Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 02 травня 2013 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу для власних потреб у власність 455000 грн., які [PERSON] зобов'язався повернути йому до 01 листопада 2013 року. На дату укладення між ними цього договору та на момент його підписання, відповідач [PERSON] отримав від нього кошти в повному обсязі, тобто 455000 грн.. У порушення умов договору позики та вимог ст. 1049 ЦК України, відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики не виконав, у встановлений строк суму позики йому не повернув. З метою врегулювання цього спору він неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою добровільно повернути грошові кошти у зазначеній вище сумі, проте відповідач його вимоги проігнорував та суму позики йому не повернув. У зв'язку з чим, він змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав із цим позовом. На день складання позову заборгованість відповідача [PERSON] перед ним становить 455000 грн. Крім того, за прострочення повернення позики п. 6.2 договору передбачено сплату неустойки у вигляді пені, яка складає 0,3 % від ціни договору за кожен день прострочення. На момент звернення до суду із цим позовом відповідач [PERSON] прострочив виконання зобов'язання за договором позики на 5 місяців. Згідно із проведеним ним (позивачем) розрахунком пеня - 0,3 % від простроченої суми складає 136500 грн. (455000 грн. х 0,3%/100% х 100 дн.). З урахуванням уточнення позивних вимог просив стягнути з [PERSON] на його користь суму позики в розмірі 455000грн., пеню в розмірі 136500 грн. та судовий збір у розмірі 3654 грн. 26 грудня 2014 року представник позивача [PERSON] у своїй письмовій заяві поданій через канцелярію суду просив позовні вимоги до [PERSON] щодо стягнення з останнього суми боргу за договором позики залишити без розгляду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] повторно до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 26 грудня 2014 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики за правилами п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, щокожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 02 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір безпроцентної позики (поворотна фінансова допомога), за умовами якого позивач передав у власність відповідачу455000 грн., які [PERSON] зобов'язався повернути йому до 01 листопада 2013 року. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 02 травня 2013 року згідно із договором позики відповідач [PERSON]одержав від позивача [PERSON] позику в сумі 455000 грн., вказану суму коштів, за домовленістю між ними та п. 4.1 цього ж договору, [PERSON]зобов'язався повернути [PERSON] до 01 листопада 2013 року. Однак у зазначений строк суму позики не повернув. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні. 28 березня 2014 року позивач [PERSON]О з метою повернення позичених коштів звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про погашення суми боргу за договором позики. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму позики в розмірі 455000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 6.2 договору позики, укладеного 02 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] передбачено сплату неустойки у вигляді пені, яка складає 0,3 % від ціни договору за кожен день прострочення. Відповідно до п. 2.1 цього ж договору позика була надана відповідачу [PERSON] до 01 листопада 2013 року, тобто останнім днем повернення позики є 31 жовтня 2013 року. Виходячи з наведеного, строк прострочення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення суми позики починається з 01 листопада 2013 року. Таким чином, відповідач [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 02 травня 2012 року повинен сплатити позивачу [PERSON] і пеню у розмірі 0,3 % від ціни договору за кожен день прострочення, що становить 136500 грн. (455000 х 0,3%/100% х 100 дн.). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позовної заяви до суду позивачем, сплачено судовий збір в розмірі 3654 грн., що підтверджується квитанцією від 11 березня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved