Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, стягнення коштів, в якому просив в порядку захисту прав споживачів стягнути з відповідача на його користь кошти у сумі 10528 грн. та пеню 32847,36 грн., і судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та ПАТ «А-Банк» було укладено договір поточного рахунка шляхом приєднання клієнта до запропонованих відповідачем умов та правил надання батьківських послуг з обслуговування карток типу «Універсальна Gold» за [NUMBER] та [NUMBER]. 20.05.2016 року позивачу стало відомо, що грошові кошти, які знаходяться на його рахунку заблоковано, на підставі п.1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг, і по день звернення до суду. Представником позивача [PERSON] - [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між [PERSON] та ПАТ «А-Банк» було укладено договір поточного рахунка шляхом приєднання клієнта до запропонованих відповідачем умов та правил надання батьківських послуг з обслуговування карток типу «Універсальна Gold» за [NUMBER] та [NUMBER]. Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Заявою від 23.06.2016 року [PERSON] звернувся до Голови Правління ПАТ «А-Банк» щодо врегулювання питання про заблокування його грошових коштів на рахунках. Згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до умов Договору п.1.1.3 відповідач взяв на себе зобов'язання, а позивач належно виконував свої зобов'язання. Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки відповідачем без будь-яких повідомлень заблоковано рахунок позивача, чим він порушив умови договору, тому в силу положень ст. 625 ЦК України, позивач має право на стягнення суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Враховуючи відсутність спростувань з боку представника відповідача пред'явлених позивачем до стягнень сум, суд приймає до уваги наведений позивачем в позові розрахунок сум відсотків за період з 20.05.2016 року по 31.08.2016 року та трьох відсотків річних. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» була звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі (10528+32847,36=43375,36грн.х1%, але не менше 551,20 грн.) Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved