому враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що місцевий суд, вирішуючи справу, прийшов до хибного висновку та постановив рішення, яке не може вважатись законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що право на одержання попередньої роботи (посади) виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства, установи, організації посада, з якої особа була обрана, є вакантною чи має стати такою з дотриманням трудового законодавства та що діюче законодавство не передбачає поворотного прийняття на роботу особи, у звязку з закінченням її повноважень за виборною посадою, у випадку укладення з працівником, прийнятим для заміщення вакантної посади, яка утворилась у звязку з обранням на виборну посаду, трудового договору на невизначений строк або на строк, що не закінчився до часу закінчення повноважень виборного працівника підлягають врахуванню. За таких обставин, на думку апеляційного суду, оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Питання про судові витрати суд вирішує згідно з правилами ст.88 ЦПК України. З матеріалів справи видно, що позивачка за подання позовної заяви до місцевого суду сплатила 551 грн.21 коп. судового збору (а.с.1), а за подання апеляційної скарги сплатила 606 грн.33 коп. (а.с.108), що в сумі складає 1157 грн. 54 коп. (551,21 грн.+606,33 грн.=1157,54 грн.). Отже, ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved