Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У жовтні 2018 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позивачка просить стягнути з відповідачки борг за договором позики від 03.04.2013 року у розмірі 142 450 грн., що станом на 05.09.2018 року, складає 5000 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 03.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] шляхом складання розписки було укладено договір позики, згідно з якого [PERSON] отримала грошові кошти у сумі розміром 5000 доларів США і зобов'язався повернути їх [PERSON] у строк до 03.04.2018 року. Проте, станом на день подання позовної заяви відповідач своє зобов'язання щодо повернення позивачу взятих у борг коштів розміром 5000 доларів США - не виконала, кошти в обумовлений строк не повернула. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі та без фіксування процесу технічними засобами. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до дослідженої в судовому засіданні розписки від 03 квітня 2013 року встановлено, що [PERSON] отримала у борг від [PERSON] суму 5000 (п'ять тисяч) доларів США на строк до 03.04.2018 року. [PERSON] свої зобов'язання за договором позики виконала у повному обсязі, а саме: надала відповідачу позику у розмірі 5000 доларів США., що підтверджується розпискою. Відповідач не повернув своєчасно позивачу грошові кошти у розмірі 5000 доларів США в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Таким чином, у порушення умов договору позики, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, а також враховуючи те, що[PERSON] не сплатила заборгованість за договором позики, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved