Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 12 листопада 2005 року із [PERSON] зареєстрували шлюб. 12 листопада 2005 року, а саме після укладення шлюбу з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Спільне життя у сторін не склалось. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зазначає, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу порівну. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову. Суду пояснив, що спірна квартира була придбана відповідачем до реєстрації шлюбу, а тому є його особистою власністю, відповідно з цих підстав у позові має бути відмолено. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 12 листопада 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 132. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Сауленко» (а. с. 4). 28 січня 2006 року, тобто після реєстрації шлюбу Долинським РВ УМВС України в Кіровоградській області було видано паспорт громадянина України на імя [PERSON] (а. с. 3). Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 9). Згідно договору купівлі-продажу укладеного 12 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 2116 (далі Договір), [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). Відповідно до інформації обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» № 34 від 24 листопада 2016 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 12 листопада 2005 року. Зі змісту п. 4.7. Договору, цей договір укладено за письмовою заявою дружини покупця, [PERSON] про згоду на купівлю квартири. Таким чином, аналізуючи вищезазначене, можливо стверджувати, що спірне житло придбане сторонами у період шлюбу, а відтак доводи представника відповідача про те, що спірна квартира придбана до реєстрації шлюбу не заслуговують на увагу. Крім зазначеного, той факт, що спірна квартира придбана до реєстрації шлюбу не підтверджений будь-якими доказами, враховуючи також те, що шлюб зареєстрований та спірна квартира придбана в один день. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Таким чином, набуде подружжям [PERSON] та [PERSON] вищезазначене майно є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи те, що сторонами не надано та не заявлялось будь-яких доказів про можливість поділу спірної квартири в натурі відповідно до їх часток, інших вищезазначених дій сторонами не вчинено, а відтак цей позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved