Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві, позивачка просила суд Визнати за [PERSON] [INFO], права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею будинку 61,6 кв.м., житловою площею будинку 33,2 кв.м., що складається з А-1 - житловий будинок, а-1 - прибудова, а-2 - прибудова, а-3 - ганок, В - літня кухня, Б - гараж, Д - погріб з шийкою. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 травня 1999 року бабусею позивачки, [PERSON], було складено заповіт згідно з яким вона заповідає все своє майно позивачці - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті бабусі позивачці відкрилась спадщина, що складається з домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 20.03.1978р в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] було виокремлено частки, а саме: за [PERSON] визнано право на 70/100 частин, а за [PERSON] визнано право на 30/100 частин (додаток № 4). Проте відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 27 березня 1981 року [PERSON] та [PERSON] знову уклали шлюб. Після смерті [PERSON] [INFO]., [PERSON] фактично успадкувала все майно, що належало її чоловіку, оскільки не було інших спадкоємців. До моменту смерті [PERSON] так і не оформила належним чином документи на майно, що отримала у спадок. У зв'язку з цим жодних правовстановлюючих документів не збереглось. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., позивачці було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із тим що правовстановлюючі документи на майно були втрачені, а заповіту недостатньо для оформлення спадкових справ, таким чином вчинення нотаріальних дій є неможливим. Листом № 1779 від 20.02.2014р. Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації зазначено, що станом на 31.12.2012р. інвентаризація та реєстрація права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], не проводилась. Відповідно ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Оскільки [PERSON] на момент смерті [PERSON] [INFO]., була єдиним спадкоємцем то відповідно ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року, вона належить до першої черги спадкування до якої входять діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином [PERSON] фактично володіючи майном, отриманим після смерті чоловіка, відповідно ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року, склала, в якому зазначила позивачку єдиною спадкоємицею всього свого майна. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved