Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачі звернулися до суду з зазначеним вище позовом, у якому просили визнати належність 1/2 частини самочинно збудованих господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , як попередньому власнику [PERSON] , померлому [INFO] , та визнати за позивачами, як спадкоємцями вказаного майна, право власності за кожним на 1/6 частину самочинно збудованих вищезазначених господарських будівель. Також, позивачка [PERSON] просить визнати за нею право власності на 3/6 частину самочинно збудованих господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , як на майно подружжя набуте під час перебування у шлюбі. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] , який є батьком [PERSON] та [PERSON] . Спадщину після померлого прийняли позивачі, однак державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на господарські будівлі та споруди, що зазначені у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок: «Г» - літня кухня, «Г1» - гараж, «г1» - сарай, «Д» - сарай, «Е» - сарай, «Е1» - сарай, та заходяться за адресою: [ADDRESS] . Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії вмотивована тим, що вищезазначене майно є самочинно збудованим, а тому до складу спадщини не ввійшло через відсутність правовстановлюючого документу. У зв`язку із зазначеними вище обставинами позивачі звернулися до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрите ухвалою попереднього складу суду від 04.11.2019 року. 11 серпня 2020 року ухвалою судді Зіненка Ю.В. справу прийнято до свого провадження. У судове засідання позивачі та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили справу розглядати без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити (а.с. 36, 98). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду (а.с. 98). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зокрема судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , до Решетилівської міської ради Полтавської області про визнання права власності на господарські будівлі підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , 26 вересня 1992 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб (а.с. 12). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 13, 14). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 15.09.2017 року Решетилівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 19). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений станом на 12.03.2018 року на замовлення позивачки [PERSON] , встановлено, що домогосподарство складається з будівель: «А-І»- житловий будинок, «а» - прибудова, «а1, г» - навіс, «д» - погріб, «Ж» - вбиральня, «№ 1» - ворота, «№ 2, № 3, № 4» - огорожа, та самочинно збудованих будівель і споруд: «Г» - літня кухня, «Г1» - гараж, «г1, Д, Е, Е1» - сараї (а.с. 28-30). З свідоцтва про право власності, зареєстрованого в реєстрі за № 1160, вбачається, що [PERSON] є пережившою дружиною [PERSON] , якій належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, яке складається згідно плану з: «А-І»- житлового будинку, «а» - прибудови, «а1, г» - навісу, «д» - погребу, «Ж» - вбиральні, «№ 1» - воріт, «№ 2, № 3, № 4» - огорожі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно належало померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Решетилівською державною нотаріальною конторою 27.08.1998 року за реєстровим № 2359 (а.с. 20). Спадкоємцями майна померлого [PERSON] , яке складається з 1/2 частки згідно плану з: «А-І»- житлового будинку, «а» - прибудови, «а1, г» - навісу, «д» - погребу, «Ж» - вбиральні, «№ 1» - воріт, «№ 2, № 3, № 4» - огорожі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , яким вказане майно належить в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом зареєстрованим в реєстрі під № 1161 (а.с. 21). Таким чином, спадщину після померлого [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Також судом встановлено, що рішенням № 306 виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області від 28.09.2007 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового гаража, літньої кухні, сараю з погребом, добудову двох господарських сараїв та розширення веранди в житловому будинку по [ADDRESS] на визначеній земельній ділянці по [ADDRESS] та розроблено проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 179644285 земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 24-26, 31, 32). Тобто, [PERSON] за життя було отримано дозвіл на будівництво нового гаража, літньої кухні, сараю з погребом, добудову двох господарських сараїв та розширення веранди в житловому будинку по [ADDRESS] на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить дружині померлого [PERSON] , що дає суду підстави вважати про належність самочинно збудованих господарських будівель та споруд померлому [PERSON] та його дружині [PERSON] . Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Так, постановою державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори № 02-31/1295 від 25.09.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на господарські будівлі та споруди, що зазначені у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок: «Г» - літня кухня, «Г1» - гараж, «г1» - сарай, «Д» - сарай, «Е» - сарай, «Е1» - сарай, та заходяться за адресою: [ADDRESS] , оскільки є самочинно збудованими, а тому до складу спадщини не ввійшли через відсутність правовстановлюючого документу (а.с. 27). Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Земельна ділянка, на якій знаходяться самочинно збудовані господарські будівлі та споруди, під уже збудоване нерухоме майно надавалася для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто, при самочинному будівництві на вказаній земельній ділянці, що знаходиться по [ADDRESS] , не було порушено її цільового призначення. Також, померлому [PERSON] рішенням Решетилівської селищної ради надано дозвіл на будівництво зазначених господарських будівель та споруд. Враховуючи вищевикладене, та той факт, що померлий [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували у шлюбі на період будівництва зазначених вище господарських будівель та споруд, суд вважає доведеним належність на час смерті 1/2 частки спадкодавцю [PERSON] , померлому, [INFO] , на вказані самочинно збудовані господарські будівлі та споруди та 1/2 частки зазначених господарських будівель та споруд дружині померлого [PERSON] позивачці [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 04-20, виконаного 15.01.2020 року, експертно-технічного дослідження господарських будівель, що розташовані по [ADDRESS] , господарські будівлі, що зазначені у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок: «Г» - літня кухня, «Г1» - гараж, «г1» - сарай, «Д» - сарай, «Е» - сарай, «Е1» - сарай, відповідають вимогам ДБН в частині об`ємно-планувального рішення та загальний технічний стан вказаних господарських будівель - добрий (а.с. 71-79). Тобто, вищезазначені господарські будівлі та споруди відповідають будівельним нормам та правилам. Приписами ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З огляду на зазначену вище норму закону, та враховуючи, що самочинно збудоване нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка належить позивачці на праві приватної власності, суд вважає можливим визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку самочинно збудованих господарських будівель та споруд. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження. Оскільки судом встановлено, що позивачі мають право на спадщину після померлого [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, суд вважає можливим визнати за ними право власності на спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 28 жовтня 2020 року до суду представником позивача подано клопотання, у якому він просить судові витрати покласти на позивачів. З огляду на зазначене, суд вважає, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню, оскільки дане право є виключним правом позивача. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved