Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом та в послідуючому уточнивши його, просить ухвалити судове рішення, яким розірвати її шлюб із відповідачам, 29 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 279 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що останні 13 років вони з відповідачем не проживають однією сім'єю, спілкуються виключно в телефонному режимі, дітей відповідач не відвідує, матеріально жодним чином не допомагає. Причиною розпаду сім'ї стало те, що вони разом не можуть спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали відбувались в присутності дітей, які на той момент були ще маленькими, вважає, що сварки могли вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Таким чином, вона вважає, що їх сім'єю розпалась остаточно, та примирення в ній неможливе. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] також просив справу розглядати без його участі, уточнений позов визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 29 жовтня 1999 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №279 /а.с.16/. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження вказаний відповідач. /а.с.6,7/ Спільний син [PERSON], [INFO], на даний час є повнолітнім. /а.с.7/ Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін на даний час фактично припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть, позивач вважає, що примирення неможливе, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Також, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідач своїм правом на подачу заперечень не скористався, відзиву на позовну заяву не надав, натомість надав заяву, де уточнені позовні вимоги [PERSON] він визнає в повному обсязі. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.104,110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених у судовому засіданні обставинах суд дійшов висновку, що недоцільним є надання подружжю строку для примирення, фактично сім'я сторін розпалась, подальше збереження шлюбу не можливе, воно суперечить інтересам подружжя. Згідно частини 2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони свої прізвища у зв'язку із реєстрацією шлюбу не змінювали. Також, згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти стягуються або у частці від доходу, або в твердій грошовій сумі - за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. Позивач визначилась щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, і це відповідає вимогам закону, що регулює дані правовідносини. Таким чином, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом із позивачкою /а.с. 8/ та з відповідача мають бути стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, а відповідач звільнений від сплати судового збору оскільки є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 06 січня 2016 року /а.с.38/ та судові витрати в цій частині позову необхідно віднести за рахунок держави. З цієї ж підстави не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір, сплачений нею за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного і у відповідності зі ст. ст. 110-115 ст. 180 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 141, 247, 263-265, 273, 354-355, 430 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved