Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, що розташований по вулиці Басарабська, 39 в с. Ванчиківці Новоселицького району, якого успадкувала після смерті своєї матері [PERSON]. В даному будинку проживає відповідач, який зареєструвався та вселився у будинок за попереднього власника. Після набуття права власності на будинок вона запропонувала відповідачу покинути будинок у добровільному порядку, однак останній відмовився. Відповідач не є членом її сімї та його проживання у будинку не дозволяє їй реалізувати в повному обсязі право власності на будинок, а тому просила усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом його виселення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та послався на право проживання у житловому будинку позивача як члена сімї колишнього власника будинку. Також зазначив, що вказаний будинок побудований ним, а тому вважає, що він має право проживання у ньому. Просив у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по вулиці Басарабська, 39 в с. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом за № 1640 від 20 серпня 2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135126733 від 21 серпня 2018 року. Колишнім власником вказаного будинку була родичка відповідача [PERSON], яка померла 06 січня 2017 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у вказаному будинку, будучи родичем колишнього власника будинку [PERSON], що підтверджується довідкою Ванчиковецької сільської ради № 1202 від 26 вересня 2018 року. Рішенням Новоселицького районного суду від 31 жовтня 2016 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 року, за [PERSON] визнано право проживання у вказаному житловому будинку як члена сімї [PERSON] та ухвалено про вселення його до будинку. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 04 липня 2018 року в позові [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно було відмовлено. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 05 листопада 2014 року за № 6-158цс14. Така правова позиція підтримана Верховним Судом у своїй постанові від 15 серпня 2018 року по справі № 595/1271/16-ц. У пунктах 38, 92 постанови [PERSON] Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Відповідно до ч. 2 \~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. За вказаних обставин, право користування відповідачем [PERSON] будинком по вулиці Басарабська, 39 в с. Ванчиківці Новоселицького району було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім'ї якого він був. Тому, у звязку із смертю попереднього власника будинку та перехід права власності за іншою особою, яка не членом сімї відповідача, останній втратив право користування даним жилим приміщенням. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по вулиці Басарабська, 39 в с. Ванчиківці Новоселицького району, а відповідач, який не є членом її сімї, проживає в даному будинку без її згоди, чим своїми діями створює перешкоди позивачу у користуванні своїм житлом та обмежує її у здійсненні права власності на вказане домоволодіння, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Доводи відповідача про те, що він має право проживання у житловому будинку позивача як член сімї колишнього власника будинку, а тому відсутні підстави для виселення, суд вважає безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За вказаних обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подачу позову до суду. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд

Outcome: approved