Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У квітні 2016 року Кредитна спілка «Компаньон», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явила дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 17.04.2014 року між [PERSON] та позивачем був укладений договір кредитування № КК-4389/17.04.2014-Кр, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 7500 грн. строком до 17.04.2015 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та прядку , встановлені кредитним договором. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість за по кредиту становить 7500 грн. і відсотки за користування кредитом 8973, 53 грн., що в загальній сумі становить 14302,68 грн., яку просили стянути з відповідача. В судове засідання КС «Компаньон» уповноваженого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Причини неявки суд не повідомив. У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2014 року між КС «Компаньон» та [PERSON] укладено договір кредитування № КК-4389/17.04.2014-Кр (а.с 7-8), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 7500 грн., про що свідчить видатковий касовий ордер від 17.04.2014 року. (а.с 9). Відповідно п.2.1 договору кредитування кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту, тобто з 17 квітня 2014 року по 17 квітня 2015 року. Відповідно п. 2.3 договору кредитування позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку. Відповідно п.3.4 договору кредитування сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за договором кредитування, відповідач належно не виконував свої зобов'язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 7500 грн. і відсотки за користування кредитом 8973, 53 грн., що в загальній сумі становить 14302,68 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитування № КК-4389/17.04.2014-Кр від 17.04.2014 року в сумі 14302,68 грн., є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved