Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що 07 квітня 2014 року помер [PERSON], після його смерті на землях Покровської сільської ради відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки. Вона є спадкоємцем після смерті останнього за заповітом. Посилаючись на те, що вона постійно проживала у с. Покровське, а спадкодавець у м. Бахмуті Донецької області, крім цього, через події, які мали місце на весні 2014 року, а саме початок бойових дій, вона разом із сімєю була вимушена виїхати до Київської області, то про смерть [PERSON] їй стало відомо лише у серпні 2016 року. Вважала вказані обставини поважними та просила надати додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщин після смерті [PERSON]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до Покровської сільської Ради Бахмутського району Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], від імені якої діє [PERSON], просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права, без достатнього дослідження всіх обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи: суд не звернув уваги та не дав належної оцінки тому, що на момент відкриття спадщини вона знаходилася за межами області через бойові дії, що мають місце до теперішнього часу. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON], який діє від імені [PERSON], доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити. В судове засідання апеляційного суду представник Покровської сільської ради не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти задоволення апеляційної скарги не заперечував. Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 738876 [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 8,9116 га на території Покровської сільської ради Артемівського р-ну Донецької області. (а.с.4). Згідно з заповітом від 29 січня 2010 року, посвідченим у Покровській сільській раді Артемівського району, [PERSON] вказану земельну ділянку заповів позивачці [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть 07 квітня 2014 року [PERSON] помер у м. Артемівську, де він мешкав та був зареєстрований (а.с.6). Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що згідно відповіді Першої бахмутської (артемівської) державної нотаріальної контори від 30 листопада 2016 року та підтверджено наданим витягом, згідно з Реєстром спадкових справ спадкова справа на майно [PERSON], який помер 07 квітня 2014 року не відкривалась, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.30,33). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутність постанови нотаріуса про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини свідчить про те, що позивач передчасно звернулась до суду із зазначеним позовом. Але з такими висновками суду погодитися неможливо. Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснено у п. 24 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи виходить, що позивач на час смерті [PERSON], який помер 07 квітня 2014 року (а.с.6), перебувала за межами Донецької області (а.с.15,16,60,67,68,69,70). Як убачається зі змісту відповіді Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 29 жовтня 2016 року вих. №1858/01-16 на імя [PERSON], нотконтора повідомляє, що подача заяви про прийняття спадщини не входить до переліку нотаріальних дій, тому не є нотаріальною дією, а тому в порядку ст.. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може винести Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. (а.с.59) Виходячи з положень п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, яким на підставі ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Як убачається зі змісту відповіді Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 29 жовтня 2016 року вих. №1858/01-16 на імя [PERSON], нотконтора повідомляє, що подача заяви про прийняття спадщини не входить до переліку нотаріальних дій, тому не є нотаріальною дією, а тому в порядку ст.. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не може винести Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. (а.с.59) Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відсутність постанови нотаріуса про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини є підставою вважати, що позивач передчасно звернулась до суду із зазначеним позовом. Обставини, наведені позивачем у позовній заяві, на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При розгляді справи суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими не доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved