Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 300 грн. щомісячно, до закінчення її навчання у вищому навчальному закладі чи досягнення 23-річного віку. В обґрунтування позову зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем 11.11.2010 року, їх спільна донька [PERSON] повністю залишилась на її утриманні. Остання з 2016 року є студенткою Національного транспортного університету в м. Київ (далі Університет), де продовжуватиме навчання до 31.01.2018 року, проте для здобуття освіти вона потребує значних матеріальних витрат та допомоги, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги своїй доньці, хоча має таку можливість, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітньої [PERSON], [INFO], яка навчається на денній формі навчання в Університеті, на 1-му курсі факультету транспортних та інформаційних технологій для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «Магістр». Строк навчання до 31.01.2018 року, що підтверджується довідкою Університету від 03.11.2016 року. Шлюб між сторонами розірвано 11.11.2010 року, домовленості про утримання спільної дорослої доньки, яка продовжує навчання, вони не досягли. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обовязок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільна донька сторін [PERSON], яка на момент розгляду справи досягла повноліття, навчається в Університеті, який розташований в місті м. Київ; постійно потребує додаткових витрат на навчання, одяг, харчування, підручники; їй не виповнилось 23 роки та вона додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків, оскільки обовязок по утриманню дорослих доньки чи сина не може бути покладений виключно на одну матір. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Відповідач є здоровою, працездатною особою 51 року; не надає добровільно позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй доньці [PERSON], на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на її утримання. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, а також визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (1\~544 грн. Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»); відсутність у спільної доньки сторін інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, які в свою чергу обоє працездатні і не позбавлені можливості утримувати свою доньку; розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2016 року вона становила 4\~997 грн.), суд приходить до висновку, що відповідач взмозі сплачувати аліменти розмірі, зазначеному в позові, до закінчення навчання доньки. Це відповідатиме як її інтересам, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання повнолітньої доньки сторін, яка продовжує навчання, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved