Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У жовтні 2018 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.01.2016 р. між позивачем та [PERSON] - відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦСу Солом`янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 80. Дітей від шлюбу не має. Як вказує позивач, він раніше працював моряком, а відповідач працювала в фітнес-клубі інструктором. Основним джерелом доходу сім`ї були доходи позивача, які він отримував на свої карткові рахунки за роботу в іноземних судноплавних компаніях. Проживало подружжя в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належала позивачу та була придбана ним до шлюбу. Як вказано у позові, 03.03.2017 р. сторони купили в автосалоні ТОВ «Вікінг Моторз» автомобіль «VOLVO-V40 CC» 2015 року випуску, д/н [NUMBER] за 712500 грн. Договір купівлі-продажу було укладено від імені відповідача, але оплату за спірний автомобіль здійснював готівкою особисто позивач за рахунок спільних коштів подружжя, які переважною більшістю складалися з отриманого ним доходу. Тому позивач вважає, що у відповідності до ст. 60 СК України, вказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя. Як вказує позивач, у вересні 2017 р., повернувшись додому з чергового рейсу він дізнався, що відповідач вирішила припинити подружні стосунки та пішла від нього. Відповідач відмовляється від будь-якого спілкування із позивачем, і тому позивач звернувся до Оболонського р/с м. Києва із позовом про розірвання шлюбу. Також позивач дізнався, що ще 29.08.2017 р. вищевказаний автомобіль було перереєстровано на ім`я [PERSON] який є батьком відповідача на підставі договору купівлі- продажу № 8046/2017/600275, укладеного у ТСЦ № 8046 РСЦ МВС в м. Києві. Як вказує позивач, своєї згоди на відчуження спірного автомобіля він не надавав, і не міг надати, так як в цей період знаходився в черговому міжнародному рейсі. Також вказує, що відповідач витратила отримані кошти не в інтересах сім`ї, а на свої особисті потреби, а тому вважає, що має право на стягнення з відповідача компенсації у розмірі половини вартості спірного автомобіля на момент розгляду цього позову. У відповідності до висновку суб`єкта оціночної діяльності, вартість спірного автомобіля станом на 01.09.2018 р. становить 705870 гривень, а отже розмір компенсації, яка має бути стягнута з відповідача (на його думку), становить 352935 гривень. При цьому позивач сплатив 1000 грн. за проведення даного дослідження. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 352935 грн. в якості грошової компенсації 1\\2 частки в спільному майні подружжя та судові витрати в сумі 12029,35 грн. Позивач до відкриття провадження у позовній заяві вказав на можливість проведення спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позову із проханням у позові відмовити, так як позов є необґрунтованим. Ухвалою суду від 28.01.2019 р. справу було призначено до загального позовного провадження зважаючи на відзив з боку представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, які кожен по своєму розумінню надав суду пояснення, дослідивши матеріали справи, з`ясував наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як з`ясовано судом, 23.01.2016 р. між позивачем та [PERSON] - відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦСу Солом`янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 80. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як з`ясував суд, і сторони даний факт не заперечували, за час шлюбу, 03.03.2017 р. сторони купили в автосалоні ТОВ «Вікінг Моторз» автомобіль «VOLVO-V40 CC» 2015 р.в., д/н [NUMBER] за 712500 грн. Як стверджував у відзиві представник відповідача, даний автомобіль було придбано позивачем у якості подарунку для відповідача до Міжнародного жіночого дня 8 березня. У зв`язку із чим, договір купівлі-продажу було укладено відповідачем, але оплату за спірний автомобіль здійснював позивач. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистого приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Як з`ясовано судом, і сторони у судовому засіданні не заперечували, що 29.08.2017 р. спірний автомобіль «VOLVO-V40 CC» 2015 р.в., д/н [NUMBER] був відчужений відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу 8046/2017/600275 укладеним між відповідачем та [PERSON] , який є батьком відповідача та рішення передати в його власність автомобіль було прийнято (зі слів представника відповідача) на сімейній нараді. У судовому засіданні жодного пояснення щодо даного факту сторони суду так і не надавали. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у відряджені з 30.10.2017 р. по 28.02.2018 р. (а.с. 23-24 зворотна сторона) (стор. 6-7 посвідчення особи моряка), тобто вже після укладення договору купівлі-продажу від 29.08.2017 р. П. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. № 11 передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Як вбачається з матеріалів справи, (а.с. 27-35) за замовленням позивача ПП «Зорі України» провело оцінку майна - автомобіля «VOLVO-V40 CC» 2015 р.в. д/н [NUMBER] та встановило вартість спірного автомобіля у сумі 705870 грн. станом на 01.09.2018 р. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як вбачається із відзиву, рішенням Оболонського р/с м. Києва від 02.11.2018 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб було розірвано. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, вимогами чинного законодавства встановлений спосіб поновлення порушених прав одного із подружжя щодо поділу майна придбаного у період шлюбу, у разі, якщо річ є неподільною. Виходячи зі спірних правовідносин, які склалися між сторонами вбачається, що спільне користування, як і виділ в натурі частки у спірному автомобілі є неможливим, оскільки дане рухоме майно є неподільним в силу ст. 183 ЦК України, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з позовом в порядку ст. 71 СК України та ст. 365 ЦК України, а не визначення порядку користування спірним автомобілем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку здійснення права часткової власності на спірний автомобіль, тобто кожним по 1/2 його частки без пошкодження його цілісності, суд приходить до висновку щодо задоволення даного позову в частині стягнення грошових коштів в сумі 352935 грн. в якості грошової компенсації за 1\\2 частки вартості спірного автомобіля. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, то суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вважає за доцільне стягнути судові витрати підтверджені представником позивача, а саме 3529,35 грн. судового збору + 1000 грн. сплачених за проведення оцінки майна. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7500 грн., то суд відмовляє у її задоволенні, так як на а.с. 12 є безадресний документ, який не надає підстав стверджувати, що до передачі грошових коштів від позивача до його представника. Тому

Outcome: partial