Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 30.04.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №286. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2011 року відносини між подружжям почали погіршуватись, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя, втратою почуття любові один до одного, з цього часу спільне господарство не ведеться і шлюбні відносини фактично припинилися. Також зазначає, що спору щодо поділу спільно нажитого майна, а також щодо встановлення місця проживання їхньої спільної дитини - разом із матір'ю, між ними не має. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви в яких просять суд розглядати справу у їх відсутності. Позивач на позові наполягає, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 286. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через припинення шлюбних відносин з 2011 року. Сторони наполягали на розірванні шлюбу без надання їм строку для примирення. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved