overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 28.09.2002 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з 2006 року, спору щодо розподілу майна та утримання дитини на даний час немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2002 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2006 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Фінансова допомога від відповідача носить непостійний характер та є недостатньою для належного забезпечення дітей усім необхідним. В судовому засіданні позивачка, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 66 відсотків заробітку /доходу/ відповідача щомісячно до повноліття старшої дитини, а потім 40 відсотків від усіх видів доходів до повноліття меншої дитини. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та просив суд стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. на кожного з дітей щомісячно. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 26.01.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Дочка [PERSON], [INFO], має інвалідність та їй призначено допомогу на дитину інваліда до 18 років. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання двох дітей, аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ на кожну дитину щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 21.04.2015 року до повноліття дітей але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, стягнення грошової компенсації частки у спільному майні. В провадження судді справа надійшла 14.03.2016 року після повторного автоматичного розподілу справи . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], її син [PERSON], її матір [PERSON] та її брат [PERSON] є співвласниками у рівних долях по ? частині трьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 69.5 кв.м., яка була ними приватизована 19.12.2005 року, згідно з розпорядженням Святошинської районної ради м. Києва № 1995. Сторони не можуть у позасудовому порядку дійти згоди щодо обміну житла. Спільне проживання сторін у квартирі є неможливим, постійні сварки не призводять до нормального розвитку дітей. 29.01.2015 року було викликано позивачами поліцію у зв'язку з тим, що відповідачі самовільно, у відсутності позивачів було зламано замки в кімнаті, якій вони проживають. Згідно звіт про оцінку майна за № RS-34-150326-003, зробленого оцінювачем ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» 26.03.2015 року, спірну квартиру оцінено в 1 300, 950,87 гривень. Таким чином доля кожного співвласника становить 325 237, 72 гривень. З урахуванням вищевикладеного просять припинити право власності [PERSON] на ? частину та [PERSON] на ? частину в квартирі [ADDRESS]; визнати за відповідачами право власності на квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідачів по 325 237,72 гривні з кожного на користь позивачів; скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності [PERSON] та [PERSON]; стягнути з відповідачів судові витрати.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 березня 2014 року померла їх мати [PERSON]. Оскільки при її житті вони вирішили всі майнові питання, то з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Однак через рік після смерті матері виявили державні акти на право власності на земельну ділянку на її ім'я. Оскільки вони пропустили строк для прийняття спадщини Бородянська районна державна нотаріальна контора відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому просили надати їм додатковий строк терміном три місяці для прийняття спадщини за законом після смерті матері. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з'явились, відповідно до заяв просили слухати справу без їх участі, позов підтримали. Відповідач Новокорогодська сільська рада та треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, відповідно до заяв просили слухати справу без їх участі, позов визнали. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 березня 2014 року померла [PERSON], мати [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16), копіями свідоцтв про народження, укладення шлюбу та розірвання шлюбу (а.с.9,12-15). Після її смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки на території Новокорогодської сільської ради, які відповідно до копій державних актів на право власності на земельну ділянку належать [PERSON] (а.с.26-33). З листа Бородянської районної державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями за законом після померлої 07 березня 2014 року [PERSON], але оскільки заява про прийняття спадщини у встановлений законом строк ними не подана, вважається, що спадщину після [PERSON] вони не прийняли (а.с.17). Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивачі не звернулися до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] через те, що не знали про існування спадкових земельних ділянок, відповідачі проти позову заперечень не мають, то суд вважає за необхідне задовольнити їх позовні вимоги та визначити їм додатковий строк для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті спадкодавця терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У квітні 2015 року позивачі звернулися з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві власності. У вказаній квартирі зареєстровані позивачі та дружина [PERSON] - [PERSON], яка не проживає за місцем реєстрації з 2010 року, витрат за комунальні послуги не несе в зв'язку з чим просять визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS], окрім позивачів, зареєстрована [PERSON], який є дружиною [PERSON]. Вказана квартира належить позивачам праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.12.05 року. Як вбачається з акту, складеного комісією ЖЕК-313 від 14.04.15 року, [PERSON] не проживає у квартирі позивачів з січня 2010 року. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення донькою повноліття. 04 грудня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від добровільних витрат, пов'язаних з утриманням дитини, хоча він здоровий, працездатний та має постійний і регулярний дохід. Інших осіб, що перебувають на утриманні [PERSON] немає. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с.15/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.14/. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положення ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 грудня 2010 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), [INFO], укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04 грудня 2010 року /а.с.2/. Від подружнього життя вони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 13 грудня 2011 року /а.с.3/. [PERSON] має такий склад сім'ї - дочка - [PERSON], 2009 року народження, та дочка - [PERSON], 2011 року народження, що підтверджується довідкою Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області № 02-44/230 від 10 березня 2015 року /а.с.6/. Відповідно до вимог с. 180 СК України батьки зобов'язані утримати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на зазначене, оскільки, відповідач ухиляється від витрат, пов'язаних з утриманням дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, таким чином є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вони з відповідачем 27 квітня 2012 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №227. Від шлюбу дітей не мають. На даний час з відповідачем не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому позивачка наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 квітня 2012 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №227. Від шлюбу дітей не мають. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою та відповідачем майнового спору на даний час не виникає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягувати із [PERSON] аліменти, щомісячно , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення . Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 09 жовтня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 16.01.2015 року розірвали. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. З грудня 2013 року позивачка та відповідач не підтримують подружні стосунки. Відповідач не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 цього ж кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України закріпила, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, та інші обставини справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягувати із [PERSON] аліменти, щомісячно , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] починаючи з квітня місяця 2015 року до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення . Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 18 листопада 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1667. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. З березня 2015 року позивачка та відповідач не підтримують подружні стосунки. Відповідач не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 цього ж кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України закріпила, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, та інші обставини справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 13.10.2007 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалась, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 року. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень позивачки та відповідача в судовому засіданні встановлено, що сторони протягом останніх двох років разом не проживають, не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved