Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина. До складу спадщини також увійшла і земельна ділянка №622 площею 0,0788га, що знаходиться в межах Петрушківської сільської ради. Факт належності земельної ділянки померлому підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) та довідкою сільської ради. Її чоловік за життя звернувся до землевпорядної організації з заявою щодо приватизації цієї земельної ділянки, однак отримати державний акт, що посвідчує право власності не встиг. Вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Але отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки нею не подано правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Просила суд визнати за нею право на завершення процедури приватизації та одержання нею правовстановлюючого акту на право власності на земельну ділянку №622 площею 0,0788га, що розташована в межах Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно даних управління держгеокадастру спадкова земельна ділянка з кадастровим номером 3222486000:03:003:0416 рахується на праві власності за померлим [PERSON] Вона є єдиною спадкоємицею до майна померлого. Нотаріальна контра не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, оскільки нею не подано оригіналу державного акту на право власності на померлого. Оскільки спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття та спадкування відбувається без зміни цільового призначення земельної ділянки, її право власності не визнається, тому вважає своє право порушеним. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], на земельну ділянку з кадастровим номером 3222486000:03:003:0416, що належала йому на праві власності на момент його смерті. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2016 року за заявою позивача [PERSON] позовні вимоги про визнання права на завершення процедури приватизації та отримання правовстановлюючого документу залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що дана земельна ділянка увійшла до паю, який належав померлому [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Її чоловік отримав державний акт на право власності на дану земельну ділянку, але через те, що він зловживав алкогольними напоями, вона не знає коли саме, де подівся даний державний акт, не може повідомити яка землевпорядна організація виготовляла технічну документацію на дану земельну ділянку, яким рішенням та коли надавалась згода на її розроблення та відповідно і затвердження технічної документації. Коли виносились межі в натуру, де саме знаходиться на місцевості дана земельна ділянка не знає. Розмір земельної ділянки, її кадастровий номер, місце знаходження, цільове призначення визначено у поданих суду витягу з реєстру речових прав та листі управління держгеокадастру. У судове засідання представники Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, ПСП «Шевченківське», Петрушківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 13 червня 2007 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №088468, виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Померлий [PERSON] був чоловіком [PERSON], що підтверджено свідоцтво про одруження серія ІІ-ЖГ №319092, виданого 01 серпня 1979 року. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено, що до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась 08 жовтня 2008 року [PERSON] Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено. 08 жовтня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 0,6034га та 0,5060 га, що знаходяться на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; та 1\\4 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції статті чинної до 13 червня 2007 року, до моменту смерті [PERSON]І, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно довідки виконавчого комітету Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №63 від 16 березня 2016 року, виписки з рішення зборів ПСП «Шевченківське» №18 від 15 березня 2016 року вбачається, що внаслідок жеребкування земельна ділянка №622 (сад) належала [PERSON] згідно сертифікату за земельну частку (пай), розташована в адміністративних межах Петрушківської сільської ради за межами населеного пункту с. Петрушки. З поданої позивачем копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22 червня 2016 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0788га, з кадастровим номером 3222486000:03:003:0416, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Петрушківської сільської ради рахується за [PERSON]. Дану довідку суд оцінює критично, оскільки вона не підписана та не завірена уповноваженою особою, інші відомості щодо часу реєстрації, особи яка здійснила таку реєстрацію, номер запису про реєстрацію, орган, що здійснив таку реєстрацію відсутня, тому не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження отримання померлим державного акту та відповідно як наслідок виникнення права власності. На підтвердження виникнення у померлого права власності на земельну ділянку позивачка посилалася на лист Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області. Так, відповідно до даного листа від 22 серпня 2016 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222486000:03:003:0416 рахується на праві власності за [PERSON]; документація із землеустрою на дану земельну ділянку не виявлена. Разом з тим, у даному листі не вказано чи видавався державний акт на право власності померлому, коли видався, чи міститься його підпис у відповідній книжці щодо видачі державних актів. Не вказано чи зареєстрований державний акт в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування землею, договорів оренди землі. Також лист не містить відомостей щодо неможливості вказати таку інформацію. У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розяснив позивачу обовязок щодо доказування своїх позовних вимог та у разі складнощів в отриманні доказів відповідно право на заявлення клопотань. Жодних клопотань про витребування доказів суду не заявлено, позивачка вважала за можливе розглянути справи на підставі наявних в справі доказах. При розгляді справи позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, що у померлого [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку, тобто померлим за життя отримувався державний акт. Посилання на наявність реєстрації в кадастровій системі не може бути підтвердженням даної обставини. Оскільки після вчинення всіх встановлених процедур при приватизації земельної ділянки, саме кінцевим етапом є отримання державного акту та відповідно виникнення права власності. До даного моменту триває процедура приватизації земельної ділянки. При розгляді справи позивач не надав суду доказів неможливості отримання рішень відповідного органу щодо надання дозволу на розробку та затвердження проекту технічної документації. Не подано позивачем відомостей з Дерєжавного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за померлим, оскільки доступ до даного реєстру є відкритим та загальнодоступним. Суд оцінює критично пояснення позивача, що померлий їй нічого не повідомляв та приховував ці обставини, зловживав спиртними напоями, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надала, не повідомила яким рішенням була затверджена технічна документація, копії державного акту не надала, натомість позивачки отримала свідоцтва про право на спадщину на інші земельні ділянки, які увійшли до паю померлого [PERSON], що підтверджено матеріалами спадкової справи, тобто вона мала оригінали правовстановлюючих документів на інше спадкове майно. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] розпочав процедуру приватизації, але не завершив її, так як не встиг отримати державний акт на право власності на дану земельну ділянку, про що позивачка також стверджувала у своєму первісному позові, тому право власності у померлого не виникло і до спадкоємців переходить лише право на завершення процедури приватизації, а не визнання права власності на майно. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed