Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про визнання недостовірною інформації, яка стосується [PERSON] та викладену в заяві ([PERSON]) відповідача [PERSON], яка адресована Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських прав у справі АТ «БТА Банк» проти [PERSON] та інших відповідачів, позов №2009, том 1099. Підпис [PERSON] нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 18.11.2013 року, реєстр. № 1528. Позивач вказує на поширення відповідачем недостовірної інформації, шляхом надіслання відповідачем листа на адресу акціонерам, Спостережній раді та Правлінню АТ «Фортуна-банк», в якому викладена інформація у вигляді нотаріально посвідченого [PERSON] [PERSON], який адресований та направлений Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських прав у справі АТ «БТА Банк» проти [PERSON] та інших відповідачів, позов №2009, том 1099, та доведення таким чином відповідачем змісту [PERSON] до необмеженого кола осіб, що надає позивачу право на захист своїх інтересів в суді. Крім того, позивач зазначає, що наведені відносно нього твердження є вигаданими і безпідставними, а поширена інформація є такою, що прямо суперечить фактичним даним щодо його особи, порочить честь, гідність, ділову репутацію, ставить під сумнів набуту суспільну оцінку ділових та професійних якостей, їх соціальну оцінку в очах оточуючих, що призводить до істотного погіршення як стосунків з людьми, так і до значного погіршення фінансової стабільності АТ «Фортуна-банк», як фінансової установи, пов'язаної з ім'ям позивача, оскільки саме [PERSON], з яким згідно поширеної відповідачем інформації, пов'язаний позивач, інкримінують вину у фінансовому краху АТ «БТА Банк» в Казахстані. На думку позивача, наведена в [PERSON] інформація має на меті завдати йому майнової шкоди, шляхом використання цієї інформації в судових органах України та інших країн, зокрема Англії та Уельсу. А також, вказана інформація пов'язує позивача з [PERSON] - головним відповідачем по справі АТ «БТА Банк» проти [PERSON] та інших відповідачів, позов №2009, том 1099 в Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських прав. Таким чином, на думку позивача, вказуючи в поширеній інформації на позивача, як на особу, яка представляє групу пана [PERSON] (який, як відомо позивачу із загальнодоступної інформації, розміщеної в мережі Інтернет, є казахським олігархом, якого переслідують різні міжнародні правоохоронні органи за скоєні ним злочини і який повинен предстати перед судом), яка «організовувала» або «допомагала» пану [PERSON], «готувала» якісь заяви про звільнення майна з-під арешту, наймала для цього юристів, квартири тощо, відповідач звинувачує позивача в злочинах, передбачених Кримінальним Кодексом України. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі, та в надання пояснень щодо фактичних обставин справи зазначив наступне. Текст заяви ([PERSON]) був складений не особисто ним, а юристами Юридичної фірми «Ілляшев та партнери». Юристи зазначеної фірми представляли інтереси АТ «БТА Банк» (Казахстан) в судових процесах як в Україні так і за її межами. Оскільки на нерухомість в Лондоні, до якої має відношення відповідач, був накладений арешт в межах судового процесу за позовом АТ «БТА Банк» проти [PERSON] та інших відповідачів, позов №2009, том 1099 в Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських прав, відповідач приймав участь в процесі з метою звільнення нерухомості з під заборони відчуження. Однак, проти відповідача представниками АТ «БТА Банк» був ініційований зустрічний позов про стягнення збитків. Одночасно, юристи юридичної фірми «Ілляшев та партнери», зокрема [PERSON] та інші, які представляли інтереси АТ «БТА Банк» (Казахстан), а також англійські юристи, які представляли інтереси АТ «БТА Банк» (Казахстан), почали здійснювати на відповідача тиск майнового та особистого характеру з метою примушення відповідача до надання заяв проти [PERSON] та його дружини [PERSON]. Так, тиск майнового характеру полягав в ініціюванні проти відповідача судового процесу в Англії, участь в якому вимагає значних грошових витрат на професійну правову допомогу. Тиск особистого характеру полягав в погрозах застосування до відповідача в межах кримінального провадження в Україні або іншій країні запобіжних заходів у вигляді арешту та тримання під вартою на прикладі арешту та тримання під вартою в Російській Федерації [PERSON], який зі слів представників АТ «БТА Банк» також був ініційований ними. Всі вказівки щодо здійснення на Відповідача заходів тиску майнового та особистого характеру англійським юристам та українським юристам, як представляли інтереси АТ «БТА Банк» надавав [PERSON], посадова особа АТ «БТА Банк» (Казахстан». Таким чином, відповідач, реально сприймаючи погрози та тиск, здійснюваний на нього за вказівкою [PERSON], вимушений був підписати текст заяви ([PERSON]), складений юристами ЮФ «Ілляшев та партнери», який містить неправдиву інформацію відносно взаємовідносин відповідача з [PERSON] та його дружиною [PERSON], зокрема в частині прохання та/або примушення [PERSON] та [PERSON] відповідача до участі в судових процесах в Україні та в Англії, пов'язаних з інтересами АТ «БТА Банк» (Казахстан) проти [PERSON], а також щодо надання [PERSON] та [PERSON] відповідачу вказівок щодо надання будь-яких документів з приводу таких судових процесів. Також, під тиском англійських та українських юристів, які представляли інтереси АТ «БТА Банк», відповідач був вимушений підписати Мирову угоду з англійськими юристами в судовому процесі в Англії в обмін на надання неправдивої інформації щодо [PERSON] та [PERSON] у вигляді [PERSON]. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивачу, з листа відповідача, адресованого акціонерам, Спостережній раді та Правлінню АТ «Фортуна-банк» від 25.12.2013р., стало відомо, що 18. 11. 2013 року громадянином України [PERSON], шляхом викладення в [PERSON], адресованому Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських справ у справі АТ «БТА Банк» проти [PERSON] (та інших відповідачів та третіх осіб), було розповсюджено дані та відомості відносно позивача, а саме: « 1. 21 березня 2013 року мною від імені компанії «Роклейн Пропертіз Лімітед» (надалі «Роклейн») було подане заяву про виключення компанії «Роклейн» та належної їй квартири [ADDRESS] (надалі «Квартира»), ухвали про прийняття забезпечувального заходу у вигляді накладання арешту на майно та грошові суми, які належать відповідачу та призначення розпорядником таким майном та грошовими коштами, видану за клопотанням «БТА Банку» в цій справі (надалі «Заява про звільнення майна з-під арешту»). Заява про звільнення майна з-під арешту підкріплювалася моїми письмовими показами як свідка від 19 лютого 2013 року, де я зазначив, що я є бенефіціарним власником компанії «Роклейн» та Квартири (надалі «Лютневі покази»), 21 серпня 2013 року мною було подано письмовий відгук на позовну заяву на підтримку цієї справи. 2. У цьому афідевіті я бажаю спростувати покази,надані мною у Лютневих показах та у відгуку на позовну заяву, а також позицію, яку я відстоював у Заяві про звільнення майна з-під арешту. Правда полягає в тому, що я не є і ніколи не був власником ані компанії «Роклейн», ані Квартири, і свідчення, які я надав на підтвердження Заяви про звільнення майна з-під арешту, є неправдивим. 3. Як докладніше описано нижче, ці свідчення мною було подано за намовою українського бізнесмена та Голови Правління «Фортуна-Банку» у м. Києві [PERSON]. Вказівки щодо того, як подати Заяву про звільнення майна з-під арешту, я отримував від [PERSON], його тепер вже колишньої дружини [PERSON], а також від чоловіка, який назвався [PERSON]. 4. Коли я висловив занепокоєння через свідчення, [PERSON] і [PERSON], погрожуючи мені та моїй сім'ї фізичною розправою, наказали мені продовжити почате. Я був дуже стурбований цими погрозами (які я вважав цілком реальними), особливо у зв'язку із тим, що я дбав про сина, хворого на церебральний параліч. Через страх перед розправою я продовжував процес подання Заяви про звільнення майна з-під арешту. Вже тепер, ознайомившись з доказами, наданими «БТА Банком» 16 жовтня 2013 року, я бачу, що факти, надані на підтвердження Заяви про звільнення майна з-під арешту, є необґрунтованими , і вирішив внести ясність та викласти все напрямоту. Мої відносини з [PERSON]: 5. Уперше я познайомився з [PERSON] в 2005 році, коли від придбав велику земельну ділянку в одного з моїх клієнтів. Він попросив мене надати йому акт оцінки землі, що я і зробив. 6. У 2009 році ми з [PERSON] уклали ще одну угоду з нерухомістю. За умовами угоди [PERSON] був винен мені комісію в розмірі 148 тис. доларів США. Для мене це були чималі гроші. Комісію він не виплачував, а на мої телефоні дзвінки відповідав лише виправданнями. 7. Ближче до кінця 2010 року [PERSON] знову зв'язався зі мною. Він сказав, що ми могли б узгодити графік погашення суми комісії, а тим часом я міг би заробити ще на новому проекті для «цінного клієнта». [PERSON] сказав, що якщо я погоджусь, то «не розчаруюсь». Спочатку я сумнівався, але [PERSON] був заможною та впливовою людиною, до того ж він пообіцяв, що я зможу не лише повернути свій борг, але й додатково заробити. Внаслідок обвалу ринку нерухомості я втратив багато угод, тому ще більше потребував грошей. Я вирішив пристати на його пропозицію, якщо це був єдиний спосіб повернути хоча б частину того, що належало мені по праву. Судовий процес в Україні. 8.Першим моїм завданням для цього тоді ще неназваного клієнта [PERSON] було пов'язане з низкою земельних ділянок в Україні. [PERSON] показав мені документи на ці ділянки та попросив надати акт оцінки. У той час мене не турбувало, хто саме був власником цих земельних ділянок. Лише пізніше я усвідомив, що вони належали [PERSON]. Схоже, що [PERSON] залишився задоволений. 9.Далі [PERSON] попросив мене допомогти йому з низкою судових процесів у Києві. Він сказав, що йому потрібна людина, якій можна довіряти, щоб взяти участь у цих процесах та отримати ухвалу суду про накладення арешту на майно. На цій стадії до справи долучилася [PERSON], яка як мені здається, має певну юридичну освіту. Відтепер ми з нею спілкувалися кожен день, переважно по Скайпу. Коли мені було необхідно оговорити з нею, я проходив в офіс [PERSON], де один з працівників відводив мене в окрему кімнату та зв'язував з [PERSON]. Після цього ми могли спілкуватися віч-на-віч. 10. [PERSON] пояснила, що мені необхідно виступити в якості третьої особи у судових процесах щодо земельних ділянок з вимогою про накладання арешту на них. На той час я не задавався питаннями, навіщо це було потрібно, а просто виконував те, що мені наказували. Усе необхідне (у тому числі українського юриста для супроводження справ) організовували [PERSON] та [PERSON]. З юристом я ніколи не зустрічався. Тим не менш, я визнаю, що заяви, зроблені мною в рамках зазначених процесів (зокрема про те, що у мене були певні ділові відносини з [PERSON] і що у нас виникла суперечка), були повністю вигаданими. З [PERSON] я справ ніколи не мав. 11. Врешті суд так і не наклав арешт на земельні ділянки, проте постановив, що [PERSON] повинен виплатити мені 10 тис. доларів США. Про цей процес йдеться у пунктах 22 та 23 Лютневих показів. 12. У відповідності до нашої з [PERSON] угоди (і графіку погашення заборгованості), на момент винесення судом зазначеного рішення належна мені комісія вже повинна була бути виплачена. Однак, [PERSON] гроші мені не повернув, оскільки, за його словами, йому також не заплатили. Він сказав, що передасть мої реквізити своїм контактним особам, а вони спробують вирішити моє питання. Мене це не влаштовувало, оскільки я свою частину угоди виконав. Я продовжував наполягати на тому, щоб мені повернули борг. Врешті, на початку 2011 року [PERSON] зв'язався зі мною і повідомив , що мені заплатить людина, у якої є гроші, і що вона зв'яжеться зі мною. Цією людиною виявився [PERSON]. Контакти з [PERSON]. 13. У лютому 2011 року [PERSON] зв'язався зі мною по Скайпу та повідомив, що потурбується про заборговані мені гроші, і що у нього є нове завдання для мене. Я повинен стати «власником» компанії «Роклейн» та квартири в Лондоні. З [PERSON] ми завжди спілкувалися по Скайпу. Вживу я його ніколи не бачив. Спілкувалися ми російською мовою. 14. За легендою, я «придбав» компанію «Роклейн (а через неї Квартиру) у [PERSON] за 1 млн. 500 тис. доларів США в 2010 році. [PERSON] дав мені на підпис договір купівлі-продажу акцій та заяву про передачу акцій у номінальну власність, датовані «заднім числом» груднем 2009 року та березнем 2010 року відповідно. Оскільки на той час я був у поганих відносинах з [PERSON], який досі не повернув мені борг, ці документи я підписував у своєму офісі. Підписані заднім числом документи я надіслав [PERSON] по Скайпу. 15. [PERSON] пояснив, що за участь у справі з компанією «Роклейн» я отримуватиму тисячу доларів США щомісяця плюс видатки. Він дав мені дві тисячі доларів авансом за перший місяць і пообіцяв ще дві тисячі за останній. Також [PERSON] сказав мені придбати компанію, через яку він міг би перераховувати мені зарплату та відшкодування видатків. За його вказівкою у лютому 2011 року я придбав компанію «Джабарі Сервісез Лімітед» (надалі компанія «Джабарі»). За необхідності [PERSON] організовував переказ компанії «Джабарі» коштів для оплати видатків, пов'язаних з квартирою. Я вважаю, що [PERSON] організував, щоб відповідні суми переказувалися кіпрській обслуговуючій компанії «Треппідес» («Трепідес»), яка, в свою чергу, перераховувала їх компанії «Джабарі». Таким чином, я міг мати доступ до грошей, які компанія «Треппідес» переказувала компанії «Джабарі». 16. Влітку 2011 року [PERSON] наказав мені прибути у Лондон для того, щоб владнати деякі питання з квартирою. З отриманням візи мені допоміг чоловік на ім'я [PERSON]. У лондонському аеропорту мене зустрів містер [PERSON] та доставив у місто на автомашині «Лексус», яка, за його словами належала [PERSON]. Під час мого перебування в Лондоні він організував здачу квартири в оренду. Він сказав, що орендну плату буде переказано на рахунок компанії «Джабарі», і що я зможу зняти ці гроші в рахунок своєї зарплати. Ухвала про накладання арешту на майно. 17. На цьому етапі я не знав, що компанія «Роклейн» і Квартира були предметом рішення про арешт активів. Я дізнався про це тільки восени 2011 року, коли [PERSON] зв'язався зі мною, щоб повідомити, що з квартирою виникла проблема. Він пояснив, хоча і без подробиць, що виникли певні труднощі у зв'язку із судовим процесом, ініційованим банком Казахстану. Тоді я сказав йому, що я був стривожений, не хотів більше брати участі у цій справі, і що він винен був знайти мені заміну. Незабаром після цього [PERSON] викликав мене до свого офісу в Києві і сказав, що я повинен був залишитися. Він погрожував мені і моїй родині. Він ясно дав зрозуміти, що це були важливі люди для нього і що я мав бути дуже обережним, щоб не завдавати їм неприємностей. Я розумів, що [PERSON] є багатою і впливовою людиною, і я боявся того, що він міг зі мною зробити, якщо я йому не підкорюся. 18. [PERSON] наказав мені доручити ведення цієї справи англійським юристам. Українська юридична фірма порекомендували звернутися до компанії «Девар Хоган». [PERSON] влаштував так, щоб гонорари юристів компанії «Девар Хоган» виплачувалися через компанію «Джабарі». 19. Влітку 2012 року мене викликав на допит майор Мельник з Відділу розслідування особливо важливих справ. Звичайно, це мене дуже занепокоїло, і я зв'язався з цього приводу з пані [PERSON], яка порадила мені, що говорити під час допиту. Я сказав майору Мельнику тільки те, що мені порадила пані [PERSON]. Зрозуміло я боявся розлютити [PERSON], якщо я дам свідчення, відмінні від того, що мені сказали. Заява про звільнення майна з-під арешту. 20. На початку 2013 року, [PERSON] сказав мені, що ми повинні подавати Заяву про звільнення майна з-під арешту і отримати рішення про звільненні квартири від дії рішення про арешт активів. Здавалося, він був упевнений, що заява буде задоволена. Я був контактною особою з компанією «Девар Хоган», але [PERSON] і пані [PERSON] допомагали мені готувати докази, на яких ґрунтувалися мої свідчення у заяві про звільнення майна з-під арешту. Віталі готував ті розділи Лютневих показів, які стосувалися Квартири; піні [PERSON] допомагала готувати ті розділи Лютневої заяви, які стосувалися пана [PERSON]. Мені задавали питання про мої поїздки, зокрема до Москви. [PERSON] встановив, що одна з поїздок співпадала з проведенням банківської конференції в Москві і сказала мені говорити, що саме там я «зустрів» пана [PERSON]. Я підтверджую, що я не зустрічав його там і не думаю, що взагалі коли-небудь зустрічався з ним. 21. Після подання Заяви про звільнення майна з-під арешту я спілкувався з [PERSON] близько 10 разів. Останнього разу я спілкувався з ним після того, як БТА Банк подав свою заяву у жовтні з метою відхилити Заяву про звільнення майна з-під арешту. Під час цієї розмови [PERSON] сказав мені, що у нього були свої проблеми, і він не міг мені допомогти. У той час я також не міг зв'язатися з [PERSON]; він завжди зв'язувався зі мною, коли нам було необхідно поговорити, і він не був на зв'язку протягом кількох місяців. 22. Хоча я, як і раніше, був занепокоєний тим, які дії [PERSON], може вжити проти мене, мені було зрозуміло, що справ, які він, пані [PERSON] та [PERSON] вели з моєю участю, очевидно, будуть розкриті. Єдиним можливим виходом для мене є сказати правду. 23. Я дуже засмучений тим, що дозволив використовувати себе як я розповів вище. Хоча я розумію, що це не виправдовую моє вчинки, я хотів отримати те, що мені належало, і мені були потрібні ці гроші. Коли я почав допомагати групі пана [PERSON] в особі [PERSON], я не думав про те, що мої дії були занадто важливими та серйозними. З часом я став почувати себе дуже незручно у зв'язку з тим, що я повинен був робити, але я продовжував це робити, оскільки дуже боявся розправи з боку [PERSON] і [PERSON]. 24. Коли я зрозумів, що мені доведеться нести відповідальність за все те, що я робив для цих людей, я звернувся до юристів Банку. Я запропонував розповісти їм правду і підтвердити все сказане у вигляді свідчень, навіть незважаючи на те, що це збільшить ризик того, що [PERSON] захоче зі мною розквитатися, за умови, що Банк погодиться не вимагати від мене сплати коштів, які я можливо мав сплатити на підставі Заяви про звільнення майна з-під арешту, або не буде ініціювати позов проти мене у зв'язку з моєю участю у підготовці цієї заяви. Я не отримую ніякі гроші і не маю будь-якої іншої вигоди в результаті надання цих свідчень». Позивачем, в якості доказу своїх позовних вимог надано суду звіт по поліграфічному дослідженню, згідно якого, при проведенні поліграфічного дослідження [PERSON] встановлений факт підтвердження безпосередньо відповідачем недостовірності поширеної ним інформації, а також факт поширення відповідачем такої інформації не з власної волі а під примусом та тиском третіх осіб. Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу висловлення своєї думки. За текстом цієї статті це право включає не тільки свободу дотримуватися своєї думки, тобто не переслідуватися за свої переконання, але також можливість вільно отримувати і поширювати інформацію про ідеї. Положення вищевказаної норми визначають розподіл тягаря доведення між сторонами, з урахуванням чого мають бути застосовані положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язків доказування. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі і діловій репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільний вираз своїх поглядів і переконань, з одного боку, і правом на пошану до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідачем підтверджено, що поширена їм інформація відносно позивача є дійсно недостовірною та поширеною не з його власної волі, а під примусом та тиском третіх осіб, що підтверджено відповідними доказами, а саме звітом по поліграфічному дослідженню. Таким чином, розповсюджена відповідачем інформація є негативною та недостовірною, такою, що порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, оскільки в ній стверджується інформація, яка не відповідає дійсності та викладена неправдиво. Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а ст. 302 ЦК України проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Крім того, суд виходить з того, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, який підтвердив її недостовірність в судовому засіданні. Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем поширено неправдиві відомості, які прямо вказують на причетність позивача до діянь, які суперечать чинному законодавству, інтересам держави, загальновизнаним правилам співжиття, принципам людської моралі, у зв'язку з чим такі відомості не є оціночними судженнями. Відповідно до положень п. 2 ст. 16 ЦК України, до загальних способів захисту цивільних прав та інтересів відноситься зокрема припинення дії, яка порушує право та відшкодування моральної шкоди. До спеціальних способів захисту, які застосовуються до всіх особистих немайнових прав, відносяться відновлення порушеного особистого права, спростування недостовірної інформації, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права, в тому числі право на повагу до гідності та честі і недоторканості ділової інформації. На підставі всіх досліджених судом обставин справи, перевірених відповідними доказами, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] Частиною 7 ст. 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Суд, вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, враховує спосіб, у який було поширено інформацію, та вважає необхідним викладення такого спростування у відповідній заяві - [PERSON], адресованому та направленому Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських справ у справі АТ «БТА Банк» проти [PERSON] та інших відповідачів та третіх осіб (позов №2009, том 1099), підпис на якій має бути нотаріально засвідченим, та у відповідному листі, направленому на адресу акціонерів, Спостережної ради, Правління АТ «Фортуна-Банк», наступного змісту: «Я, [PERSON], який мешкає за адресою: Київ, [ADDRESS], заявляю, що інформація, викладена мною в [PERSON], адресованому Високому Суду Англії та Уельсу Колегії Королівської Лави Палати з господарських справ у справі АТ «БТА Банк» проти [PERSON] та інших відповідачів та третіх осіб (позов №2009, том 1099), мій підпис на якому посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 18.11.2013 року, реєстр. № 1528, стосовно [PERSON] та [PERSON], зокрема в п.п.3,4,6,7,8,9,10,11,12,17,18,19,20,21 є недостовірною та неправдивою, і надана мною під примусом». На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved