Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що у 2014 році, спільно проживаючи з відповідачем за місцем його проживання, завагітніла і [INFO] року у них народився син [PERSON]. 12 січня 2015 року [PERSON] вигнав її вагітну з будинку. Син перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Дитина хворіє на гострий бронхіт і потребує періодичного лікування, вона перебуває у декретній відпустці, самостійного заробітку не має. Відповідач є працездатним і може сплачувати аліменти. З урахуванням наведеного просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку. У запереченні на позов від 02 листопада 2015 року відповідач [PERSON] зазначає, що позов [PERSON] є безпідставним, оскільки з останньою він проживав спільно лише декілька місяців, а саме, з січня по липень 2014 року, а тому не може бути батьком дитини [PERSON], у зв'язку з чим просить у задоволені позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 09 листопада 2015 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням від якого залежить вирішення цієї справи, а саме, до набрання законної сили рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області про встановлення батьківства. Ухвалою суду від 18 квітня 2016 року провадження у справі після усунення обставин, що викликали його зупинення, відновлено. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові підстав і просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі, передбаченому чинним законодавством, але не більше 400 грн., та просив відмовити у задоволені вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки, посилаючись на те, що він не перебував з останньою в зареєстрованому шлюбі, і пояснив, що не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 березня 2016 року, яке набрало законної сили 29 березня 2016 року, та свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції у Волинській області 22 квітня 2016 року. Сторони проживають окремо, не перебували і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що вони пояснили у судовому засіданні. На даний час дитина [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], чого відповідач у судовому засіданні не заперечив. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що аліменти у твердій грошовій сумі суд може визначити за заявою платника або одержувача аліментів якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Наведені норми закону діють підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Встановлено, що між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини немає. Відповідач одружений, його дружина вагітна, він не працює, у зв'язку з чим перебуває на обліку у центрі зайнятості. Разом з тим, [PERSON] є молодою та працездатною особою, а тому, з урахуванням його пояснень про спроможність сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, передбаченому чинним законодавством, суд приходить до висновку, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а також і на утримання позивачки (матері його дитини), яка з об'єктивних причин, а саме у зв'язку з доглядом за дитиною, не в змозі самостійно себе матеріально забезпечити. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує вищенаведені обставини щодо матеріального становища відповідача [PERSON], відсутність даних про незадовільний стан його здоров'я, а також матеріальне становище дитини і її матері, стан здоров'я дитини, яка часто хворіє, та приходить до висновку, що з відповідача належить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі починаючи з дня пред'явлення позову: на утримання дитини у розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання матері дитини - [PERSON] у розмірі по 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. На думку суду [PERSON] спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі на утримання свого сина і вони забезпечать необхідні потреби останнього, також відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі по 200 грн. на утримання матері дитини - [PERSON] У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] не надала суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання у заявлених нею розмірах. Визначений судом розмір аліментів може бути за позовом платника або одержувача аліментів в подальшому змінений судом за наявності зміни встановлених у судовому засіданні обставин, зокрема, зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду у межах сум платежів аліментів за один місяць належить допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням цих вимог закону та беручи до уваги положення підпункту 3 п. 1 ч. 1 ст. 80, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», і те, що позивачка при подачі позову звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial