Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства „ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» (далі - ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу»). В обґрунтування позову послався на те, що шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві призвели до виникнення у нього професійного захворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія з помірними больовим, м'язовотонічним, правобічним, корінцевим синдромами. Згідно висновку МСЕК від 13 лютого 2014 року йому вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, визнано інвалідом Ш групи з 21 січня 2014 року до 13 лютого 2016 року, а також встановлена потреба у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 20000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник позивача Карпенко В.В., діюча на підставі довіреності від 1 січня 2014 року без обмеження повноважень, позов не визнала і суду пояснила, що в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці позивача № 2.3/2643 від 06.11.2013р. вказано, що [PERSON] під час праці у відповідача забезпечувався засобами індивідуального захисту (респіратор Пульс-М) в повному обсязі, але користувався нерегулярно, що свідчить про те, що відповідач під час роботи у нього [PERSON] суворо дотримувався вимог чинного законодавства про забезпечення належного та безпечного середовища праці, а відповідач свідомо погіршував своє здоров'я. Вказала на те, що відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи, сумарний досвід роботи позивача складає більше 23 років та 5 місяців, за професією 16,3 роки, в умовах впливу шкідливих факторів 18,8 років, а на підприємстві відповідача 7 років, тобто майже третина від усього робочого досвіду. Позивач за час свого життя працював і на інших шахтах, де також були шкідливі та небезпечні умови праці, що не могли не відобразитися на стані його здоров'я, тому покладення відповідальності за отриману позивачем за своє життя шкоду здоров'ю лише на відповідача було б несправедливим та таким, що порушить загальні принципи права та правосуддя. Впродовж 2012-2013 років позивач неодноразово знаходився з діагнозом хронічна радікулопатія в лікарні, продовжив працювати у важких умовах праці, тим самим свідомо погіршував стан свого здоров'я. Представник відповідача зазначила, що позивач не надав жодного документа та інших доказів, які підтверджують наявність моральної шкоди. Звернула увагу на те, що ствердження позивача про те, що він не в стані виконувати будь-яку роботу, спростовується висновком МСЕК, за яким він може виконувати роботу підсобного робочого, охоронника, вахтера, чергового приміщення. Також позивачем не обґрунтована сума моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. Таким чином, позивачем не доведено, що саме з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, і будь-які докази в підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та її розміру відсутні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» в якості прохідника підземного, пов'язаним з підземними роботами, з 3 жовтня 2006 року по 31 грудня 2013 року, звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України. Згідно медичного висновку КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» № 2361/2207 від 26 листопада 2013 року позивачу вперше встановлено професійне захворювання - хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія з помірними больовим, м'язовотонічним, правобічним, корінцевим синдромами. Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 грудня 2013 року, професійне захворювання у позивача виникло через недосконалість технологічних процесів проходження гірничих виробок, тривалої роботи в умовах дії шкідливих чинників виробництва. За висновком МСЕК від 13 лютого 2014 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за професійним захворюванням в розмірі 40%, визнано інвалідом Ш групи з 21 січня 2014 року до 13 лютого 2016 року, а також встановлена потреба у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ПАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, витягом з амбулаторної карти хворого та історії хвороби, висновку медичної установи. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу медикаментозному лікуванні, вік позивача, а також ту обставину, що позивач працював також й на інших підприємствах вугільної промисловості, умови праці на яких також могли вплинути на стан його здоров'я. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 12000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial