Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач 19 січня 2013 року взяла у неї у борг 3754 грн. до травня 2013 року, обіцяючи щомісячно повертати по 800 грн., про що написала розписку. Станом на день звернення до суду відповідач борг повернула борг частково у сумі 1754 грн. Посилаючись на викладене та невиконання відповідачем свого зобов'язання, позивач прохала стягнути з відповідача залишок суму боргу у розмірі 2000 грн., 3% річних у розмірі 85 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляції у розмірі 2296 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 900 грн. та витрати на отримання довідки у відділі статистики у розмірі 24 грн. Представник позивача підтримав вимоги позивача. Відповідач позовні вимоги визнала частково у сумі основного боргу у розмірі 2000 грн., 3 % річних у розмірі 85 грн., не заперечувала щодо отримання грошових коштів у розмірі 2000 грн. у борг від позивача та написання нею особисто розписки. Заперечувала щодо задоволення судом інших позовних вимог та судових витрат, посилаючись на відсутність грошових коштів. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 січня 2013 року сторони уклали договір позики грошей, який оформили письмовою розпискою, за умовами якої позивач передала відповідачу 3754 грн., які остання зобов'язалася повернути їй щомісячно частинами у розмірі по 800 грн. у строк до травня 2013 року. Зобов'язання, передбачені договором, відповідач виконала частково на суму 1754 грн. Залишок суму основного боргу на день розгляду справи судом склав 2000 грн. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та порядку, що встановлені договором. Постільки зобов'язання у встановлений умовами договору строк не виконане, то позивач має право на стягнення суми боргу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. При цьому суд бере до уваги розрахунок, який наданий позивачем. Відповідно до розрахунку, сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні витрати - 2000 грн., за період прострочення виконання грошового зобов'язання з травня 2013 року - вересень 2014 року - інфляційні втрати складають суму 296 грн. Три проценти річних, розраховані за цей же період складатимуть 85 грн. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правої допомоги. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК). Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК України). Прикінцевими та перехідними положеннями ЦПК України (розділ XI п.2) встановлено, що ч.2 ст. 84 ЦПК України набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. З 1 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Статтею 1 вказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із матеріалів справи вбачається, що позивач понесла витрати на правову допомогу у сумі 900 грн., яку позивачам за договором про надання правової допомоги від 1 жовтня 2014 року надавав адвокат [PERSON] За умовами цього договору адвокатський гонорар пов'язаний лише з участю представника у судових засіданнях, тобто не включав підготовку позовної заяви та усні консультації. Таким чином, враховуючи обставини справи, які пов'язанні з наданням правової допомоги та положення названого закону граничний розмір цього виду судових витрат безпосередньо в судовому засіданні повинен складати (1218 грн. х 40% : 60 хв. = 8.12 грн. х 20 хв. = 162 грн. 40 к.). Витрати позивача на оплату довідки з відділу статистики у розмірі 24 грн. не підтверджені належними доказами і, крім того, не є судовими витратами у розумінні ст. 79 ЦПК України, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: approved