Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У жовтні 2016 року Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» в особі Київської дирекції УДППЗ «Укрпошта» звернулося до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь підприємствазавдану матеріальну шкоду в розмірі 44099 грн. 87 коп. та судові витрати. Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 16.02.2017 №56 припинена діяльність Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в результаті його перетворення у публічне акціонерне товариство та створення Публічного акціонерного товариства «Укрпошта». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 червня 1014 року встановлено, що відповідач [PERSON] працюючи начальником відділення поштового звязку Стовпяги ЦПЗ №8 КОД УДППЗ «Укрпошта», маючи доступ до грошових коштів отриманих від населення за оплату комунальних послуг та готівки для виплат соціальної допомоги незаконно привласнила гроші в сумі 52811 грн. 17 коп. заподіявши матеріальну шкоду УДППЗ «Укрпошта» на вказану суму, які стягнуто з відповідача згідно вказаного вироку суду, яким [PERSON] засуджена за ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 191 КК України. Після постановлення вироку позивач просить стягнути з відповідача додатково 44099 грн.87 коп. завданої матеріальної шкоди, які не були охоплені вироком суду, в звязку з виявленням привласнення вказаних коштів службовим розслідуванням пізніше. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просить задовольнити їх на підставі ст.ст. 1166, 1191 ЦК України. Пояснила, що працівник [PERSON] будучи матеріально відповідальною особою перед підприємством, привласнила кошти громадян в сумі 20071,65 грн., що у квітні-травні 2014 року надходили до відділення поштового звязку Стовпяги, як плата за газ, не оприбуткувавши їх. А також не виплатила громадянам частину соціальних виплат за квітень місяць 2014 року на суму 23919,63 грн. Підприємство, покрило всі недостачі за свій рахунок, внаслідок чого зазнало матеріальної шкоди на суму 44099,87 грн., а тому просить стягнути з винної особи - [PERSON] понесені підприємством витрати на підставі положень ст.ст. 1166, 1087, 1191 Цивільного кодексу України. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснила, що виконуючи вирок суду від 18.06.2014 вона поступово, частинами сплачує підприємству спричинену матеріальну шкоду в розмірі 52811,17 грн., яку визнала в повному обсязі. Нестача в касі та відсутність належних документів по соціальним виплатам, що надійшли у квітні 2014 року були виявлені вході ревізії 13.05.2014, у звязку з чим і було порушено кримінальне провадження. 15.05.2014 вона звільнена з роботи. Той факт, що підприємство на вимогу народного депутата та громадян покрило заборгованість перед мешканцями села та газовим підприємством за свій рахунок, не дочекавшись допоки вона сплатить повну суму за вироком суду, на думку представника відповідача, не дає позивачу право повторно стягувати з неї недостачу по платежам за газ та по соціальним виплатам. Крім цього, представник відповідача наголосив на тому, що навіть якщо припустити, що виявилась якась сума привласнених коштів пізніше, поза рамками кримінального провадження, то позивач пропустив встановлений ст. 233 КЗПП України річний строк на зверненням до суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої підприємству працівником, оскільки ревізія та службові розслідування проведені у 2014 році. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в їх логічному взаємозвязку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. 18 червня 2014 року вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винною в скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України, призначено покарання відповідно до вимог кримінального закону та задоволено цивільний позов, стягнуто з неї на користь Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Київської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 52811 гривень 18 копійок (а.с.23-25). Вищевказаним вироком, зокрема встановлено, що відповідач [PERSON] працюючи начальником відділення поштового звязку Стовпяги, маючи доступ до грошових коштів отриманих від населення за оплату комунальних послуг та готівки для виплат соціальної допомоги, за період з березня 2014 року по 13 травня 2014 року, незаконно привласнила гроші в сумі 52811 грн. 17 коп. заподіявши матеріальну шкоду УДППЗ «Укрпошта» на вказану суму Також у вироку вказано, що [PERSON] 26 квітня 2014 року не внесла відомостей в касовий звіт про отримання готівки на виплату соціальних допомог з ЦПЗ №8 в сумі 25400 грн. Грошей не оприбуткувала, чим виготовила документ, що містить інформацію, яка частково не відповідає дійсності, тобто вчинила службове підроблення з метою досягнення єдиної мети приховання привласнення грошей в сумі 52811 грн. 17 коп. Сторони визнали, що вказана сума не виплачена позивачу в повному обсязі, оскільки [PERSON] виплачує її поступово, невеликими частинами. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі матеріалів справи та пояснень представника позивача встановлено, що після звільнення [PERSON] з роботи, в той час, коли кримінальне провадження перебувало в суді, до відділення поштового звязку Стовпяги ЦПЗ №8 почали надходити звернення-скарги громадян, які не отримали соціальних виплат у квітні 2014 року. А тому новопризначеним начальником відділення [PERSON] було прийнято рішення (наказ від 06.06.2014) провести службове розслідування з метою встановлення всіх постраждалих осіб та суми, що належали їм до виплати, а також перевірити звіти по оприбуткуванню коштів по комунальних платежах за газ (а.с.90). Згідно акту службового розслідування від 11.06.2014 при опитуванні жителів села Стовпяги, з врахуванням їх звернень сума не отриманих соціальних допомог за квітень місяць 2014 року склала 25219,76 грн. Крім цього, в акті вказується, що згідно даних у реєстрах ф-10 п. за 10.05.2014, 13.05.2014 та 14.05.2014, загальна сума не оприбуткованих коштів за газ, що надійшли від населення, складає 20071,65 грн. Також не оприбутковані в касовому звіті кошти за поповнення мобільного звязку в розмірі 100 грн. та плата за прийняті платежі 8,45 грн.(а.с.87-88) Вказаним актом службового розслідування, визначена загальна сума привласнених [PERSON] коштів, яка складає 45400 грн. Додатково в акті вказано, що матеріали по факту привласнення грошових коштів начальником відділення поштового звязку Стовпяги ЦПЗ №8 [PERSON] направлено у Переяслав-Хмельницький МВ ГУМВС України в Київській області для вжиття заходів, передбачених чинним законодавством (а.с.89). У грудні 2014 року було проведено повторне службове розслідування на підставі наказу Київської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 358 від 22.12.2014 з метою перевірки фактів, викладених у депутатському зверненні від 19 грудня 2014 року за №302/2754-1 щодо виконання рішення суду в частині стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням колишнім працівником відділення поштового звязку [PERSON] (а.с.27-38) Згідно акту службового розслідування від 31.12.2014. перевіркою встановлено що у квітні 2014 року документально не підтверджена виплата 24 м одержувачам соціальних допомог на загальну суму 25407,82 грн. При опитуванні громадян ця сума зменшилась та встановлено, що соціальних виплат не отримали 19 одержувачів на загальну суму 21031,10 грн. На підставі даних проведеного опитування було сформовано виплатні відомості по яким в період з 25.12.2014 по 30.12.2014 було проведено виплату соціальних допомог всім 19-ти одержувачам на загальну суму 21031,10 грн. В акті службового розслідування також зазначено, що опитати двох громадян не вдалося з причини відсутності їх вдома, а тому можна потенційно вважати, що вони також не отримали соціальних виплат на суму 2732,32 грн. (1762,38+969,94). Крім цього, в ході службового розслідування, окрім тих громадян, які встановлені на підставі відновлених виплатних документів виявлено ще 2 одержувача, які мають претензії щодо неодержання ними допомог у квітні 2014 року в загальній сумі 156,21 грн. (142,35+13,86). Тож за результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що бувшим начальником ВПЗ Стовпяги Центру поштового звязку КОД УДППЗ «Укрпошта» [PERSON] було привласнено готівки, яка призначалась на виплату соціальних допомог на загальну суму 23919,63 грн. (а.с.27-35). Згідно бухгалтерської довідки за підписом Головного бухгалтера та начальника ЦПЗ №8 станом на 27.09.2016 на позабалансовому рахунку 072 «Невідшкодовані нестачі і втрати від псування цінностей» в ЦПЗ №8 обліковується сума 44099,87 грн. ЦПЗ №8 за рахунок власних обігових коштів проведені розрахунки з контрагентом ПАТ «Київоблгаз» та здійснені виплати жителям села Стовпяги (а.с.26). Аналіз вищевказаних документів дає підстави для висновку, що кошти стягнуті з [PERSON] вироком суду, як матеріальна шкода спричинена злочином потерпілій особі - Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» в особі Київської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та кошти, про стягнення яких позивач просить у позовній заяві, мають однакові ознаки, а саме: не проведені у квітні 2014 року соціальні виплати та не оприбутковані грошові надходження від населення у травні 2014 році, як плата за комунальні платежі. Їх розмір також є наближеним один до одного. А тому розмежувати суми стягнуті за вироком суду та суми встановлені в ході службових перевірок не представляється можливим. Крім того, жодним службовим розслідуванням від 11.06.2014 та від 31.12.2014 не проведено порівняльного аналізу матеріалів ревізії в рамках кримінального провадження та даними, здобутими під час службових розслідувань. Водночас, встановлені в суді обставини дають достатні підстави вважати, що необхідність проведення службових перевірок після того, як було порушеного кримінальне провадження проти [PERSON] було обумовлено невдоволенням громадян та їхніми вимогами до КОД УДППЗ «Укрпошта» невідкладно усунути порушення, допущені їхнім працівником, що потребувало встановлення конкретних осіб, які внаслідок злочинних дій [PERSON] не отримали належні їм суми соціальних допомог, а також на рахунки яких не поступили внесені ними платежі за комунальні послуги. Окрім того, що позивачем не доведено спричинення колишнім працівником [PERSON] майнової шкоди підприємству поза кримінальним провадженням, позивач також невірно застосовує до правовідносин між ним та працівником положення Цивільного кодексу України щодо стягнення шкоди в порядку регресу, оскільки громадяни мешканці села постраждали від неналежного надання публічних послуг Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта», що має наслідком відповідальність даного підприємства перед громадянами та іншими контрагентами. Як встановлено судом, [PERSON] допустила недостачу в касі та привласнила кошти в той час, коли займала посаду начальника відділення поштового звязку Стовпяги ЦПЗ № 8 тобто перебувала у трудових відносинах з Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта». В досліджуваній ситуації не можуть бути застосовані і положення ст. 1166 ЦК України в частині цивільної відповідальності винної особи про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи в повному обсязі. Вищевказане положення вимагає від позивача доведення не лише неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, а й наявності в потерпілого цивільних майнових прав, які підлягають захисту, а також доведення збитків, в розумінні ст. 22 ЦК України, яких позивач зазнав внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності іншої особи. Всі ці обставини позивач не лише не доводить, а й не зазначає в своєму позові. Відповідно до розяснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 р. №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» матеріальна відповідальність робітників і за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки повної матеріальної відповідальності, зокрема визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема: коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Разом з тим, частиною 3 статті 233 КЗпП України передбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з наступними змінами) розяснено, що днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Отже, [PERSON] несе матеріальну відповідальність перед підприємством, в якому вона працювала, а саме Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» в особі Київської дирекції УДППЗ «Укрпошта» є відповідальним перед населенням та контрагентами в розмірі шкоди спричиненої працівником, оскільки воно здійснювало публічні та договірні послуги з проведення розрахункових операцій. Протиправність дій відповідача та факт спричинення шкоди позивачу, її розмір, стверджується вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2014 року, що набрав законної сили. В той же час доводи позивача, про те, що збитки які предявлені в позові виявлені після вироку суду, є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПКкожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач визначає предметом спору шкоду завдану вчиненням кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191 КК України, однак, як встановлено судом, це питання вже вирішено судом при ухваленні вироку відносно [PERSON] Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач, звернувся до суду із позовними вимогами, про стягнення шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення з підстав, передбачених ЦК України, а не в порядку КЗпП України, суд не застосовує строки позовної давності, визначені в ст. 233 КЗпП України та відмовляє у задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed