Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило через суд зазначений позов до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 08 квітня 2003 року банк уклав з відповідачем [PERSON] договір про кредитну лінію №383, на суму 10626,00 грн. з виплатою згідно графіку щомісяця кредиту частинами зі сплатою за користування коштами 28,0% річних строком повернення до 08 жовтня 2003 року, забезпечений порукою співвідповідача [PERSON] за договором від 08 квітня 2003 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, останнє погашення за якою відбулося у квітні 2013 року, тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитом в сумі 41196,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 10626,00 грн., заборгованості по процентам - 20994,73 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання - 9575,99 грн., а також судові витрати у справі в сумі 3219,00 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] заперечень проти позову не надали, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причин не повідомили, свого представника до суду не направили, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст. ст. 4, 6, 151, 153 ЦК УРСР та ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 року) передбачено, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов?язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Матеріалами справи встановлено, що 08 квітня 2003 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений договір про кредитну лінію №383, долучений до матеріалів справи в копії (а.с.13-16), за загальними умовами якого, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 161, 629 ЦК України, банк надає кошти в сумі 10626,00 грн. на оплату навчання строком користування 6 місяців та повернення не пізніше 08 жовтня 2013 року та сплатою 28,0% річних за користування коштами (п.1.1-1.2 угоди). За умовами цієї угоди відповідач [PERSON], одержавши у власність від банку готівкою 10626,00 грн. (п.1.4 договору), що об'єктивно підтверджується ордером-розпорядженням від 08 квітня 2003 року (а.с.17), зобов'язався належним чином використовувати на визначені договором цілі і повернути банку кредит (грошові кошти) до 08 квітня 2003 року, сплатити проценти за його користування, здійснюючи виплати щомісячно частинами у порядку і строки, встановлені Графіком погашення кредиту та відсотків (2.1 договору). За змістом ст.ст.161, 162, 167, 169 ЦК УРСР, що діяли на час укладення договору, ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України, норми яких діють з 01 січня 2004 року та охоплюють виниклі 08 квітня 2003 року правовідносини, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ст. 374 ЦК УРСР, норми якої діяли на час укладення договору, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Відповідно до ст. 383 ЦК УРСР позички громадянам видаються банками СРСР у випадках і в порядку, що визначаються законодавством Союзу РСР. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Крім того, відповідно до ст. 179 ЦК УРСР, а також ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктами 2.6, 3.3 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення основного боргу по кредитній лінії позичальник зобов'язується сплачувати банку 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредитної лінії відсотки розраховуються з дня виникнення простроченої заборгованості. У випадку порушення строків погашення відсотків по кредитній лінії позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню в розмірі 0,3% за кожен день прострочки від суми непогашеної заборгованості по процентам (п.2.7, 3.4). Також, відповідно до ст.ст. 191, 192 ЦК УРСР, що діяли на час укладення договору про кредитну лінію та договору поруки, ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Належне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів та інших платежів за кредитом були забезпечені порукою співвідповідача [PERSON] за договором від 08 квітня 2003 року, укладеного згідно ст.ст. 191, 192 ЦК УРСР, за умовами якого, співвідповідач зобов'язався відповідати у тому ж розмірі, що і основний боржник та у випадку невиконання ним зобов'язань за договором погасити усю суму заборгованості (п.1, 2 договору поруки) (а.с. 18). З огляду на викладене, суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст.168, 169 ЦК УРСР, а так само за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.6-7). Звідси, оскільки відповідач [PERSON] вчасно не здійснював платежі у належному розмірі і останнього разу вніс платіж 24 квітня 2013 року, зокрема, шляхом договірного списання коштів, то в порушення ст.ст. 161, 163, 170 ЦК УРСР та ст.ст. 529, 530, 536, 10561 ЦК України відступив від умов про частину виконуваного обов'язку і строків виконання за графіком, у зв'язку з чим на час звернення до суду він прострочив виконання згідно ст. 612 ЦК України, термін якого сплив 08 жовтня 2003 року. Таким чином, залишок суми кредиту станом на 15 липня 2014 року склав 10626,00 грн. та процентів за користування ним - 20994,73 грн., і позивачу, відповідно до ст. 374 ЦК УРСР, ч.1 ст.1050 ЦК України, підлягає поверненню відповідачем в повному обсязі з нарахуванням процентів за користування коштами до дня кінцевого розрахунку, а у співвідповідача згідно ст.ст. 191, 192 ЦК УРСР а ст.ст. 554, 555 ЦК України виник солідарний обов'язок сплатити позивачу вказану суму, тому з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 10626,00 грн. та процентів за користування коштами - 20994,73 грн. Крім того, за перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст.179 ЦК УРСР та ст. 550 ЦК України відповідачі, за відсутності клопотання з їх боку про зменшення розміру неустойки з наведенням підстав для цього у відповідності зі ст.551 ЦК України, зобов'язані солідарно сплатити за весь час прострочення пеню, що нарахована позивачем відповідно до п.3.4. договору в розмірі 9575,99 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved