Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат та пені, в якому вказала, що має спільних з відповідачем неповнолітніх дітей [PERSON] Шизадовича [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 13.10.2016 р. на її користь на утримання дітей було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. на кожну дитину щомісяця. В звязку з тим, що мінімальний розмір аліментів не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей з 600,00 грн. на кожну дитину щомісячно на 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Крім того просила стягнути додаткові витрати на утримання дітей за відвідування ясла-садку в розмірі 3020,00 грн., та стягувати щомісячно додаткові витрати в розмірі 289,00 грн. Крім того, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 12459,68 грн. За період з 01.08.2016 року по 30.03.2018 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити складає 34003,13 грн. У звязку з наведеним просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі заборгованості 12459,68 грн. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до наданої заяви просила розглядати справу за її відсутністю. Просить позов задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнути додаткові витрати та пеню. Відповідач в судове засідання не зявився, за останнім відомим місцем реєстрації повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ №235512 виданого повторно 06.07.2017 р., [PERSON] народилась 03.07.2015 року, її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ №235511 виданого повторно 06.07.2017 р., [PERSON] народився 08.02.2013 року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 13.10.2016 року по справі №663/2026/16-ц, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] Шизадовича [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 600,00 грн. на кожного щомісяця до досягнення дітьми повноліття (а.с.6-7). У звязку з тим, що аліменти які стягуються з [PERSON] значно менші ніж мінімальний розмір аліментів на даний час, який складає 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги стан здоровя дітей, стан здоровя платника аліментів, матеріальний стан платника та одержувача аліментів, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивачкою в якості обґрунтування стягнення додаткових витрат на дітей приведено розрахунок витрат на харчування в ясла-садку, яке становить 18 грн. та 14.40 грн., для кожної дитини відповідно (а.с. 10,11,12). Суд не може погодитись з доводами позивачки, що вказані витрати є додатковими в призмі ст. 135 СК України, оскільки вони не відносяться до витрат повязаних з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом. Зазначені витрати є витратами на харчування дітей а тому повністю входять у вже стягнуті аліменти, в звязку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів; відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а частиною 3 даної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Як вбачається з розрахунку, виданого Скадовським районним відділом державної виконавчої служби у Херсонській області від 03.04.2018 року ВП №52819563, заборгованість [PERSON]. за період з 01.08.2016 року по 30.03.2018 року складала 12659,68 грн. (а.с.13). Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Таким чином, загальна сума неустойки (пені), яка підлягає стягненню із відповідача за період з 01.08.2016 року по 30.03.2018 року становить 12459,68 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192, 196 СК України, ст.ст. 12,13, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial