Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження під час ДТП підпірної стінки. Свою позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що 17.07.2015р. на території Подільського району міста Києва на перехресті вул. Електриків та вул. Набережно-Рибальській Вонтович Віталій Анатолійович о 22.20 під час керування автомобілем «Тойота Авенсіс» д/н [NUMBER] на чорному фоні, вчинив ДТП, в результаті якої здійснив наїзд на перешкоду - підпірну стінку по вул. Електриків, яка знаходиться на праві повного господарського відання у Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району» м. Києва. Підпірна стінка, що була пошкоджена під час ДТП, є частиною основного фонду, що перебуває на праві повного господарського відання ШЕУ Подільського району відповідно до п. 2.5.10. Додатку до Наказу Головного управління з питань майна Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 23 від 21.02.2002р. «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади міста Києва». Позивач зазначає, що після ДТП, у липні 2015р. ІІІЕУ Подільського району власними силами відновило пошкоджену частину підпірної стінки. Були здійснені демонтажні роботи, роботи з перевезення, відновлення та монтажу підпірної стінки, вартість яких з урахуванням витрат на матеріали, заробітну плату та інші витрати склала 23 043.14 грн. Посилаючись на те, що постановою Подільського районного суду міста Києва №758/7507/16п [PERSON] було визнано винним у ДТП, однак відповідач до ШЕУ Подільського району м. Києва з метою досудового відшкодування шкоди не звернувся, а лист від 25.01.2018 з проханням в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки повернувся у зв'язку із закінченням терміну зберігання, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому на підставі статей 22, 23, 1166, 1187 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь 23 043,14 гривень на відшкодування шкоди, 4600 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір у сумі 1762,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся за єдиною встановленою судом адресою, зазначеною як місце реєстрації у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до постанови Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року № 758/7507/16п [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вбачається з постанови, [PERSON] здійснював поворот ліворуч на вул. Електриків в м. Києві, під час якого відбулося зіткнення з іншим автомобілем та удар в підпірну стінку дорожньої опори, що призвело до їхнього пошкодження (а.с. 4-5). Відповідно до довідки про виконання будівельних робіт, у липні 2015 року ІІІЕУ Подільського району м.Києва власними силами відновило пошкоджену частину підпірної стінки. Були здійснені демонтажні роботи, роботи з перевезення, відновлення та монтажу. Відповідно до Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2015 року та Акту приймання виконаних будівельних робіт, вартість робіт щодо відновлення опірної стінки з урахуванням витрат на матеріали, заробітну плату та інші витрати склала 23043,14 грн. (а.с. 9). 25.01.2018 позивач звернувся з листом до [PERSON] з проханням в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки ( а.с. 15), але лист повернувся у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Понесення позивачем витрат на відновлення опірної стінки, яка входить до основного фонду, що перебуває на праві повного господарського відання ШЕУ Подільського району відповідно до п. 2.5.10. Додатку до Наказу Головного управління з питань майна Виконавчого органу Київської міської ради № 23 від 21.02.2002р. «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади міста Києва», яка була пошкоджена з вини [PERSON] в результаті ДТП, стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зважаючи на відсутність даних про те, що понесені позивачем витрати були відшкодовані винною особою, права позивача підлягають захисту судовим рішенням. Так, згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відшкодуванню підлягають реальні збитки, завдані потерпілій стороні. Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується вина відповідача у ДТП, в результаті якої було пошкоджено опірну стійку, яка входить до основного фонду позивача, та доведено факт того, що на її відновлення позивач поніс витрати у розмірі 23043,14 грн., реально понесені позивачем збитки підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача зазначеної суми. Відповідно до ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У той же час, згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, надані позивачем докази є достатніми, а вимоги позивача такими, які повністю підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовані відповідачем. Враховуючи встановлені вище обставини та норми чинного законодавства України, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування матеріальної шкоди 23043,14 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий сбір у сумі 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved