Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1981 року. Від спільного проживання мають повнолітніх дітей. Все своє життя вона піклувалась про чоловіка та дітей. В даний час досягла пенсійного віку та отримує пенсію в розмірі 1\~468,95 грн. За станом здоровя потребує операції та не може працювати, щоб мати додаткові джерела доходу. Тому її матеріальне становище є вкрай скрутним. Від свого чоловіка не отримує ніякої підтримки, він відмовляється оплатити операцію. Хоча відповідач працює, отримує пенсію та може надавати їй матеріальну допомогу. У добровільному порядку вона не може домовитись з відповідачем щодо її утримання. Враховуючи її потреби, необхідним є стягнення аліментів в розмірі 5000 грн. Просила на підставі ст.75 СК України суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн. щомісячно. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснила, що з чоловіком склались напружені стосунки, він вчиняє щодо неї психологічне насилля, вона не може з ним проживати, тому вимушена ночувати в різних місцях. У подальшому хоче вийняти житло та оплатити своє лікування. Відповідач зовсім не допомагає, тому вона перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі. Просила задоволити позов та стягнути з відповідача аліменти на її утриманні. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Суду пояснила, що відповідач працює, отримує пенсію, але сторони проживають разом, мають спільний бюджет, ведуть спільно господарство. Позивачка отримує пенсію та не є такою, що потребує утримання в розумінні ст. 75 СК України, що узгоджується з правовою позицію Верховного Суду. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 17 липня 1981 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Комінтернівському ЗАГС м.Харків, актовий запис №607. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. З довідки Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України №5087 від 03 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] отримує пенсію за віком з квітня по вересень 2018 року в розмірі 1468,95 грн. щомісячно. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №4289 від 03 вересня 2018 року [PERSON] станом на 03 вересня 2018 року відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» ніяких соціальних виплат не отримує. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків №944/10-13-11-01-19 від 07 вересня 2018 року [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Установлено, що на час звернення до суду із позовом позивач не працює, отримує пенсію у розмірі 1468,95 грн. Відповідач [PERSON] відповідно до пояснень сторін працює та отримує пенсію. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Таким чином, [PERSON] отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд приходить до висновку про те, що дохід позивача є нарівні прожиткового мінімуму, встановленого законом, та її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Також відсутні в матеріалах справи докази того, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільний бюджет, відповідач чинить щодо позивача психологічне насилля. Позивач не довела суду свої позовні вимоги, не заявила клопотання про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed