Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.07.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 10000,00 грн. на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. В порушення умов договору позичальник зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23.03.2011 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18.08.2011 року з неї стягнуто заборгованість за цим кредитним договором. 02.03.2012 року Богунським ВДВС Житомирського МУЮ було відкрито виконавче провадження, а в 2015 році виконавче провадження закрито у зв'язку з виконанням рішення суду. З урахуванням уточнених позовних вимог у зв'язку з частковою сплатою боржником суми заборгованості за кредитним договором за період з 07.07.2009 року по 01.04.2015 року відповідачу була донарахована заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом - 5525,00 грн. та заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне прострочення повернення щомісячної комісії - 22417,50 грн., а всього заборгованість становить 27942,50 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 27942,50 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнає частково, так як частково сплатила суму заборгованості в розмірі 600,00 грн., що просить врахувати. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. В силу ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно зі ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом встановлено, що 14.07.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 24-23/06-ШД (а.с. 7-8), на підставі якого позичальнику було надано кредит у розмірі 10000,00 грн. строком до 13.07.2009 року зі сплатою 0,0001 відсотків річних. Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі в строки та в порядку, що встановлені кредитиним договором. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань між позивачем та [PERSON] 14.07.2006 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за вказаним кредитним договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку зі сплати коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором та процентів за користування кредитом утворилась заборгованість, через що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 23.03.2011 року (а.с. 13), зміненим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18.08.2011 року (а.с. 14-16) стягнуто з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 13613,03 грн. Як убачається з постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 02.03.2012 року, (а.с. 17), стягнення заборгованості з відповідача здійснювалося органами державної виконавчої служби у примусовому порядку, внаслідок чого борг було погашено повністю у березні 2015 року згідно платіжного доручення № 931 від 24.03.2015 року (а.с. 19). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) сума заборгованості за кредитним договором за період з 14.07.2006 року по 01.04.2015 року становить 28542,50 грн., яка складається з: заборгованість по щомісячній комісії за користування кредитом - 6125,00 грн.; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту та щомісячної комісії - 22417,50 грн. Відповідачем до суду подано копію квитанції про часткове погашення суми заборгованості в розмірі 600,00 грн. за кредитним договором (а.с. 83). Позивачем уточнено вимоги позову, зазначивши у заяві про уточнення позовних вимог (а.с. 81), що боржником частково сплачено суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 600,00 грн., яка була зарахована в погашення щомісячної комісії, тому сума заборгованості за кредитним договором № 24-23/06-ШД від 17.07.2006 року становить 27942,50 грн., що складається із заборгованості по щомісячній комісії за користування кредитом в період з 07.07.2009 року по 01.04.2014 року - 5525,00 грн., пеня за прострочення повернення щомісячної комісії станом на 01.04.2015 року- 22417,50 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Таким слід вважати виконання з додержанням визначених законодавством чи договором певних умов, якими щодо кредитних договорів є, зокрема, повернення, платність та строковість. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема зазначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Таким чином, відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання до 24.03.2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних грошових виплат, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Із матеріалів справи вбачається, що стягнута рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18.08.2011 року заборгованість за даним кредитним договором станом на 13.07.2009 року в сумі 13613,03 грн. була сплачена повністю боржником [PERSON] в порядку виконання судових рішень лише 24.03.2015 року, у зв'язку з чим внаслідок ухвалення судового рішення на захист прав кредитора за вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором зобов'язання боржника не припинилися. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в Постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15, згідно якої, виходячи із сиситемного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Тому за наведених обставин позивач як кредитор має право на отримання передбачених умовами договору коштів, нарахованих до дня фактичного виконання рішення суду. Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи зазначенні обставини, вочевидь не співмірність між передбаченою санкцією і порушенням зобов'язання, значний розмір пені,

Outcome: partial