Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] завернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була спричинена в результаті ДТП. В позові зазначив, що 07.11.2012 року [PERSON] керуючи автомобілем М-2140 д/н [NUMBER], рухаючись по автодорозі с. Володимирівське - с. Дніпрельсан, при повороті ліворуч не впевнився в безпеці дорожнього руху, скоїв аварійну обстановку автомобілю Джилі Н52мн, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку, чим змусив останнього змінити напрямок руху та гальмувати, щоб уникнути ДТП, внаслідок чого автомобіль позивача перевернувся в кювет та був пошкоджений. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 26.11.2012 року в діях відповідача не виявлено складу адміністративного правопорушення, однак вказана постанова суду першої інстанції була скасована постановою Апеляційного суду Запорізької області від 28.02.2013 року, а провадження у справі закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП. Посилаючись на те, що справа про притягнення [PERSON] була закрита не по реабілітуючим обставинам, позивач вважаючи, що діями останнього йому було спричинено матеріальну та моральну шкоду, просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 37345,82 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з викладених в ньому підстав, крім завданої матеріальної та моральної шкоди також просили суд, стягнути з відповідача витрати на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу, а також витрати на проведення судової авто технічної експертизи. Крім того позивач [PERSON] в обґрунтування позову в частині стягнення моральної шкоди повідомив, що моральна шкода полягає у відсутності у позивача можливості користуватись своїм автомобілем, через його пошкодження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що докази позивача є недостатні для задовлення позову, а також вважає, що при розгляді справи було порушено право відповідача на захист, яке полягає у тому, що його не було допитано при розгляді справи, та його пояснення не були враховані під час проведення судової авто технічної експертизи. Також, при проведенні експертизи не були враховані покази відповідача, які він надавав під час досудового розслідування кримінального провадження №12012080230000084 за кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, та які на думку відповідача, повинні були міститись у вказаному кримінальному провадженні. Крім того вважає, що в постанові Апеляційного суду Запорізької області від 28.02.2013 року, яку було скасовано постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 26.11.2012 року, не встановлено наявність в діях [PERSON] ознак адміністративного правопорушення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.11.2012 року з на автодорозі с. Володимирівське - с. Дніпрельстан, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] та [PERSON], при цьому у відношенні відповідача [PERSON], який керував автомобілем М-2140 д/н [NUMBER], було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого в діях останнього було виявлено порушення вимог п. 10.1 ПДР України, що відповідно призвело до створення аварійної обстановки автомобілю Джилі Н52мн, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача, отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 26.11.2012 року по справі № 0810/5697/2012 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до відповідальності за адміністративне правопорушення по ст. 122 ч. 4 КУпАП було закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 28.02.2013 року вищевказану постанову суду першої інстанції від 26.11.2012 року було визнано незаконною та скасовано, а справу закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно до п. 5 висновків судової авто технічної експертизи №1045/13 від 16.01.2014 року було встановлено, що в діях водія автомобіля М-2140 д/н [NUMBER] [PERSON] є невідповідність вимогам п.п. 9.2, 9.4, 10.1 ПДР України, де невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України у діях водія [PERSON] знаходяться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до звіту № 01/04/13 від 22.11.2012 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля Джилі Н52мн, д/н [NUMBER] становить 36815,82 грн. Також позивачем було сплачено 530 грн. за послуги по визначенню матеріального збитку, що стверджується товарним чеком від 28.03.2013 року, та 675,36 грн. витрат на проведення судової авто технічної експертизи, що підтверджується довідкою НДЕКЦ при ГУМВС України (а.с. 79) А тому, позов в частині стягнення з відповідача 36815,82 грн. спричиненої матеріальної шкоди, 530 грн. витрат на послуги по оцінки спричиненої матеріальної шкоди та 675,36 грн. витрат на проведення судової авто технічної експертизи підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про, те що [PERSON] не було допитано під час розгляду справи та його доводи не були враховані при проведенні експертизи, оскільки відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідач, не дивлячись на те, що заздалегідь повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодного разу не з'явився у судове засідання, та не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Також суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, покази відповідача, повинні були міститись у кримінальному провадженні №12012080230000084 за кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, яке відповідно також надавалось на експертизу, оскільки відповідач та його представник мали реальну можливість знайомитись з матеріалами справи, та заявляти відповідні клопотання. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в супереч вказаної норми представником відповідача не надано жодного доказу, якій би спростовував доводи позивача. Що стосується вимоги позивача про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд прийшов до наступного. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України, що містяться у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач вказав, що дії відповідачів стали наслідком неможливості користування транспортним засобом, що потягло за собою певні моральні страждання. На підставі вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача, про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. Вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, присуджує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 423,46 грн., що підтверджується квитанцією №8215.233.1 від 11.04.2013 р. З врахуванням вищенаведеного,

Outcome: partial