Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені збитки за прострочення грошового зобовязання у розмірі 7\~101,44 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~600,00 грн., а також витрати на оплату правової допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року був задоволений позов Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та з [PERSON] було стягнуто заборгованість за тілом кредиту 6\~000, грн., 3 % річних у розмірі 1\~266,38 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн., а всього 7\~509,98 грн. У звязку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виконав свого зобовязання по поверненню грошових коштів позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції за той час. Індекс інфляції за період з 01 серпня 2014 року по 01 квітня 2017 року становить 186,56 %, а отже збитки внаслідок інфляції за вказаний період становлять 6\~500,64 грн. 3 % річних від простроченої суми з 01 серпня 2014 року по 01 квітня 2017 року складає: 600,80 грн. Всього розмір збитків станом на 01 квітня 2017 року складає 7\~101,44 грн. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом про відшкодування збитків за прострочення грошового зобовязання. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором були задоволені та стягнуто з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту 6\~000,00 грн., 3% річних у розмірі 1\~266,38 грн., судові витрати у розмірі 243,60 грн., а всього 7\~509,98 грн. Вказане рішення набрало законної сили 04 листопада 2014 року (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року вбачається, що 13 грудня 2006 року між [PERSON] та кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» було укладено договір № 056-15-06, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 6 000 грн. на строк з 13 грудня 2006 року по 13 грудня 2008 року. Відповідно до п. 3.1 позичальник зобовязується погасити заборгованість по кредиту та оплатити відсотки за користування кредитом шляхом щомісячного внесення грошових коштів в касу кредитора або зарахування їх на його поточний рахунок платежами в розмірі згідно пункту 1.2.1 цього Договору. Згідно п. 3.2 вказаного кредитного договору платежі підлягають сплаті в термін до 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент кінцевого повернення кредиту, зазначений у п. 1.2 Договору. Судом було встановлено, що [PERSON] не здійснював платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, чим порушив прийняті на себе договірні зобовязання і внаслідок чого утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З аналізу положень ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України вбачається, що\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Слід зазначити,\~ що на теперішній час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року відповідачем не виконано, борг на користь позивача відповідачем не сплачений. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід також зазначити, що ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби, не припиняє грошове зобовязання, та не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобовязанням, передбачену ст. 625 ЦК України. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час рішення суду від 08 липня 2014 року відповідачем не виконане та грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобовязання. Згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повідомляється [PERSON] банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Тому розрахунок індексу інфляції повинен розраховуватися до 31.05.2016 року включно. Величина індексів інфляції за період з 01 серпня 2014 року по 01 квітня 2017 року складає: у серпні 2014 року -100,8%; у вересні 2014 року -102,9%; у жовтні 2014 року -102,4%; у листопаді 2014 року -101,9%; у грудні 2014 року -103,0%; у 2015 році 143,3%; у 2016 році 112,4%; у січні 2017 року 101,1%; у лютому 2017 року 101,0%; у березні 2017 року 101,8%. Отже, всього сукупний індекс інфляції за цей період складали 186,56%. Сума заборгованості відповідача за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року становить 7\~509,98 грн. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 01 серпня 2014 року по 01 квітня 2017 року становить: 7\~509,98 / 1,8656 % (сукупний індекс інфляції) = 6\~500,64 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 серпня 2014 року по 01 квітня 2017 року складають 600,80 грн. (7\~509,98 грн. х 3% х 973 дня прострочення: 365 = 600,80 грн.). Отже, загальний розмір збитків за прострочення грошового зобовязання становить 7\~101,44 грн. (6\~500,64 + 600,80 = 7\~101,44 грн.). У звязку з викладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» в особі Голови правління [PERSON] в частині стягнення з відповідача збитків за прострочення грошового зобовязання у розмірі 7\~101,44 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 21 квітня 2017 року між [PERSON], який є представником кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно п. 1.1 якого довіритель доручив, а адвокат прийняв на себе доручення щодо складення позовної заяви про стягнення збитків за прострочення грошового зобовязання на користь кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» за кредитним договором з [PERSON] (а.с. 9). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивач надав суду квитанцію № 27 від 21 квітня 2017 року, з якої вбачається, що адвокат [PERSON] прийняв від [PERSON] 500,00 грн. за складання позовної заяви про стягнення збитків за прострочення грошового зобовязання з [PERSON] (а.с. 8). Факт виконання робіт повязаних з наданням правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 21 квітня 2017 року (а.с. 11). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення ним витрат на правову допомогу, у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 500,00 грн. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved