Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У жовтні 2020 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості», на обґрунтування якої позивач зазначив, що відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12.04.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,. складає між нею та Банком Договір про надання банківських-послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались положеннями частини 1 статті 634, статями 639, 207, 638, частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України. Своєю заявою відповідач підтвердив те, що він був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк». Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500,00 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.2.3., 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.09.2020 року має заборгованість у розмірі 13081,44 гривень, яка складається з наступного: - 2747,89 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі - 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 2747,89 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 987,40 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625; 9346,15 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нарахована комісії. Тому просили стягнути з відповідача на їх користь зазначену заборгованість та судові витрати (а. с. 2 4). Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 10.12.2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості» задоволено повністю. З [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 12.04.2011 року у розмірі 13081,44 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 гривень. Не погодившись з цим рішенням [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що у зв`язку із карантинними обмеженнями вона не змогла взяти участь особисто або через представника у судовому розгляді, та була позбавлена можливості скористатися своїми правами. Просила скасувати заочне рішення, ухвалене 10.12.2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у цивільній за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї «Про стягнення заборгованості», поновивши строк на звернення до суду із цією заявою, і розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Зазначена заява надійшла до канцелярії суду, була зареєстрована за вхідним № 126/21-вх від 14.01.2020 року, із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/902/20 (провадження № 2-п/631/3/21). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 13.05.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 631/902/20 (провадження № 2/631/738/20) за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості» задоволено частково. Заочне рішення, ухвалене 10 грудня 2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у цивільній справі № 631/902/20 (провадження № 2/631/738/20) за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , «Про стягнення заборгованості» скасовано. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В іншій частині вимог [PERSON] відмовлено. 10.06.2021 року (вхідний № 3221/21-вх) представник відповідача [PERSON] адвокат Крецул Л. М. звернулась із клопотанням, з якого вбачається, що в провадженні Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області знаходиться\~цивільна справа\~№ 631/902/20\~за позовною\~заявою АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК\~до [PERSON] \~«Про стягнення\~заборгованості за\~кредитом» в\~розмірі 13081,44\~гривень.Відповідно до\~наданих позивачем\~розрахунків відповідач\~почав порушувати\~сплачувати за\~кредитом з\~26.05.2011\~року.Строк дії\~картки закінчився\~в 2015\~році.Вважає,\~що позивач\~пропустив строк\~позовної давності\~щодо захисту\~свого порушеного\~права у\~правовідносинах з\~відповідачем.Відповідно до\~статті 256\~Цивільного кодексу\~України позовна\~давність -\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу.Сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові\~(частина\~четверта статті\~267\~Цивільного кодексу\~України).Цивільне законодавство\~передбачає два\~види позовної\~давності:\~загальну і\~спеціальну.Для окремих\~видів вимог\~законом встановлена\~спеціальна позовна\~давність.Зокрема,\~частина друга\~статті 258\~Цивільного кодексу\~України передбачає,\~що позовна\~давність в\~один рік\~застосовується до\~вимог про\~стягнення неустойки\~(штрафу,\~пені).Відповідно до\~статті 253\~Цивільного кодексу\~України перебіг\~строку починається\~з наступного\~дня після\~відповідної календарної\~дати або\~настання події,\~з якою\~пов`язано його\~початок.За загальним\~правилом перебіг\~загальної і\~спеціальної позовної\~давності починається\~з дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права або про\~особу,\~яка його\~порушила;\~за зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання\~(частини\~перша та\~п`ята статті\~261\~Цивільного кодексу\~України).Початок перебігу\~позовної давності\~співпадає з\~моментом виникнення\~у зацікавленої\~сторони права\~на позов,\~тобто можливості\~реалізувати своє\~право в\~примусовому порядку\~через суд.Відповідач не\~виконав взятих\~на себе\~зобов`язань щодо\~погашення боргу\~до 26.05.2014\~року,\~проте АТ\~КБ «ПриватБанк»\~звернулось до\~суду з\~позовом про\~захист свого\~порушеного права\~лише 15.10.2020\~року,\~тобто з\~пропуском установленого\~статтею 257\~Цивільного кодексу\~України трирічного\~строку позовної\~давності.Пунктом 7\~частини 1\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~забороняється кредитодавцю\~вимагати повернення\~споживчого кредиту\~строк давності\~якого минув.Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідач з 26.05.2011 року почав порушувати умови кредитного договору, з`явилася заборгованість, яка стала зростати, що свідчило про неналежне виконання нею своїх договірних зобов`язань. З огляду на це у Банку не було підстав для пролонгації кредитного договору, втім до 15.10.2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за захистом\~свого права\~до суду\~не звертався.В матеріалах\~справи наявний\~лише розрахунок\~заборгованості за\~договором №\~б/н\~від 12.04.2011\~року,\~укладеного між\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та\~ [PERSON] \~станом на\~21.09.2020\~року.Але розрахунок\~суми боргу\~не є\~належним та\~допустимим доказом,\~який підтверджує\~сплату боргу,\~разом з\~тим,\~платіжні документи\~на перерахунок\~цих сум\~у матеріалах\~справи відсутні.Позивач до\~позовної заяви\~додає копію\~витягу з\~«Тарифів Банку»,\~але Тарифи\~не містять\~підпису відповідача,\~і тому\~суд позбавлений\~можливості перевірити,\~який розмір\~відсотків був\~застосовний,\~чи відповідає\~розмір нарахованих\~відсотків сумі\~заборгованості,\~яку позивач\~просить стягнути\~у суду\~на його\~користь.Крім того,\~якщо тарифи\~та умови\~до Заяви\~б/н\~від 18.11.2010\~року не\~були підписані\~відповідачем,\~то і\~відсотки передбачені\~в Умовах\~та Тарифах,\~на які\~спирається в\~своїй позовній\~заяві банк,\~не можуть\~бути нараховані\~та стягнуті\~судом.З цих самих підстав не може бути нарахована та стягнута пеня в розмірі 9346,15 гривень. Тому просила застосувати до заявлених вимог строк загальної та спеціальної позовної давності. Представник позивача [PERSON] , що діє на підставі довіреності № 3914-К-Н-О, виданої 28.08.2020 року Головою Правління банка [PERSON] із строком дії до 31.08.2022 року, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце цього засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав, але скористався правом, визначеним частиною 3 статті 211 цивільного процесуального кодифікованого закону України, й звернувся до суду із відповідним письмовим клопотанням, що міститься у 2 абзаці прохальної частини позовної заяви, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явилась, про дату, час і місце засідання та розгляду заяви була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не подала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника за ордером адвоката Крецул Л. М. Представник відповідача [PERSON] адвокат Крецул Л. М., що діяла за ордером від 13.04.2021 року (серії ПТ № 102053), виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 1, укладеного 11.01.2020 року, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (№ 1285), виданого 27.07.2012 року на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 17 від 27.07.2012 року, у судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце цього засідання повідомлялася належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, хоча двічі поспіль зверталась із заявами про відкладення розгляду справи внаслідок зайнятості у іншому судовому процесі, які були зареєстровані за вхідним № ЕП-977/21-вх від 24.06.2021 року (судове засідання, призначене на 24.06.2021 року об 11 годині 00 хвилин) та № ЕП-977/21-вх від 24.06.2021 року (судове засідання, призначене на 19.07.2021 року об 11 годині 30 хвилин). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного кодифікованого процесуального закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача свідчить прохальна частина позовної заяви. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ним особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Вирішуючи питання, щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача та її представника, суд зауважує, що імперативними приписами пункту 2 частини 2 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Зважаючи на таке, ураховуючи, що сторона відповідача належним чином повідомлялась про дату, час та місце судових засідань із розгляду цієї справи, призначених на 24.06.2021 року та 19.07.2021 року, однак вдруге не з`явилась до суду, суд не знаходить підстав задля відкладення розгляду справи. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. З огляду на предмет позову та згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 274 й пункту 1 частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту частини 1 статті 279 цього ж кодифікованого акту України розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в главі 10 вказаного кодексу України. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12.04.2011 року. Відповідач при\~підписанні анкети-заяви\~підтвердила свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Тарифами»,\~які викладені\~на банківському\~сайті www.privatbank.ua,.\~складає між\~нею та\~Банком Договір\~про надання\~банківських-послуг,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві. При укладанні договору сторони керувались положеннями частини 1 статті 634, статтями 639, 207, 638, частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України. Своєю заявою відповідач підтвердив те, що він був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк». Для користування кредитним картковим рахунком вона отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500,00 гривень. До анкети-заяви банк додав довідку про умови та кредитування з використовуванням кредитки «Універсальна», «55 днів пільгового періоду», за договором № SADN50000043795281, яку підписала [PERSON] . Зі змісту вказаної довідки убачається, що базова процента ставку в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) в розмірі 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають, в тому числі, плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня 1 (базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожен день прострочки), пеня 2 - 1% від заборгованості, але не менше 30,00 гривень в місяць - нараховується один раз в місяць, але не менше 30,00 гривень за наявності прострочення за кредитом чи за процентами 5% та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50,00 гривень та більше; штраф у разі порушення строку платежів за будь - яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500,00 гривень + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.2.3., 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.3.2.3. Договору передбачена можливість Зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: -у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.3.1.9 Договору; -у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (пункт 1.2.3. Договору). На підставі пункту 1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. Згідно з пунктами 1.6.1 і 1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.5.4. Договору. АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» свої\~зобов`язання за\~Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до пункту 2.1.12.3. Погашення Кредиту - поповнення Картрахунку Держателя, здійснюється шляхом внесення коштів готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору. Таким чином, відповідач зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення грошей на кредитний рахунок у розмірі, не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідно до змісту пункту 1.1.49 Договору мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості Клієнта. Окрім того, відповідач зобов`язався: -на підставі пункту 2.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; -слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, згідно з пунктом 2.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до пункту 2.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до пункту 2.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно з пунктами 2.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у тому числі з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Згідно з пунктом 2.1.12.7.2. Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському: сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з пунктом 2.1.12.6.1. Договору Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до пунктів 2.1.12.11. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно до пункту 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 21.09.2020 року становить - 13081,44 гривень, яка складається з наступного: - 2747,89 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі - 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 2747,89 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 987,40 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 9346,15 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нарахована комісія. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами чинного Цивільного кодексу України. Виходячи з положень частини 1 статті 202 цього кодексу укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто діями особи, спрямованими на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207\~Цивільного кодексу\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~статтями626 та 628 цивільного кодифікованого акту України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~зазначеного нормативно-правового\~акту встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 вказаного вище кодифікованого акту за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною 2 статті 1054\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно з приписом частини 1 статті 633\~цивільного кодифікованого\~акту України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~вказаного вище\~кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634\~Цивільного кодексу\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048\~Цивільного кодексу\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530\~Цивільного кодексу\~України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та заборгованості за простроченим тілом кредиту. За змістом статті 549\~Цивільного кодексу\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 та 2 статті 551\~Цивільного кодексу\~України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050\~Цивільного кодексу\~України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Зі змісту заяви позичальника від 14 січня 2009 року вбачається, що процентна ставка картки «Універсальна» не зазначена. У доданій до позову та підписаної сторонами заяви від 14.01.2009 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Основного Закону\~нашої Держави - Україна захищає права споживачів. Згідно з частиною 1 статті 1\~Цивільного кодексу\~України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 цього кодексу. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України. У частинах 1 та 3 статті 509\~зазначеного нормативно-правового\~акту України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року (справа № 1-12/2013) зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, яка прийнята у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення неустойки (пені, штрафів), крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634\~Цивільного кодексу\~України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останьою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом з цим, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, «Тарифи Банку» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зокрема до таких висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2018 року у цивільній справі № 578/132/16-ц, а також в постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17. Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити, що відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписом частини 5 статті 261 цього ж кодексу України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Цивільне законодавство\~передбачає два\~види позовної\~давності:\~загальну і\~спеціальну.Для окремих\~видів вимог\~законом встановлена\~спеціальна позовна\~давність.Зокрема,\~частина друга\~статті 258\~Цивільного кодексу\~України передбачає,\~що позовна\~давність в\~один рік\~застосовується до\~вимог про\~стягнення неустойки\~(штрафу,\~пені).Відповідно до статті 253 вказаного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок. Відповідно до статті 264 цивільного кодифікованого акту України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.04.2011 року вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 02.04.2018 року в сумі 23,09 гривень. Згідно з розрахунком за платіжною карткою № [NUMBER] убачається, що останнє поповнення готівкою картки було здійснено відповідачем 24.11.2017 року в сумі 200,00 гривень. Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» Машкіна І. В. підписала договір б/н, згідно з яким отримала картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 02/15 року; № [NUMBER] , зі строком дії до останнього дня 10/15 року; № [NUMBER] , зі строком дії до останнього дня 07/17 року; № [NUMBER] , зі строком дії до останнього дня 10/17 року; № [NUMBER] зі строком дії 03/19. У Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення дії позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, право кредитодавця нарахувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язки позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність з невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як убачається з матеріалів справи до суду з даним позовом позивач звернувся 25.10.2020 року, тому строки позовної давності в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотків ним порушені не були. Що стосується стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені), то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки річний термін звернення до суду сплинув. Тому позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] нарахованої пені в розмірі 9346,15 гривень. Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позов АТ КБ Приватбанк до [PERSON] Про стягнення заборгованості, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом АТ КБ Приватбанк звернулось до суду у 2020 році. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ від 14.11.2019 року з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 2102 гривень. На виконання вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» додав документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2747,89 гривень; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 987,40 гривень, а також судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 600,12 гривень (ціна позову 13081,44 гривень = 100%, сума задоволених позовних вимог - 3735,29 гривень = 28,55 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 2102,00 гривень = 100 %, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача 28,55 % = 600,12 гривень). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial