Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У квітні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог, просили усунути їм перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою. Позов обгрунтовано тим, що 18 березня 2016 року вони уклали із [PERSON] та [PERSON] (відповідачі), Договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS]. Договір купівлі продажу посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В., про що було зроблено відповідний запис в реєстрі за №456, а відомості були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу відповідачі зобов'язались сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали передати в день підписання договору, та знятись з місця реєстрації проживання особисто та з іншими особами до 31 грудня 2016 року. Після набуття права власності на цю квартиру їм стало відомо про те, що в придбаній ними квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів, які ніколи не були членами їх сім'ї, що чинити їм, як новому власнику квартири, перешкоди в користуванні квартирою. У судове засідання позивачі не з'явились, направили до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також вказали, що не заперечують проти заочного рішення суду. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені про день та час розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті Черкаський край (випуск за 31 травня 2017 року). Оскільки позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, то суд відповідно до ст. 225 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу продавці зобов'язались сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали передати в день підписання договору, та зняти з реєстрації місце проживання в цій квартирі особисто та з іншими особами до 31 грудня 2016 року. Станом на час розгляду справи в суді у квартирі [ADDRESS] зареестровано 6 осіб, а саме : відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивачі [PERSON] і [PERSON], а також [PERSON], 2003 року народження. Факт відсутності відповідачів за адресом реєстрації підтверджуються актом опитування сусідів, складеним 02 березня 2017 року, в якому зазначено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з квітня 2016 року не проживають. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно зі ч.2 ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом у разі відсутності понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і'власником житла або законом. Відповідно абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 18 березня 2016 року передали, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Фактично звільнивши займане житло та виїхавши до іншого місця проживання, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] дій щодо зняття з реєстрації свого місця проживання у цій квартирі не вчинили, чим чинять перешкоди новому власнику житла у користуванні ним. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Водночас, з огляду на задоволення позову, з відповідачів відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивачів необхідно стягнути 640 (шістсот сорок) грн 00 коп., судового збору тобто по 320 грн кожному.

Outcome: approved