Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач Житлово-будівельний кооператив «Держплановець» звернувся з позовом до суду з вимогою про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за надані житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційну складову. В обґрунтування позову вказує, що відповідач, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею квартири [ADDRESS] , а отже є споживачем житлово-комунальних послуг, які постачає ЖБК «Держплановець», проте своє зобов`язання по оплаті послуг вона виконує неналежним чином. Так, у період з квітня 2020 року по вересня 2020 року заборгованість по оплаті послуг склала: 39 680, 45 грн. Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ЖБК «Держплановець» у споживача утворилася заборгованість по оплаті послуг, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, 3 % річних та інфляційну складову боргу, що складає 1693,30 грн. Ухвалою від 12.11.2020 року суд відкрив провадження у цій справі в порядку позовного спрощеного провадження.. Відповідач не направив на адресу суду відзив та не повідомив про зміну місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 вказаного Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею квартири [ADDRESS] , є споживачем житлово-комунальних послуг, які постачає ЖБК «Держплановець» згідно акту державного приймання будівлі (споруди) з обслуговування та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг, поточного ремонту житлового будинку і прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить відповідачу на праві приватної власності. У період з з квітня 2020 року по вересня 2020 року заборгованість відповідача по оплаті послуг склала: 39680,45 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед ЖБК «Держплановець», з розрахунку позивача, у споживача на заборгованість нараховано 3 % річних у розмірі 1693,30 грн. та інфляційні витрати - 632,11 грн., а разом становить 2325,41 грн. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до «Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 55, згідно з ст. ст. 151, 162 ЖК УРСР та п. п. 5,10 ст. 20 Закону № 1875 боржник зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість ним грубо порушуються зазначені положення нормативно-правові актів та умови Договору. Відповідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що ЖБК «Держплановець» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала будинок [ADDRESS] , у період часу, який досліджується судом, та була виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, станом на час розгляду справи за період з квітня 2019 року по вересень 2020 року у відповідача виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 39 680,45 грн. основного боргу, 632,11 грн. - інфляційних витрат та 1693,30 грн. - 3 % річних. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 2102,00 грн. у відшкодування витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved