Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [INFO] в с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області помер її батько [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. 2 червня 2003 року [PERSON] склав заповіт, яким усе належне майно заповів позивачці [PERSON] Тепер [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає, просить справу розглянути за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [INFO] у с. Яришівка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а. с. 10). Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а. с.7). Позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] за заповітом (а. с. 6). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] зверталась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину відмовлено (а. с. 8). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, так як [PERSON] єдина спадкоємиця за заповітом, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла, відповідно набула прав та обов'язків спадкодавця, суд уважає визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved