Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] надання дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позову зазначила, що з 19.09.2009 року по 09.10.2013р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 02.11.2010 року у них народилася донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. На даний час вона з донькою обмежені у пересуванні та позбавлені можливості виїхати на відпочинок за кордон. У цьому році вони планували виїхати на відпочинок за кордон, зокрема до Росії або до Чехії, чи до Єгипту. Але для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька. Він взагалі не бажає обговорювати це питання і відмовляється від надання дозволу з причин особистої неприязні до неї. Посилаючись на ст. 155 СК України, ст.313 ЦК України, ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» просила надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на багаторазовий тимчасовий виїзд за кордон, а саме до Росії, Чехії та Єгипту, без згоди та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON] на протязі 5 місяців з дня набрання чинності рішення суду. До початку розгляду справи позивачка уточнила свої вимоги і просила надати дозвіл на виїзд дитини тільки до Росії та Єгипту. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Суду додатково пояснила, що місяця за два до звернення з цим позовом до суду вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але він відмовився вимагаючи від неї спілкування з дитиною в зручний для нього час, а не у той час, який визначений йому для спілкування органом опіки та піклування. У цьому році вона з донькою хоче поїхати до своєї матері, яка тимчасово проживає в Росії, а також планували відпочити в Єгипті, але відповідач відмовляється надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон. Представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у позові, просить їх задовольнити. Суду пояснив, що за повідомленням туристичних компаній авіасполучення між Україною та Єгиптом не зупинялося, перешкод у придбанні туристичних путівок до цієї країни не має. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову заперечує. У письмових запереченнях посилається на те, що позовні вимоги позивачки не є конкретними, вона просить надати дозвіл на багаторазові виїзди за кордон неповнолітньої дитини без зазначення відповідного часового проміжку перебування дитини за кордоном. Позивачка має намір виїхати з донькою на відпочинок до Єгипту, але він не впевнений в тому, у поїздці до Єгипту донька буде перебувати у безпечних для її життя умовах, оскільки останні події, повязані з авіакатастрофою літака авіакомпанії «Когалымавиа», свідчать, що переліт до Єгипту є небезпечним. Також зазначає, що позивачка до подачі позову до суду ніколи не зверталася до нього з питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встанови наступне. Позивач та відповідач з 19 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2013 року ( а.с.5,7). 11 листопада 2010 року у них народилася донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу батьків залишилася проживати з матірю. Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на «Іщенка» у зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] 19 серпня 2015 року. За рішенням виконкому Бердянської міської ради №179 від 13 травня 2015 року [PERSON] було встановлено час для особистого спілкування з дочкою [PERSON] з 10-00 до 16-00 другого та четвертого тижня місяця, а також у вільний час батька забирати дитину з дитячого садка та приводити додому, за місцем проживання матері, о 19-00. Статтею\~141 СК України\~визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Так, згідно з п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Позивачка у своїй заяві просить надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд дитини до Росії та Єгипту протягом пяти місяців з дня набрання рішення суду законної сили. При цьому позивачем не конкретизовано час, з якого дитина буде виїжджати до певної країни, період та місце перебування дитини у цій країні. Позивачем також не надано суду переконливих доказів того, що відповідач невмотивовано відмовляє їй у наданні згоди на строковий виїзд дитини за кордон. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання дозволу на майбутнє на багаторазовий виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу, періоду та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed