Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення грошових коштів при звільненні, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2019 року по 07.10.2019 року у сумі 42 499 грн. 90 коп.. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, зменшені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій вказував, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов [PERSON] підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК Україхни, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 22.03.2011 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду старшого охоронника - пожежного Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів». 01.01.2016 року позивача було переведено на посаду заступника начальника команди ВВО Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», з 01.02.2016 року, в зв`язку з приведенням назв посад і професій у відповідність до Класифікатора професій, на посаду заступника начальника охорони Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», де останній працює до теперішнього часу. Підставою для звернення позивача з даний позовом стало те, що з 01 січня 2019 року відповідачем не виплачувалась заробітна плата, в зв`язку з відсутністю коштів. Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що розмір заборгованості за період з 01.01.2019 року 07.10.2019 року сстановить 42 499,90 грн.. Судом встановлено, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог вказувалось про те, що в ході досудового врегулювання спору він звертався до адміністрації з питання вирішення питання щодо проведення виплати заборгованості по заробітній платі, але останньому в письмову порядку було відмовлено з об`єктивних на те обставин. Дані обставини не заперечувались в ході судового розгляду справи стороною відповідача. Поряд з цим, представником відповідача вказувалось про те, що провести своєчасно виплату заборгованості по заробітній платі не мали можливості, оскільки Господарським судом Полтавської області 02.05.2018 року накладено арешт на грошові кошти ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів». Згідно постанови Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на грошові кошти підприємства, що містяться на рахунках у банках. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, приймаючи до уваги фактичні обставини справи та визнання позовних вимог та обставин вказаних [PERSON] суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставіст. 141 ЦПК Українипідлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved