Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що в мережі Інтернет була поширена недостовірна інформація, а саме на веб-сайтах [INFO] за електронною адресою: [INFO], ([INFO]) розміщено статтю під назвою «[INFO]», зі змісту якої вбачається, що громадська організація « выявила грубое нарушение антикоррупционного законодательства, использование служебных полномочий в своих корыстных целях, нарушения запрета совмещения оплачиваемых должностей со стороны чиновника [PERSON]». Далі розміщено текст заяви громадської організації « Антикорупційний рух Півдня». Антологічні статті розміщено в мережі Інтернет на веб - сайті: http://odessamedia.net/ за електронною адресою: [INFO], на веб-сайті [INFO] за електронною адресою: [INFO], та на веб-сайті http://kraina.name/ за електронною адресою: [INFO] 18.06.2014 року ГО «Антикорупційний рух Півдня» звернулось із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про захист ділової репутації. Позов вмотивований тим, що Позивачу стало відомо про недобросовісні дії [PERSON], вчинені по відношенню до ГО «Антикорупційний рух Півдня», а саме в мережі Інтернет з'явилась стаття під назвою «[INFO]». На думку позивача за зустрічним позовом в даній статті наведені факти, які є неправдивими і порушують особисті немайнові права Громадської організації «Антикорупційний рух Півдня» на підставі чого позивач вимагає визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права Громадської організації «Антикорупційний рух Півдня» інформацію, поширену [PERSON] на веб- сторінках http://kraina.name/ , http: // ord-ua.com/. Позивач за первісним позовом в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та запереченням, у задоволені зустрічного позову просив відмовити. Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні, а зустрічний позов задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню виходячи з наступного. Стаття 68 Конституції України встановлює обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У відповідності до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифіковану Верховною радою України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися свої поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів влади і незалежно від кордонів. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Згідно з роз'ясненнями, наданими у абзаці другому пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування їх у пресі, передання по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших телекомунікаційних засобів зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до п.15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 18 Постанови зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так інформацію було поширено в мережі Інтернет на наступних веб-сайтах тобто її довели до відома більш ніж однієї особи, а саме невизначному кругу осіб: 1. http://odessamedia.net/, 2. http://kraina.name/, 3. [INFO], 4. [INFO]/. Далі розповсюджена інформація стосується Позивача [PERSON] та є неправдивою та не відповідає дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію, підриває авторитет [PERSON] перед керівництвом, серед колег та друзів. З огляду на те, що інформація, що стосується [PERSON] була поширена в мережі Інтернет, саме у спосіб, передбачений Постановою № 1 від 27.02.2009 року, є непідтвердженою з боку відповідачів та продовжує порушувати особисті немайнові права Позивача, наявний повний юридичний склад правопорушення, що є підставою для захисту порушеного права [PERSON] Представник відповідача за первинним позовом підтвердив, що заява про проведення перевірки стосовно [PERSON] дійсно саме ними була направлена до правоохоронних органів, та текст цієї заяви нікому іншому не передавався. При цьому, відповідач не надав суду жодного доказу, що розповсюдження тексту цієї заяви відбулося з вини посадових осіб прокуратури України, МВС чи СБУ. Таким чином, суд вважає встановленим факт розповсюдження спірної інформації саме ГО «Антикорупційний рух Півдня». Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.30 ЗУ «Про інформацію», якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З огляду на викладене та досліджені у судовому докази вини Відповідачів у розповсюдженні недостовірної інформації викладеною у мережі Інтернет, яка не була спростована Відповідачами, суд вважає що ГО «Антикорупційний рух Півдня», [PERSON] та [PERSON] вчинили дії, якими завдали моральної шкоди [PERSON] Так, позивачем за зустрічним позовом в порушення вимог ст.60 ЦПК України не доведено, ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до роз'яснень абзацу 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Доказів, які б свідчили про порушення з боку відповідача за зустрічним позовом права на повагу до честі та гідності, а також недоторканості ділової репутації позивачем за зустрічним позовом в судовому засіданні не доведено. Не наведено позивачем фактів, які б підтвердили те, у чому полягає порушення його права на недоторканість честі та гідності, а також не вказано причинний зв'язок між спростовуваною інформацією і заподіянням йому моральної шкоди. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди. Окрім того Позивачем за зустрічним позовом в порушення вимоги п.12 Постанови, не встановлено необхідне коло відповідачів, власників веб-сайтів на яких розташовано інформацію та автора відповідного матеріалу. Також Позивачем не доведено, що особа, яка підписалась під інформацією - [PERSON] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є однією і тією особою та автором матеріалу, розміщеного на вищевказаних сайтах. Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. І-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність первісний позов задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Outcome: approved