Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов'язання вчинити певні дії, визнання права власності (а. с. 3-4). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений публічний договір про надання фінансового лізингу, за умовами якого [PERSON] отримала від банку у платне володіння та користування автомобіль марки Daewoo Matiz, д/н [NUMBER], зобов'язалась сплачувати предмет лізингу, винагороди за користування та моніторинг предмету лізингу та інші платежі згідно з графіком, строк користування предметом лізингу визначений сторонами в додатковій угоді до вказаного договору становить до 22 вересня 2014 року. Позивач належним чином виконала умови вказаного договору вчасно та в повному обсязі сплативши грошові кошти в погашення заборгованості, проте 30 січня 2015 року зазначений автомобіль було вилучено у позивача. У зв'язку з зазначеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила суд зобов'язати відповідача повернути позивачу автомобіль марки Daewoo Matiz, д/н [NUMBER], визнати за позивачем право власності на даний автомобіль. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючи на безпідставність позову. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2011 року [PERSON] була підписана заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №DNQ0AX0000279806, предметом якого є автомобіль марки Daewoo Matiz, д/н [NUMBER], номер кузова [NUMBER] (а. с. 34). Дана заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає договір фінансового лізингу. Також встановлено, що 22 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем була підписана додаткова угода № DNQ0AX0000279806-1 до Заяви про приєднання до Публічного договору № DNQ0AX0000279806, якою, в тому числі, сторони дійшли згоди, що строку лізингу становить 2 роки (а. с. 5-7, 9). Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ч.ч.1,2 ст. 634 передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. З урахуванням викладеного укладений між сторонами 02 вересня 2011 року договір фінансового лізингу складається з заяви про приєднання до умов та правил надання фінансово лізингу та тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України «Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості», з урахуванням чого можливо дійти висновку, що підписавши вказаний договір позивач підтвердила факт ознайомлення та погодження з умовами фінансового лізингу в ПАТ КБ «Приватбанк» та таким чином взяла на себе зобов'язання виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг. Умовами та правилами надання банківських послуг, а також відповідно до положень Публічного договору про надання фінансового лізингу встановлено, що у разі настання події дефолту лізингоодержувач зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або незалежно від наявності повідомлення про дефолт, за вимогою лізингодавця негайно повернути предмет лізингу лізингодавцю по акту прийому-передачі, який підписується сторонами. Повернення предмету лізингу в користування лізингоодержувача здійснюється лізингодавцем за умови виконання лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим договором, усунення усіх порушень та сплати лізингодавцювсіх витрат, пов'язаних з доставкою, зберіганням та утриманням предмета лізингу, сплаті винагороди, визначеної в статті 2.8.4.9.9 цього договору. Подією дефолту є, в тому числі, за затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості біль як на 10% від вартості предмета лізингу зазначеної у специфікації; несплата лізингоодержувачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% від вартості предмета лізингу, зазначеної в специфікації; невідшкодування лізингодавцю чергових страхових платежів за договорами страхування, передбаченими ст. 2.8.4.5.1, 1.2 Заяви про приєднання до умов договору. Судом було встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням умову кладеного між сторонами 02 вересня 2011 року договору про надання фінансового лізингу у позивача виникла заборгованість (а. с. 43-44), внаслідок чого 30 січня 2015 року представником ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний акт повернення предмета лізингу за договором фінансового лізингу № DNQ0AX0000279806 від 02 вересня 2011 року: автомобіля марки Daewoo Matiz, д/н [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; залишок заборгованості за договором становить 32 577,17 грн. (а. с. 33), та в подальшому даний автомобіль був реалізований банком (а. с. 42). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 392 ЦК України власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що у судовому засідання не знайшли підтвердження посилання сторони позивача на виконання [PERSON] умов укладеного між сторонами договору про надання фінансового лізингу, а саме: щодо своєчасної та повної сплати за користування предметом лізингу, внаслідок чого сторонами був підписаний акт повернення предмету лізингу від 30 січня 2015 року. Крім того, на питання суду щодо звернення позивача на адресу відповідача з заявою про проведення перереєстрації спірного автомобіля після спливу строку дії лізингу, тобто після 22 вересня 2014 року, позивач зазначила, що не зверталась, підписання при цьому акту про повернення предмету лізингу (через майже півроку після зазначеної дати) свідчить про визнання [PERSON] заборгованості за договором фінансового лізингу. Також слід зазначити, що суд ухвалив дане рішення про відмову у задоволенні позову, розглянувши спір, що виник між сторонами, в межах заявлених позивачем позовних вимог, при цьому у судовому засіданні було встановлено, що відбулась реалізація спірного автомобіля на користь третьої особи, а позивач не забажала змінити позовні вимоги та наполягала на поверненні автомобіля та визнанні за нею права власності на нього. Приймаючи до уваги результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed