Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] предявила через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2010 року визначено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх доходів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а за рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області на підставі виконавчого листа від 27 червня 2006 року з відповідача на користь [PERSON] на утримання дитини від першого шлюбу стягувалися аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів, проте на підставі заяви [PERSON] від 13 грудня 2013 року виконавчий лист повернутий та виплата аліментів в розмірі ? частини всіх видів доходу на старшу дитину припинена, натомість у позивача змінилися сімейні обставини, шлюб з відповідачем за рішенням від 22 квітня2014 року розірваний і вона з дитиною залишилася сама у звязку з чим її матеріальний стан погіршився, тому позивач просила суд збільшити розмір аліментів і стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], 08 липня 2009 року, аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Позивач та представник позивача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, у поданій заяві представник клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин неявки суду не повідомила, що у відповідності зі ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2008 року по 08 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кіровським відділом АЦС Дніпропетровського МУЮ 12 вересня 2008 року з відміткою про вчинення актового запису про розірвання шлюбу 08 травня 2014 року (а.с.7, 4). Від сторін як подружжя походить дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 29 липня 2009 року серії 1-КИ №244079 (а.с.8).. На підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2010 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили 29 червня 2010 року, за виданим судом 22 жовтня 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], ухвалено стягувати щомісяця аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 25 серпня 2010 року. Вказаним рішенням встановлено та при визначенні розміру аліментів в 1/6 частині всіх доходів відповідача взято до уваги, що з батька дитини [PERSON] стягуються аліменти також на дитину від першого шлюбу на користь [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом за розгляду справи встановлено, що за виконавчим листом №2-818, виданим Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області 27 червня2006 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Статтею 180 СК України визначений обовязок по утриманню дитини, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно, про що розяснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Одночасно, статтею ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено у судовому засіданні, сторони 08 травня2014 року розірвали шлюб, проживають окремо один від одного та дитина [PERSON] залишилася проживати з матірю позивачем у справі. Одночасно за розгляду справи встановлено, що стягнення аліментів з відповідача на користь третьої особи на утримання старшої дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу, на підставі заяви [PERSON] від 13 грудня 2012 року припинено, про що свідчить постанова державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 10 січня 2013 року (а.с.11, 11-зворот). Доказів зміни матеріального або сімейного стану, в тому числі збільшення кількості утриманців, погіршення здоров'я платника аліментів з часу присудження до стягнення аліментів на користь позивача, відповідачем відповідно до своїх обовязків за ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано, як і не надано доказів на спростування доводів позивача. Відтак, за розгляду справи встановлено, що обставини складу сімї позивача істотно змінилися у звязку з розірвання шлюбу та утриманням виключно за власні доходи себе та дитини, обовязок з утримання якої за ст. 180 СК України є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи. При цьому, суд відзначає, що за Конвенцією про права дитини, ст. 52 Конституції України, усі діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Звідси, молодша дитина позивача [PERSON], має право на рівне зі старшою дитиною позивача забезпечення та утримання. Зважаючи на встановлені судом обставини суд вбачає визначені ст. 192 СК України підстави для зміни розміру аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача та виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів у частці від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання доньки [PERSON], суд враховує вік і стан здоров'я дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю позивачем, окремо від батька, перебуває на її утриманні, потребує рівною мірою піклування, утримання, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів (позивача), який є працездатним, має постійне місце роботи та заробіток, а також приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, граничний розмір відрахувань із заробітку визначений ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі чого суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття кожного з дітей, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде співмірним та справедливим відносно інших утриманців позивача та самого позивача, який так само потребує у будь-якому випадку мінімального забезпечення із власного заробітку. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Разом з тим, за правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, натомість при зміні розміру аліментів, останні належить стягувати за правилами ст. 192 СК України з моменту набрання рішенням законної сили. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved