Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. У будинку також зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які з весни 2016 року фактично не мешкають за місцем реєстрації. З цього часу відповідачі не несуть жодних обовязків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточному ремонті квартири, усі витрати, повязані з утриманням житла, несе позивач. Факт перебування [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на володіння цим нерухомим майном. У звязку із чим просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 14 будинку № 99 по вул. Покришкіна в м. Маріуполі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Служба у справах дітей по Кальміуському району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 30.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2058, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 05-120-0723 від 10.10.2017 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно акту № 412 від 20.10.2017 року, складеного членами комісії КСН «Центральний І», за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані, проте фактично не проживають більше 1 року 6 місяців. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: [INFO], з весни 2016 року, тобто понад 1 року без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Центральний І». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою № 14 будинку № 99 по вул. Покришкіна в м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved