Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON],[PERSON], посилаючись на те, що 07 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого єТОВ «ОТП Факторинг Україна»та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 року, згідно умов якого, останньому був наданий кредит в сумі 52000,00 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки 3,99% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та плати за кредит 07 грудня 2025 року. В забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № SR - 502/059/2007 від 07 грудня 2007 року, відповідно до умов якого, остання взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору від 07 грудня 2007 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобовязань, позивач просив суд стягнути солідарно з останніх загальну суму заборгованості за кредитним договором №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 року в розмірі 24708,29 долара США, що за курсом НБУ станом на 16 травня 2015 року (21,4488 грн. за 1 долар США) становить 529963,17 грн. та 70000,00 грн. та судовий збір в сумі 9058,92 грн. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2017 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено у повному обсязі (а.с. 81-82). Ухвалою суду від 31 травня 2018 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2017 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання (а.с. 115-116). Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», діюча за довіреністю від 03 травня 2018 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 164). Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі ордеру від 16 квітня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, надав заяву по застосування строків позовної давності. Раніше надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що не погоджується із розрахунком штрафних санкцій у вигляді пені, оскільки позивач звернувся до суду у 2016 році, а розрахунок пені надав за 2014-2015 роки, просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені та застосувати строк позовної давності, про що також надав відповідну заяву. Крім цього зазначив, що позивач надав некоректний розрахунок заборгованості, з підстав чого просив суд відмовити у задоволенні позову. (а.с. 107, 131-133). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК Україна (а.с. 202). Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», діюча за довіреністю від 03 травня 2018 року надала через канцелярію суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що при здійсненні розрахунку заборгованості позивачем було враховано усі платежі, здійснені відповідачем, надала до суду розрахунок боргу та виписку по рахунку (а.с. 174-175). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 07 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого єТОВ «ОТП Факторинг Україна»та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 року, згідно умов якого останньому був наданий кредит в сумі 52000,00 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки 3,99% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та плати за кредит 07 грудня 2025 року (а.с. 8-26). В забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №SR - 502/059/2007 від 07 грудня 2007 року відповідно до умов якого, остання взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору від 07 грудня 2007 року (а.с. 27-28). Судом встановлено, що 23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв права вимоги за договорами, в тому числі і за кредитним договором №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 року (а.с. 35-57). ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 58-65). Судом встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 рокувиконав в повному обсязі. Через невиконання відповідачами зобовязань за кредитним договором від №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 року, у останніх склалася заборгованість перед ПАТ «ОТП Банк» в сумі 599963,17 грн., що складається з: -заборгованості за кредитом 24708,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 16.05.2015р. становить 529963,17 грн.; -суми пені за прострочення виконання зобовязань - 70000,00 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 року (а.с. 33-34, 177-179). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобовязань ухиляються. Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач звертався до відповідачів з повідомленням про виконання зобовязань по кредитним договорам в добровільному порядку, але останні свої зобовязання відповідно до кредитного договору не виконували (а.с. 29-32). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова (субсидіарна) відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. У разі субсидіарної відповідальності кредитор зобовязаний спочатку предявити вимогу до боржника і, якщо останній не задовольнить її, він вправі вимагати виконання зобовязання від поручителя. Установлено, що умовами п.1.2 договору поруки №SR - 502/059/2007 від 07 грудня 2007 року укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Тому позивач має право вимагати виконання зобовязання як від боржника так і від поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки, для досудового врегулювання спірних правовідносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від №ML-502/059/2007 від 07 грудня 2007 рокуу розмірі 529963,17 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. Досліджуючи вимоги, про стягнення з відповідачів пені у розмірі 70000,00 грн., суд приходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тобто, ЦК України передбачено, що до штрафу та пені застосовується спеціальна позовна давність, яка не може бути продовжена. Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що пеня нарахована за період з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 рік у розмір 70000,00 грн., однак позивач звернувся до суду у жовтні 2016 року, тобто з пропуском строків позовної давності, з підстав чого вимоги про стягнення з відповідачів пені у розмірі 70000,00 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 9058,92 грн., у звязку із частковим задоволенням позову, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8002,00 грн. в рівних частках (а.с. 6).

Outcome: partial