overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

У квітні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася в суд з позовом до [PERSON] та після уточнення позовних вимог прохала стягнути з нього 27 784,11 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір. Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно укладеного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача прохає винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та прохав застосувати строк позовної давності та зменшити пеню. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4KP20170651 від 22.05.2006 р. Відповідно умов договору банк надав відповідачеві кредит у сумі 2 403,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даним Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків за користування кредитом, пеня і штрафи за порушення зобов»язань (а. с. 6,9-12). Пунктами 4,5 Договору передбачена відповідальність у разі несвоєчасної сплати заборгованості має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, за кожен день прострочення, штрафи (а. с. 11-12). Відповідач, отримавши грошові кошти, не виконує своїх зобов'язань та станом на 09.04.2014 року має заборгованість на загальну суму 27 784,11 грн., що складається: 7 946,7 грн. грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 18 038,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафи - 500 грн. фіксована частина і 1 299,24 грн. - відсоткова складова. Враховуючи розмір пені суд вважає, що є підстави для зменшення розміру пені до 3 000 грн., що передбачено ст. 551 ЦК України. Так, суд враховує настання кризи світової фінансової системи, що згідно із ч. 2 ст. 61 ЦПК України є загальновідомим фактом, що не потребує доказування. Крім цього суд враховує майновий стан сторін. Згідно статтей 526, 530, 551, 625,1054 ЦК України з відповідача на користь банка необхідно стягнути 12 745,94 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. Суд приймає до уваги,що згідно п.5.5. Договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди,неустойки-пені,штрафів встановлений сторонами тривалістю 5 років. З врахуванням того,що 26 листопада 2008 року був винесений судовий наказ про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором і 01.10.2010р. був повернутий виконавчий документ без виконання, суд вважає,що строк позовної давності не сплив. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON]. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованому по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. Вказав, що в [ADDRESS] проживав його брат [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, що належало йому на праві власності. До спадкового майна входить житловий будинок в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем за законом, проте, через відсутність правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності [PERSON], він, як спадкоємець, не може реалізувати право на спадкування, після смерті брата. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє згідно довіреності, до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від Росошанської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Судом встановлено, що [PERSON] є забудовником будинку по [ADDRESS]. Станом на 15 квітня 1991 року, двір відносився до суспільної групи колгоспних і в ньому проживали [PERSON], про що свідчить запис в погосподарській книзі № 2 по Росошанській сільській раді, особовий рахунок [NUMBER], що підтвержується довідкою Росошанською сільською радою за № 115 від 26 лютого 2014 року (а.с. 7). Проектно-планувальна документація на забудову та правовстановлюючі документи, що засвідчують право власності [PERSON] на будинковолодіння по [ADDRESS] відсутні. Позивач [PERSON] є братом померлого [INFO] в с. Росоша Теплицького району [PERSON], що підтвержується їх свідоцтвами про народження ( а.с. 6), та є його спадкоємцем за законом. Спірні правовідносини регулюються: - ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах не заборонених законом - ст.1216 ЦК України -спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). - ст.1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; - ст.1268 ЦК України -прийняття спадщини. Згідно постанови державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори від 19 березня 2014 року - [PERSON], є спадкоємцем після смерті [PERSON], спадкова справа № 181., проте у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями йому відмовлено, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оскільки [PERSON] побудував будинковолодіння по [ADDRESS], здійснював за життя повноваження власника будинку, без отримання правовстановлюючих документів на будинок, його право власності на будинок підтверджується записом в погосподарській книзі, тому з метою захисту прав спадкоємця на спадщину, після померлого [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою щодо поділу спільного майна подружжя, шляхом виділення [PERSON] та [PERSON] по ? частини квартири [ADDRESS]. Справу просить вирішити на підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимогу позовної заяви та просив її задовольнити. Свою позовну вимогу обґрунтовує тим, що позивачка не може розпоряджатись майном на свій розсуд, оскільки дана квартира, як об»єкт спільної сумісної власності, не виділена в частки між нею та [PERSON], і саме тому позивачка бажає щоб майно (в даному випадку квартира) стала їх спільною частковою власністю. [PERSON] позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.12.1990 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2011 року було розірвано (а.с.17-18). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2002 р., посвідченого приватним нотаріксом Київського міського нотаріального округу [PERSON], квартира [ADDRESS] загальною площею 67,70 кв.м. була придбана [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Право приватної власності [PERSON] та [PERSON] на вищезазначену квартиру зареєстроване КП «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» 30.10.2002 р. за № 4212 в рівних долях, що підтверджується відповідним написом на договорі купівлі-продажу (а.с.19-20). Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Таким чином, майно, набуте двома громадянами, може належати їм лише на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] була набута двома особами - [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі, слід вважати, що вони набули спірну квартиру у спільну часткову власність. Зазначене у правовстановлюючому документі застереження нотаріуса «в рівних долях» слід розуміти як у рівних частках. Тобто як при набутті права власності на квартиру, так і на даний час як [PERSON] так і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] по ? частині кожен. Крім того, суд не вбачає порушення права [PERSON] на розпорядження її частиною квартири, що полягає, як зазначив її представник, у неможливості реалізації частини спільної сумісної власності без згоди іншого співвласника, оскільки ця позиція спростовується правилами ст. 362 ЦК України. Враховуючи вищевикладене позовна вимога щодо поділу спільного сумісного майна є не обгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що [PERSON] 13.11.2013 р. своєю розпискою зобов»язався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 8500,00 грн., з яких 5000,00 грн. повернув, а залишок в розмірі 3500,00 грн. зобов»язувався повернути до 25.12.2013 року. По закінченню вказаного терміну [PERSON] борг не повернув. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку свої боргові зобов'язання виконувати не збирається, позивач звернувся до суду та просить стягнути з нього суму боргу в розмірі 3500,00 грн., також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просить їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлявся належним чином (а.с. 16,18), клопотання про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. Суд вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем докази дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13.11.2013 р. [PERSON] зобов»язувався повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 8500,00 грн., з яких 5000,00 грн. повернув, а залишок в розмірі 3500,00 грн. зобов»язувався повернути до 25.12.2013 року (а.с. 6). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У термін до 25.12.2013 року [PERSON] борг не повернув. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, що є підставою для їх задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Червонограджитлокомунсервіс» заборгованість в розмірі 2160,22 грн. за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На обгрунтування позову послався на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] За останніми рахується заборгованість в сумі 2160,22 грн., яка виникла за період з 01.03.2012 року по 01.03.2014 року (місячне нарахування з 10.07.2008 року - 57,54 грн., з 01.08.2011 року - 92,75 грн.). Боржники щомісячно отримують з КП «Комінтех» рахунок на оплату комунальних послуг, в якому зазначено розмір боргу, однак останні на це ніяким чином не реагують. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, двічі підряд у судові засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З урахуванням наявності умов судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до довідки КП «Комінтех» № 6329 від 27.06.2013 року боржники зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з довідкою КП «Червонограджитлокомунсервіс» № 281 від 17.03.2014 року, за боржниками, які проживають за адресою: [ADDRESS], станом на 01.03.2014 року рахується заборгованість по оплаті послуг за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 2160,22 грн. за період з 01.03.2012 року по 01.03.2014 року (а.с. 7). Свої зобов'язання в частині своєчасної оплати послуг за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідачі належним чином не виконують, що призвело до виникнення вказаної заборгованості. Відповідно до положення статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в гуртожитку шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля», що за адресою: [ADDRESS] Львівської області. Вимога обгрунтована тим, що 02.07.2009 року відповідач був зареєстрований в гуртожитку ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» та останньому безпідставно було виділено жилу площу у даному гуртожитку, оскільки він у трудових відносинах із ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» не перебував. З 2010 року відповідач у гуртожитку не проживає, оплату за проживання у гуртожитку не вносить. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Таким чином, наявні передбачені ч. 1 ст. 224 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до картки-прописки [PERSON], останній проживає в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з довідкою ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» № 155 від 02.04.2014 року, [PERSON] у трудових відносинах із шахтою «Відродження» не перебував (а.с. 5). Відповідно до актів комісії «Шахти «Відродження» від 29.12.2010 року, 21.12.2011 року, 25.12.2012 року, 21.12.2013 року [PERSON] в гуртожитку не проживає протягом 2010-2013 років, оплату за проживання в гуртожитку не вносить (а.с. 8-11). Відповідно до частини 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи те, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає більше чотирьох років, суд дійшов висновку про втрату ним права на користування жилим приміщенням у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а отже, про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в гуртожитку шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля», що за адресою: м. Червоноград, вул. Паркова, 4 Львівської області. Вимога обгрунтована тим, що 28.04.2007 року відповідач був зареєстрований в гуртожитку ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» та останньому безпідставно було виділено жилу площу у даному гуртожитку, оскільки він у трудових відносинах із ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» не перебував. Відповідно до довідки № 152 від 02.04.2014 року відповідач працював на ВП «Шахта «Відродження» з 15.09.2009 року по 25.12.2009 року. Звільнений на підставі наказу № 25-к від 25.01.2010 року по ініціативі працівника. З 2010 року відповідач у гуртожитку не проживає, оплату за проживання у гуртожитку не вносить. Представник позивача у судове засідання не з’явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Таким чином, наявні передбачені ч. 1 ст. 224 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З’ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до картки-прописки [PERSON], останній проживає в гуртожитку по вул. Паркова, 4 у м. Червонограді Львівської області (а.с. 6). Згідно з довідкою ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» від 02.04.2014 року, [PERSON] працював на ВП «Шахта «Відродження» з 15.09.2009 року по 25.12.2009 року (наказ № 25-к від 25.01.2010 року , по ініціативі працівника) (а.с. 5). Відповідно до актів комісії «Шахти «Відродження» від 29.12.2010 року, 21.12.2011 року, 25.12.2012 року, 21.12.2013 року [PERSON] в гуртожитку не проживає протягом 2010-2013 років, оплату за проживання в гуртожитку не вносить (а.с. 7-10). Відповідно до частини 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім’ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ураховуючи те, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає більше чотирьох років, суд приходить до висновку про втрату ним права на користування жилим приміщенням у гуртожитку, що знаходиться за адресою: вул. Паркова, 4, м. Червоноград, Львівська область, а отже, про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

у квітні 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» (надалі - ПАТ «ХДІ страхування») звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 08.05.2012 року між ПАТ «ХДІ страхування» та [PERSON] укладено договір АВ/3182281 обов»язкового страхування цивільно правовї відповідальності власників наземних транспортних засобів. 03.07.2012 року сталось ДТП за участю автомобілів «GBC HUMMER», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] завдано матеріальних збитків у розмірі 24 166, 18 грн. Постановою Оболонського районного суду м. Києва винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП визнано [PERSON] На виконання своїх договірних зобов»язань ПАТ «ХДІ страхування» перераховано кошти постраждалій особі - [PERSON], в розмірі 19 138, 48 грн.

Outcome: approved