Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У жовтні 2019 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі по тексту - позивач, М(Т)СБУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 38 066,92 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2018 року, в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Каділак», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Хюндай-Таксон», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Хюндай-Таксон», д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м Києва від 12.02.2018 року у справі № 761/2479/18 відповідача визнано винним в порушенні ПДР України, що призвело до вказаної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Відповідач на момент скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим позивач 15.05.2018 року виплатив на користь потерпілого [PERSON] (власнику транспортного засобу «Хюндай-Таксон», д.н.з. [NUMBER] ) страхове відшкодування в сумі 37 366,92 грн. Вказана виплата була здійснена на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 27.03.2018 року та наказу № 4579 від 15.05.2018 року. При цьому, позивачем було додатково понесені витрати аварійного комісара за огляд авто та збір документів у розмірі 700,00 грн. Таким чином, розмір витрат М(Т)СБУ становить 38 066,92 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачем на адресу позивача направлялись листи-вимоги щодо добровільного відшкодування витрат № 3.1-05/2736 від 29.01.2018 року, № 3.1-05/15534 від 16.05.2018 року, які були залишені без розгляду. З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 29.11.2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/40067/19 відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали від 29.11.2019 року була направлена судом на адреси місця реєстрації позивача та місця проживання відповідача та була отримана позивачем 21.01.2020 року, а відповідачем 27.01.2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення. Від відповідача на адресу суду надійшла заява від 03.02.2020 року з проханням відмовити МТСБУ в позовній заяві по справі № 761/40067/19 у зв`язку з тим, що на момент коли трапилась ДТП, він був учасником бойових дій. Відзив на позовну заяву не находив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19.01.2018 року о 12 годині 45 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Cadillac» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві на площі Перемоги, а саме на перехресті вул. Саксаганського та проспекту Перемоги, виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для руху транспортних засобів, та не дав перевагу в русі автомобілю «Hуundai», д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП автомобіль «Hуundai», д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м Києва від 12.02.2018 року у справі № 761/2479/18 відповідача визнано винним в порушенні ПДР України, що призвело до вказаної ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Крім того, вказаною постановою також встановлено, що в результаті цієї ДТП автомобіль ««Hуundai», д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, за умовами ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП застрахована не була, що підтверджується Витягом з Централізованої бази даних М(Т)СБУ щодо визначення статусу полісу та страховика. 22.01.2019 року [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про ДТП. 27.03.2018 року [PERSON] (власник транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] ) звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. З метою визначення розміру завданої шкоди транспортному засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , позивачем залучено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертно - асистуюча компанія «Фаворит», для проведення відповідного дослідження. Відповідно до звіту ТОВ «Експертно - асистуюча компанія «Фаворит» про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику [PERSON] після аварійного пошкодження КТЗ HYUNDAI TUCSON, д.н.з. [NUMBER] , станом на 02.02.2018 р. дорівнює без урахування ПДВ на запчастини та ВТВ: 37 366,92 грн. Згідно Наказу М(Т )СБУ від 15.05.2018 року № 4579, позивачем прийнято рішення про виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 37 366,92 грн. 15.05.2018 року вказані кошти були перераховані на рахунок [PERSON] , що підтверджується Платіжним дорученням № 904855 від 15.05.2018 року. Крім того, позивачем було додатково понесені витрати на послуги аварійного комісара в сумі 700,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт згідно листа М(Т)СБУ №3.1-05/47516 по справі № 47516 від 24.04.2018 року та платіжним дорученням від 26.04.2018 № 904200 на суму 700,00 грн. Так, згідно п. а ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. При цьому, відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М(Т)СБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, враховуючи, що ДТП була скоєна з вини відповідача, при цьому позивачем, здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, то у позивача виникло право регресної вимоги до особи, що завдала шкоду. Щодо заяви відповідача від 03.02.2020 року з проханням відмовити МТСБУ в задоволені позовних вимог у зв`язку з тим, що на момент скоєння ДТП він мав статус учасника бойових дій, суд зазначає, що нормативно-правовим актом, який визначає правовий статус учасника бойових дій є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Нормами вказаного закону та інших нормативно-правових актів України не передбачено підстав для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності з мотивів, зазначених у заяві від 03.02.2020 року. Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved