Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якого зазначив, що 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконав. У зв'язку із цим станом на 16 березня 2015 року загальна сума заборгованості становить 50 443,68 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 33 170,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 394,84 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 2 378,27 грн. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 443,68 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 504,44 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву в якій зазначив, що визнає позовні вимоги частково та не погоджується із стягненням штрафів, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про видачу кредитної картки із кредитним лімітом, був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надавався кредитний ліміт в розмірі 34 700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У січні 2014 року шляхом зняття коштів з кредитної картки відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 34 680 грн. Підписанням заяви-анкети відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитування погашення заборгованості повинно відбуватися щомісячно до 25 числа місяця, який є наступним за звітним. В період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 березня 2011 року станом на 16 березня 2015 року загальна сума заборгованості становить 50 443,68 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 33 170,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 394,84 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 2 378,27 грн. Відповідно до підпункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в разі порушення позичальником строків платежів за кожним з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено, що ним було надано через банківську картку кредитні кошти відповідачу. Проте відповідач всупереч наведеним умовам кредитування, які є невід'ємною частиною договору, та положенням закону покладених обов'язків не виконав та кошти не сплатив. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обов'язків в повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Основною підставою для припинення зобов'язання є його виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). З урахуванням наведених положень та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що протягом тривалого часу відповідачем порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 33 170,57 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14 394,84 грн., які підлягають стягненню на користь позивача в судовому порядку. Щодо пред'явлених позовних вимог про стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної частини) за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором суд зазначає наступне. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Отже на сьогоднішній час дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, за яким місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) та смт. Старий Крим (Старо-Кримська селищна рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція, є відновленою та має враховуватися судом при прийнятті рішення та покладення на сторін штрафних санкції за кредитними зобов'язаннями. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та мешкає у м. Маріуполі Донецької області у смт. Старий Крим по вул. Крупській, буд. 119. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту № б/н від 22.03.2011 року вбачається, що станом на 16.03.2015 року загальна заборгованість за штрафними санкціями складає 2878,27 грн. При цьому вказані штрафні санкції почали нараховуватися позивачем у період з травня 2014 року, тобто у період дії мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Таким чином у позивача не було законних підстав для нарахування відповідачу штрафних санкцій за кредитним договором у період дії мораторію, а тому його вимоги не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 475,63 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial