Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У квітні 2014 р. позивачка звернулася до суду із зі зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд визнати недійсним п. 2.2.10, п. 2.2.11 Договору №06/16 на туристичне обслуговування та стягнути: матеріальні збитки - зайво сплачений штраф як споживача у розмірі 20500 грн.; моральну шкоду у розмірі 2000 грн., посилаючись на ті підстави, що 07.06.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №06/16 на туристичне обслуговування, згідно якого туроператор відповідно до замовлення зобов'язався надати позивачу комплекс туристичних послуг з 20.07.2013 р. по 30.07.2013 р. тривалістю 10 днів за що, було сплачено 20500 грн. 19.07.2013 р. позивачка захворіла, про що заявою повідомила відповідача, тому вимушена була відмовитись від запланованої поїздки. ФОП [PERSON] позивачці було надано письмову відповідь, згідно якої з неї утримано штраф у розмірі 90 відсотків від вартості туристичного продукту, а також 10 відсотків вартості туру та попередню оплату у розмірі 2000 грн. за авіаквитки які були придбані будуть повернуті їй після використання туристами кредитних коштів. Вважає відмову відповідача в поверненні сплаченої суми такою, що порушує Закон України «Про захист прав споживачів», та умови п. 2.2.10, п. 2.2.11 Договору №06/16 несправедливими. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що незаконні дії які порушують її права як споживача послуг та людини-громадянина відповідача та третіх осіб повинні керуватися ЗУ «Про захист прав споживачів» також, заявленим клопотання просив замінити неналежного відповідача ФОП [PERSON] на третю особу. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши до суду заперечення проти позовних вимог в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви та слухати справу у їх відсутності. Третя особа ФОП [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви, аргументуючи тим, що їх діяльність регулюється ЗУ «Про туризм» та ЗУ «Про захист прав споживачів». Третя особа Державне агентство України з туризму та курортів у судове засідання не з'явилася, надіславши заперечення проти позову та просить провести розгляд справи без їх участі. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо); Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про туризм» суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб'єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на тур операторську діяльність; туристичні агенти (далі - тур агенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на турагентську діяльність. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про туризм» договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Судом встановлено, що між відповідачем ТОВ «Наталі Турс Україна» та третьою особою ФОП [PERSON] 01.01.2013 р. за №01/01-2013 було укладено агентський договір на надання туристичних послуг (а.с. 53-55). Між позивачем та третьою особою ФОП [PERSON] 07.06.2013 р. укладено договір №06/16 на туристичне обслуговування. За умовами зазначеного договору позивачці надавався туристичний продукт, який полягав у відпочинку в Іспанії (Коста Дорада) з 20.07.2013 р. (а.с. 6-9). 07.06.2013 р. працівник третьої особи ФОП [PERSON] забронював туристичну поїздку на [PERSON], [PERSON], [PERSON] на період з 20.07.2013 р. по 30.07.2013 р. на загальну суму 16718,00 грн. (а.с. 10). 27.06.2013. зазначена туристична поїздка була оплачена повністю (а.с. 74). Відповідачем було заброньовано туристичну поїздку у приймаючої сторони ТОВ «N.T.Incomming» (а.с. 50,51). Згідно до актів про надання послуг від 27.06.2013 р. та 31.07.2013 р. відповідачем 23.07.2013 р. було заплачено приймаючій стороні ТОВ «N.T.Incomming» 16718,00 грн. (а.с. 78-113). Згідно заяви позивачки від 19.07.2013 р. ФОП [PERSON] було повідомлено що позивачка захворіла та змущена внаслідок цього відмовитись від поїздки. Підтвердженням цього надала довідку Київської міської клінічної лікарні №7 від 19.06.2013 р. за № 24 та листок непрацездатності від 22.07.2013 р. (а.с. 18). 24.07.2013 р. ТОВ «Наталі Турс Україна» звернулось до приймаючої сторони «N.T.Incomming» з проханням мінімізації фактичних витрат по туру на що, було отримано відповідь, що фактичні витрати складають 16718,00 грн. (а.с. 72,73). Як вбачається з відповіді щодо повернення коштів третьої сторони на імя позивачки туристична поїздка не відбулася по причині з несвоєчасним отриманням закордонного паспорту з ВГІРФО та хворобою (а.с. 13). У судовому засіданні представником позивача не спростовувалась та обставина, що відкрити візи в Іспанію позивачка зобов'язалась зробити власними силами та за власний рахунок, але отримала його після дати вильоту запланованої поїздки, а саме 21.06.2013 р. На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставина, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а саме ч. 3 п. 4 визначено, що споживачі зобов'язані перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Відповідно до вимог ст. 10 зазначеного Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до п. 2.2.10 Договору замовник може анулювати поїздку в любий час до її початку, сповістивши Виконавця про свою відмову (а.с. 7). У разі відмови від поїздки Виконавець утримує з Замовника штраф при відмові менш ніж за 72 години до початку подорожі 100 % від вартості туру. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У даному випадку, правочин укладений між сторонами відповідає діючому законодавству, а саме зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняла правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, за власним бажанням, у формі визначеній законом та було спрямовано правочин на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначили в ході судового розгляду сторони та третя особа договір на придбання туру був підписаний позивачкою добровільно, позивачка з ним ознайомилася, а також ознайомилася з усіма документами, які необхідні для здійснення подорожі, відмов від укладання зазначеного договору не заявляла, а тому вимоги позивачці щодо визнання положень п. 2.2.10 договору на туристичне обслуговування та про стягнення зайво сплаченого штрафу споживачем недійсними також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed