Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У жовтні 2017 року громадянин [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. в якому просив визнати відомості, викладені головним державним виконавцем Телявським А.М. у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.11.2016 року щодо [PERSON] такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача - головного державного виконавця Телявського А.М. спростувати зазначені відомості, шляхом надсилання відповідного письмового спростування на адресу Дніпровського районного суду м. Києва та осіб вказаних як адресати у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.1.2016 щодо [PERSON] Стягнути з головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25000 гривень. Крім того, позивач просить суд постановити окрему ухвалу, щодо констатації факту непрофесійної поведінки головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М., яку надіслати керівнику управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, з метою притягнення Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності. Мотивуючи вимоги тим, що головним державним виконавцем Телявським А.М. було подано суду письмові заперечення на позов [PERSON] від 16.11.2016 року, у тексті яких зазначено відносно позивача наступну інформацію: «Не спускаючись до базарної риторики позивача та відповідача», «Прошу звернути увагу суду на те, що боржник [PERSON] в своїх поясненнях вдався до наглої та відвертої брехні та спотворив і перекрутив фактичні обставини які відбулись під час виконавчих дій», «Більш брехливого та зухвалого боржника за весь час роботи в державній виконавчій службі я не зустрічав, який на ходу перекручує та спотворює фактичні обставини справи та відкрито бреше», «знаючи про недобросовісність та підступність боржника, я прибув на місце проведення процесуальних дій», «Прибувши на місце був виявлений транспортний засіб та боржник [PERSON] Автомобіль зі слів боржника він надав особисто та добровільно. На мою репліку, що автомобіль був наданий не добровільно ... боржник лише вигукував, що він надав автомобіль добровільно весь час повторюючи це на камеру, яка з самого початку перебувала у нього., «Знову звертаю увагу суду на брехливі показання боржника», Вказаний факт вкотре демонструє нечесність та намагання будь-якими методами ухилитись від матеріальної відповідальності за рішенням суду». Позивач стверджує, що дії відповідача - головного державного виконавця Телявського А.М. з поширення неправдивої інформації щодо нього підлягають спростуванню шляхом надсилання відповідного письмового спростування на адресу Дніпровського районного суду м. Києва та осіб вказаних як адресати у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.1.2016 щодо [PERSON] , оскільки є такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, поширення відповідачем проти позивача неправдивої та недостовірної інформації завдали [PERSON] немайнової шкоди, він важко переживав наслідки неправомірних дій відповідача відносно себе. Стан постійної емоційної напруги призвів до погіршення здоров`я позивача, що змусило його постійно приймати заспокійливі ліки. Вказана інформація негативно вплинула на його ділову репутацію, у зв`язку із чим у нього погіршились гармонійні адаптовані умови життєдіяльності, що вимагає від нього додаткових зусиль та часу для їх відновлення. Розмір завданої позивачу моральної шкоди, він оцінює у 25000,00 грн., оскільки вважає такий розмір достатній та справедливий для відновлення становище, яке існувало раніше до порушення його немайнових прав. З огляду на означене позивач просить про задоволення позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича, Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання інформації недостовірною, її спростування та стягнення моральної шкоди та призначено до розгляду на 26.12.2017 року (а.с.27). 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017. Пунктом 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 26.12.2017 від відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду надійшли письмові заперечення на доводи позовної заяви [PERSON] про визнання недостовірною інформації, її спростування та стягнення моральної шкоди. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Мотивуючи заперечення тим, що відповідно до Наказу №67/03 від 16.01.2017 року відповідач - головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявський А.М. звільнений з посади у зв`язку із переведенням. Виходячи із положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» ч. 2 ст. 87 Закону України про виконавче провадження, а також положень ст.ст. 173,174 ЦК України, необхідно врахувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби. А тому, працівник державної виконавчої служби не може бути відповідачем і нести особисту матеріальну відповідальність за дії чи бездіяльність які він вчиняв, під час виконання рішення суду. Даний обов`язок покладено на державу в особі органу Державної виконавчої служби. Також, доводи позивача в частині добровільного виконання рішення суду спростовуються матеріалами виконавчого провадження. Образи чи некоректне поводження із позивачем є надуманим і не доведеними. Посилання [PERSON] на заперечення на позов [PERSON] від 16.11.2016 року, як такі, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію є безпідставними, оскільки відповідно до п. 15 ППВСУ «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, в разі відсутності сукупності обставин передбачених п.15 відсутній юридичний склад правопорушення. Дані судження відповідача грунтуються на підставі достовірної та правдивої інформації, яка не підлягає спростуванню. (а.с. 42-51). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року, за заявою [PERSON] від 17.09.2018, здійснено заміну відповідача головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича на Державну казначейську службу України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] про зміну позовних вимог. Звертаючись до суду із заявою про зміну позовних вимог, позивач просить визнати відомості, викладені головним державним виконавцем Телявським А.М. у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.11.2016 щодо [PERSON] такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві спростувати зазначені відомості у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.11.2016 щодо [PERSON] , шляхом надсилання відповідного письмового спростування на адресу Дніпровського районного суду м. Києва та осіб вказаних як адресати у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.1.2016 щодо [PERSON] Стягнути з Державної казначейської служби на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25000 гривень. Крім того, позивач просить суд постановити окрему ухвалу, щодо констатації факту непрофесійної поведінки головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М., яку надіслати керівнику управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, з метою притягнення Телявського А.М. до дисциплінарної відповідальності. Позовну заяву про зміну позовних вимог позивач [PERSON] просить суд задовольнити з аналогічних підстав, якими обгрунтовувався позов при зверненні з позовною заявою до суду. (а.с.128-136). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.145). У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, виходячи із доводів, якими обгрунтовується позовна заява та просив суд позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Від відповідача - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з доводів, якими вони обгрунтовуються. (а.с.42-51). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.11.2016 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М. подано до Дніпровського районного суду м. Києва, в межах розгляду іншої цивільної справи, доповнення до заперечень проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту з поясненнями державного виконавця. Позивач просить визнати відомості щодо нього викладені у вказаних доповненнях до заперечень такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію та спростувати їх, шляхом надсилання відповідного письмового спростування на адресу Дніпровського районного суду м. Києва та осіб вказаних як адресати у доповненнях до заперечення проти позовної заяви [PERSON] про виключення майна з акту опису та арешту від 16.1.2016 щодо [PERSON] А саме, наступну інформацію: «Не спускаючись до базарної риторики позивача та відповідача», «Прошу звернути увагу суду на те, що боржник [PERSON] в своїх поясненнях вдався до наглої та відвертої брехні та спотворив і перекрутив фактичні обставини які відбулись під час виконавчих дій», «Більш брехливого та зухвалого боржника за весь час роботи в державній виконавчій службі я не зустрічав, який на ходу перекручує та спотворює фактичні обставини справи та відкрито бреше», «знаючи про недобросовісність та підступність боржника, я прибув на місце проведення процесуальних дій», «Прибувши на місце був виявлений транспортний засіб та боржник [PERSON] Автомобіль зі слів боржника він надав особисто та добровільно. На мою репліку, що автомобіль був наданий не добровільно ... боржник лише вигукував, що він надав автомобіль добровільно весь час повторюючи це на камеру, яка з самого початку перебувала у нього., «Знову звертаю увагу суду на брехливі показання боржника», Вказаний факт вкотре демонструє нечесність та намагання будь-якими методами ухилитись від матеріальної відповідальності за рішенням суду». Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань (стаття 12). Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року визначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). Законодавство України також містить низку нормативних положень, направлених на захист честі та гідності фізичних осіб, а також ділової репутації фізичних та юридичних осіб. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статей 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Згідно статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Але даною нормою Конституції України, здійснення вказаних прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей. Статтею 201 Цивільного кодексу України, честь, гідність та ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Частина 4 статті 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Право на судовий захист честі, гідності та ділової репутації передбачений статтею 297 Цивільного кодексу України, в якій закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, а також право фізичної особи на судовий захист її гідності та честі. У статті 299 Цивільного кодексу України закріплено право фізичної особи на недоторканність та право на судовий захист своєї ділової репутації. Відповідно до частин 4, 7 статті 277 Цивільного кодексу України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена. Разом з тим при розгляді спору щодо захисту гідності та честі важливим є юридичний склад дій, що становлять порушення відповідних прав. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється суспільна оцінка діяльності, яку здійснює така юридична особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, крім доведення поширення недостовірної інформації щодо позивача, останній має довести, що поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статей 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з частиною 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Частиною 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. За встановлених обставин позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо поширення інформації, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При оцінці аргументів та доводів сторін суд також керується Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, у якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Проте, з огляду на відсутність правових підстав для задоволення вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, й відсутні визначені законом підстави для відшкодування моральної шкоди завданої в результаті поширення недостовірної інформації, як похідної від основної вимоги. Щодо позовної вимоги про постановлення окремої ухвали, то суд звертає увагу, що за своєю правовою природою, виходячи із положень ст.262 ЦПК України, окрема ухвала є однією із форм реагування суду на виявлені порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб. А отже, є правом суду при вирішенні спору виявивши порушення законодавства здійснити відповідне реагування у формі постановлення окремої ухвали і не може вирішуватись судом як позовна вимога позивача. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів наданих сторонами, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed