Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив визнати недійсним пункт 7.1 Кредитного договору №18/09-КЗН-Т від 06 жовтня 2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Даніель». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2008 року між [PERSON] та ТОВ КБ «Даніель», правонаступником якого є ПАТ КБ «Даніель», було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику суму кредиту у розмірі 56 000 доларів США, строком до 05 жовтня 2023 року з процентною ставкою 16,99 % річних. Позивач вважає, що п. 7.1 зазначеного кредитного договору суперечить принципам розумності та добросовісності, а також є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначений пункт дозволяє банку у разі порушення позичальником умов договору нараховувати позивачу штрафні санкції у розмірі 182,5 % річних. В судове засідання позивач не з'явилася, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився свого представника не направив, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2008 року між ТОВ КБ «Даніель» та [PERSON] було укладено кредитний договір №18/09-КЗН-Т, згідно умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 56 000 доларів США у термін до 05 жовтня 2023 року включно зі сплатою 16,99 % річних. Згідно п. 7.1 кредитного договору при порушенні позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом, комісії, передбачених п.п.1.1, 5.1-5.4, цього договору позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Пеня сплачується позичальником у вище зазначеному розмірі у гривнях по курсу НБУ на день сплати. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Термін споживач визначено у п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якого споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Підписуючи кредитний договір позивач був ознайомлений з його змістом, в тому числі з відповідальністю, яка настає за порушення умов кредитного договору. Таким чином, при підписанні кредитного договору, були дотримані всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів, а тому підстави для визнання недійсним частково кредитного договору відсутні. Виходячи з наведеного, відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на його укладення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed