Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 612/ФК-07 від 28.12.2007 року, яка станом на 15.10.2013 року складає у розмірі 3201,88 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 28.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 612/ФК-07, згідно умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти у сумі 14 000 гривень на споживчі цілі, а позичальниця зобов'язалася повернути отриманий кредит не пізніше 25 грудня 2009 року і сплатити банку проценти в розмірі 20,00% річних за весь час фактичного користування кредитом, а також виконати всі інші зобов'язання в строки та порядку, встановленому кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON], укладено договір поруки № 612/Zфпор-07 від 28.12.2007 року, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання позичальницею [PERSON] взятих на себе зобов'язань, які витікають з вищезазначеного кредитного договору. 30.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним банком «Дельта банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) позивачу права вимоги за кредитними та забезпечуваними договорами. Таким чином, відповідно до вище зазначеного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30.06.2010 року ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги від [PERSON] виконання всіх зобов'язань по кредитному договору № 612/ФК-07 від 28.12.2007 року. На підставі того, що відповідачка [PERSON] належним чином і в повному обсязі не виконала взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, у неї виникла прострочена заборгованість розмір, якої станом на 15.10.2013 року складає 3201,88 гривень, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засідання представник позивача Тавровський С.Г. позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити за підставами викладеними в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином /а. с. 42, 43/, у зв'язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 28.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 612/ФК-07, відповідно до умов якого банк надав позичальниці кредитні кошти в сумі 14 000 гривень на споживчі цілі строком на 24 місяців, а [PERSON] зобов'язалася повернути отриманий кредит не пізніше 25.12.2009 року і сплатити банку проценти в розмірі 20,00% річних за весь час фактичного користування кредитом, а також виконати всі інші зобов'язання в строки та порядку, встановленому кредитним договором /а. с. 8-13/. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши [PERSON] готівкою через касу банку, кредитні кошти в сумі 14 000 гривень, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №3000/12 від 28.12.2007 року /а. с. 21/. Пунктом 4.2. вище зазначеного кредитного договору передбачено обов'язок [PERSON] повернути кредит, здійснити сплату процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки згідно Графіку платежів, який є невідємною частиною цього договору (Додаток № 1) /а. с. 14-15/. Згідно п.2.4. кредитного договору № 612/ФК-07 від 28.12.2007 року відповідачка зобов'язалася щомісячно частинами здійснювати повернення кредиту в розмірі 583,00 гривень по 20 число кожного місяця включно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. В порушення зазначених вище умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення до 25.12.2009 року кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом не виконала, у зв'язку з чим в неї станом на 15.10.2013 року існує прострочена заборгованість у розмірі 3201,88 гривень, із яких: сума заборгованості за кредитом - 1757,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 1444,88 гривень /а. с. 22/. Частиною 1 статті ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити кошти), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. 28.12.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] підписано договір поруки № 612/Zфпор-07, згідно п. 2 якого відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежне виконання) [PERSON] усіх своїх зобов`язань по кредитному договору /а. с. 16/. Статтею 554 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою та закріплено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову субсидіарну відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи суму основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 3 договору поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплати відсотків, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог закону та умов договору поруки № 612/Zфпор-07 від 28.12.2007 року повинні нести відповідальність як солідарні боржники за усіма зобов'язаннями, що витікають з кредитного договору № 612/ФК-07 від 28.12.2007 року. Згідно п.1.ч.1.ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 та ч.1 ст.516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи убачається, що 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого позивач набув права вимоги від [PERSON] виконання всіх зобов'язань по кредитному договору № 612/ФК-07 від 28.12.2007 року /а. с. 23, 28-32/. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами в свою чергу не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Отже, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачами зобов'язань по кредитному договору, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги є правомірними, ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами і підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Платіжними дорученнями № 24400391 від 25.03.2014 року та № 82090554 від 22.11.2013 року підтверджується, що позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 243,60 гривень /а. с. 2, 3/. На викладеного,

Outcome: approved