Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] грошові кошти на загальну суму 225\~762, 64 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11.11.2011 року за ним був зареєстрований транспортний засіб «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі Y6L231040CL201156, двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], та видане свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САК № 080642. 05.12.2011 року між ним та [PERSON] був укладений усний договір доручення на розпорядження та відчуження вищевказаного транспортного засобу, того ж дня ним на ім'я відповідача була видана нотаріально посвідчена довіреність, якою позивач уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах і організаціях з усіх питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням транспортним засобом, також надав право укладати від його імені договори купівлі-продажу, визначаючи на власний розсуд ціну та одержувати грошові кошти. Права зберігати у себе виручені за продаж транспортного засобу грошові кошти він відповідачеві не надавав. 01.12.2014 року за зверненням [PERSON] до нотаріуса вищезазначена довіреність була скасована, його заява про скасування була того ж дня направлена нотаріусом [PERSON] та ВРЕР № 1 ГУ МВС України в м. Харкові. Крім того, 01.12.2014 року він особисто надіслав [PERSON] листа з вимогою повернути автомобіль або повернути належні йому грошові кошти, одержані відповідачем у разі відчуження автомобіля, але останній не відповів на листа, автомобіль або гроші йому не віддав. 15.12.2014 року з листа заступника начальника УДАІ ГУ МВС України в Харківській області позивачу стало відомо, що 16.09.2014 року автомобіль був переоформлений в Миколаївській області на іншого власника, було виписане нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії СХХ № 416332. В подальшому він дізнався, що 16.09.2014 року на підставі довіреності [PERSON] продав належний йому транспортний засіб громадянину [PERSON] за 89\~030 гривень. 21.01.2015 року [PERSON] була спрямована на ім'я [PERSON] письмова вимога про повернення грошових коштів в сумі 89\~030 гривень, виручених за продаж авто, але ця вимога відповідачем була проігнорована. Отже, з дня, наступного за днем продажу авто, 16.09.2014 року, [PERSON] набув перед позивачем статусу боржника вищевказаних коштів. Внаслідок дій відповідача [PERSON] позбавлений права користуватися та розпоряджатися власними грошима, тому наполягає на стягненні з [PERSON] на його користь вартості продажу транспортного засобу в сумі 89\~030 гривень. Крім того, за час неповернення коштів вважає такими, що виникли, відсотки за користування відповідачем цією сумою. Розмір відсотків, підрахований згідно облікової ставки Національного Банку України, за період з 17.09.2014 року по 06.04.2015 року складає 8\~365,15 гривень. Також позивачем розрахований та повинен бути сплачений відповідачем розмір заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 17\~859,42 гривень та три відсотки річних від простроченої суми, що складає 1\~478,14 гривень. Разом з цим, позивач має упущену вигоду, повязану із зростанням курсу долару США, яку оцінює в 89\~029 гривень. Дії відповідача завдали йому, окрім матеріальної, й значну моральну шкоду. Були принижені його честь, гідність, престиж та ділова репутація, він пережив моральні страждання внаслідок обману з боку [PERSON], порушення його прав та нормальних життєвих звязків. Ці обставини мають для позивача негативні наслідки, від яких неможливе повернення до нормального психічного стану, він не може займатися своїми звичайними справами та належним чином виконувати професійні обовязки. З огляду на це, достатнім [PERSON] вважає відшкодування відповідачем на його користь моральної шкоди в розмірі 20\~000 гривень. За правову допомогу ним було сплачено 10\~000 гривень, які також, на його думку, повинен відшкодувати відповідач. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні. Будучи допитаним судом за його згодою в якості свідка, [PERSON] показав наступне. Жодного договору щодо продажу автомобіля «Богдан 231040» між ним та [PERSON] ніколи не укладалося. Більш того, не він позивачеві, а позивач йому винен грошові кошти, що випливає з договору позики, який укладався між ними в минулому. У жовтні-листопаді 2011 року [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити гроші в сумі 72\~500 гривень на придбання автомобіля «Богдан 231040», щоб потім здавати його в оренду, тим самим в подальшому окупити його вартість. [PERSON] погодився та вони домовилися про строк позики 1 рік та 10,5 місяців, і про фіксовану суму у 700 гривень, яку [PERSON] сплачуватиме [PERSON] щомісяця в якості відсотків. 09.11.2011 року він передав [PERSON] гроші, а той віддав йому копію договору дарування квартири на підтвердження свого права власності, копії свого паспорту та довідки про присвоєння ІПН. Одразу після передання грошей позивач написав боргову розписку. Після цього у нотаріуса вони уклали договір, вказавши там строк повернення коштів до 24.09.2013 року. За декілька днів [PERSON] повідомив його про купівлю автомобіля та його реєстрацію в ДАІ, а десь за три тижні попросив про зустріч. Під час зустрічі він скаржився, що не може знайти вигідних умов для здачі автомобіля в оренду, висловлював побоювання, що не зможе сплачувати борг та щомісячні 700 гривень, потім запропонував написати ще одну боргову розписку на суму процентів 15\~750 гривень. Вони домовилися, що ці гроші позивач віддасть йому разом із сумою основного боргу у вересні 2013 року. На підтвердження повернення грошей [PERSON] видав [PERSON] довіреність на автомобіль, продовжуючи ним користуватися, а [PERSON], у свою чергу, обіцяв нічого не робити за довіреністю до кінця строку повернення боргу. Якщо у вересні 2013 року гроші будуть повернені, він мав повернути довіреність, а якщо ні мав право розпорядитися автомобілем. У нотаріуса під час видачі довіреності [PERSON] присутній не був, тому йому не відомо, чому [PERSON] видав довіреність на 10 років. Ні автомобіля, ні документів на нього при цьому у нього не було, все це перебувало у позивача. У вересні 2013 року позивач попросив про продовження строку виконання свого зобовязання, потім ще просив про це. З серпня 2014 року позивач почав уникати зустрічей з [PERSON], на телефонні дзвінки не відповідав. З цього він зрозумів, що [PERSON] не планує повертати гроші, тому через співробітників міліції почав розшукувати автомобіль, дізнався, що автомобіль знаходиться у м. Херсоні у [PERSON] Також він зясував, що довіреність позивач не скасував. В середині серпня 2014 року він поїхав до м. Херсону, знайшов [PERSON] та розповів йому про обставини справи, показавши наявну у нього довіреність. [PERSON], в свою чергу повідомив, що є приватним підприємцем і з січня 2012 року використовує автомобіль «Богдан 231040» за договором оренди з правом викупу, укладеним з [PERSON] Між собою [PERSON] та [PERSON] домовилися про оренду авто за 3\~000 гривень щомісячно з правом його викупу за полуторну вартість 108\~750 гривень або правом переходу автомобіля у власність [PERSON] після виплати оренди на таку суму. Гроші він сплачував [PERSON] щопівроку наперед або кожні 3-4 місяці під розписки. Напочатку серпня 2014 року [PERSON] приїжджав у м. Харків, щоб сплатити орендну плату за останні 5 місяців, але не знайшов [PERSON] Від знайомих дізнався, що той винен грошей ще й іншим людям, які теж його розшукують. Крім того, [PERSON] повідомив [PERSON], що, оскільки сплатив майже всю вартість автомобіля [PERSON], платити цю вартість йому він не буде, а готовий віддати лише 15\~750 гривень, про які він розказав як про підставу видачі довіреності [PERSON] У іншому випадку він взагалі не назве місце перебування автомобіля та не сплатить жодної суми. Вони домовилися про сплату [PERSON] [PERSON] 15\~750 гривень та укладання договору купівлі-продажу автомобіля. На ці умови він погодився від відсутності інших варіантів. Грошей у [PERSON] на той час не було, тому він запропонував розрахуватися сантехнічним товаром, продажем якого він займався, із розрахунку оптових цін. [PERSON] погодився, оскільки зрозумів, що зможе продати товар за більшу ціну та ще й заробити на цьому. [PERSON] передав йому змішувачі на обумовлену суму та накладні, відмітку на накладних вони домовилися поставити після укладення договору купівлі-продажу автомобіля. У юриста вони уклали такий договір, пішли з ним у ДАІ м. Херсона для перереєстрації, але там не було номерних знаків. Юрист, що складав їм договір, порадив перереєструвати автомобіль в м. Миколаєві. В ДАІ м. Миколаєва їх спрямували до фірми «Авто Бізнес», де їм оформили всі документи, але у довідці була вказана вартість автомобіля, визначена експертом. Як їм пояснили у фірмі, це робиться з метою відсутності підозри, що вони бажають ухилитися від сплати платежів з оформлення авто. Після виконання всіх необхідних дій він поїхав додому. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог з обставин, викладених відповідачем. Допитаний судом свідок [PERSON] підтвердив свідчення [PERSON] в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2011 року [PERSON] була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована у реєстрі за № 2017. Цією довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON], серед іншого, представляти його інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, комісіях або в будь-яких інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК 080642, виданого ВРЕР № 1 ГУ МВСУ Харків 11.11.2011 року, транспортного засобу марки та моделі «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L231040CL201156, двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованим тим самим ДАІ тоді ж. Для цього [PERSON] надав [PERSON], серед інших, право зняти з обліку чи поставити на облік автомобіль в органах ДАІ, укладати від його імені договори купівлі-продажу, міни, оренди, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні йому гроші та вчиняти інші дії, повязані з цією довіреністю. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.07.2015 року у справі № 644/9553/15, провадження № 22-ц/790/3998/15, судом було змінено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2015 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, скасоване додаткове рішення цього ж суду від 03.04.2015 року та ухвалено в повному обсязі відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Зазначеним вище рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що зобовязання [PERSON] щодо повернення [PERSON] отриманих від нього грошових коштів на придбання транспортного засобу «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі Y6L231040CL201156, двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], були ним виконані ще 05.12.2011 року шляхом передачі [PERSON] вказаного автомобіля за нотаріально посвідченою довіреністю з наданням йому права як на експлуатацію, так і на розпорядження зазначеним автомобілем, тому зобовязання [PERSON] припинили свою дію. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку висновку, що грошові кошти, отримані [PERSON] за продаж автомобіля «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі Y6L231040CL201156, двигун № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], [PERSON], відповідач не повинен був передавати позивачеві, оскільки ці грошові кошти належать саме [PERSON] як такі, що були виручені за продаж майна, переданого йому позивачем на виконання грошового зобовязання, як це встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.07.2015 року. Відповідно, позивач не може й претендувати на інші грошові відшкодування, заявлені ним у позовній заяві, оскільки ці вимоги випливають з первісної вимоги про стягнення суми, одержаної за продаж автомобіля. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту не тільки порушених, а й оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. З огляду на викладене, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі.

Outcome: dismissed