Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся із вказаним вище позовом до суду та просить розірвати договір купівлі продажу від 18.03.2016 року, укладений між ним та Фізичною особою підприємцем (далі ФОП) [PERSON]; стягнути із відповідача на його користь пеню внаслідок невиконання умов договору купівлі продажу від 18.03.2016 року у розмірі 3 % вартості роботи за кожен день прострочення до дня винесення судового рішення у розмірі 103200 грн.; суму заборгованості за договором з урахуванням індексу інфляції у розмірі 14561, 80 грн. (14000 грн. + 561, 80 грн. індекс інфляції). Позов позивачем мотивований тим, що він 18.03.2016 року звернувся до ФОП [PERSON] з метою придбання меблів, а саме столу ПК, шафи купе, гардеробу загальною вартістю 20000 грн. та в цей же день між ними було укладено договір купівлі продажу. На виконання умов даного договору він сплатив відповідачу передоплату у розмірі 70 % від загальної суми договору, що склала 14000 грн. У встановлений строк, до 15.04.2016 року, відповідач не виконав замовлення, чим порушив умови даного договору. Згідно проведеного ним розрахунку сума пені за невиконання умов договору становить 103200 грн. (20000 грн. *3 % * 172 дні прострочки), неповернута сума грошових коштів склала 14000 грн., індекс інфляції за період прострочки складає 561, 80 грн. \~ У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать неодноразово направлені на його адресу судові повістки із повідомленням. Частиною 1 ст.224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, оскільки відповідач належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак у судове не засідання не зявився, причин неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши надані докази та перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного висновку: згідно даних договору купівлі продажу від 18.03.2016 року, [PERSON] (покупець) замовив у ФОП [PERSON] стіл ПК, шафу купе, гардероб, система + фото печать (комплектуюча частина до столу ПК) загальною вартістю 20\~000 грн. Продавець зобовязався доставити товар, згідно строку, який вказано як 15.04.2016 року, покупець зобовязався оплатити та прийняти товар. Передоплата склала 14000 грн. (70 %). (а.с.49). На а.с. 41 наявна розписка, яка виконана від імені [PERSON], згідно якої останній 18.03.2016 року прийняв передоплату на виконання індивідуального замовлення меблів у розмірі 14000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що 18.03.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір купівлі продажу, предметом якого є купівля меблів у вигляді столу ПК, шафи купе, гардеробу на загальну суму 20000 грн. Підтвердженням укладення даного правочину є наданий на розгляд суду договір купівлі продажу від 18.03.2016 року, який підписаний сторонами, в якому обумовленому строки виконання договору, дату замовлення, вартість товару, розмір передоплати. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконання умов договору, однак останній уникав цього, натомість змінював строки виконання на 09.05.2016 року, 19.06.2016 року, що оформляв доповненнями до договору від 18.03.2016 року, які позивачем підписано не було. Відповідачем умови укладеного сторонами договору не виконано, товар в обумовлений строк не доставлено. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим, (п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закону)). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений договором строк не виконав замовлення, натомість позивач сплатив суму передоплати у розмірі 14000 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про розірвання договору купівлі продажу від 18.03.2016 року, укладеного між ним та ФОП [PERSON] з підстав неналежного виконання останнім його умов та стягнення на користь позивача сплаченої суми передоплати у розмірі 14000 грн. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. (п. 5 ст. 10 Закону). З урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови укладеного сторонами договору не виконано, товар в обумовлений строк не доставлено, то суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача неустойку у розмірі 3 % загальної вартості замовлення, оскільки вартість роботи сторонами не визначена, а суд одноособово позбавлений можливості її визначити. Таким чином, розмір неустойки як одного з видів штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобовязань складає 3 % від вартості замовлення, що відповідає 600 грн., виходячи із розрахунку 20000 грн. вартість замовлення / 100 х 3 % = 600 грн. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із змісту наведеної статті у ній закріплені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, тобто її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. У даному випадку правовідносини, що виникли між сторонами стосуються виконання договору купівлі - продажу, що не відноситься до грошових зобовязань, а тому позов в частині стягнення інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволення, а саме в частині розірвання договору, стягнення заборгованості за договором та неустойки. Судові витрати суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ухвалою суду сплату судового збору позивачу відстрочено до винесення судового рішення. Позовні вимоги задоволено частково. Так, судом задоволено позовні вимоги частково, а саме одна позовна вимога немайнового характеру та майнова вимога на суму 14600 грн. Ціна позову склала 117761,80 грн. (103200 + 14000 + 561) = 117761,80 грн. Таким чином, судовий збір за подання позовної вимоги майнового характеру складає 1177, 61 грн. та за подання позовної вимоги немайнового характеру 551, 20 грн., а всього 1728,81 грн. Судом задоволено позов на суму 14600 грн., що становить 12 % від заявлених позовних вимог майнового характеру ( 117761, 80/ 100/ =1177,62 грн. 14600 / 1177,62 = 12%), а тому стягненню із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 12 % від 1177, 61 грн., що складає 141, 31 грн. Окрім цього, стягненню із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 551, 20 грн., оскільки позовна вимога немайнового характеру задоволена.

Outcome: partial