Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої сина [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що сума стягуваних аліментів в розмірі 300 є недостатньою, при тому, що прожитковий мінімум з часу ухвалення судом рішення підвищився. Матеріальний стан відповідача покращився, а вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Син хворіє, що потребує додаткових затрат, та повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, неналежним чином не виконує свої батьківські обовязки. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що матеріальний стан відповідача з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина не змінився. Він ніде не працює, утримує своїх хворих батьків пенсійного віку, має нову сімю та ще одну неповнолітню дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Судом установлено, що 07.02.2007 шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач сплачує на користь позивачки аліменти, присуджені рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.02.2008 року, в розмірі 300 грн. щомісячно. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Зчасу ухвалення судового рішення матеріальний та сімейний стан обох сторін змінився. Так, позивачка на підтвердження своїх доводів зазначала, що 05.07.2013 року в шлюбі з іншим чоловіком у неї народилась дочка Ірина, у звязку з чим з 12.09.2013 року та з 06.07.2016 року вона перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною-інвалідом. Інших доходів, ніж заробітна плата чоловіка, її сім'я не має. Посилання ж позивачки на покращення матеріального стану відповідача є безпідставними та нічим не підтверджені. Відповідач не має постійної роботи, живе за рахунок нерегулярного, мінливого доходу, вдруге одружився та в нього народилась друга дитина [PERSON], [INFO], яку він разом з дружиною, яка не працює і знаходиться у декретній відпустці, утримує. В той же час слід відмітити, що розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін стягується з відповідача в розмірі, меншому за мінімальний розмір, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України (300 грн. становить 19,6 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років). Окрім того, починаючи з 2008 року прожитковий мінімум на дитину з 526 грн. підвищився до 1531 грн., а з грудня 2016 року ще підвищиться до 1637 грн. (Закони України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік»), тобто майже втричі. Таким чином, визначений у 2008 році розмір аліментів в сумі 300 грн. з урахуванням зростання споживчих товарів і послуг, інфляції тощо, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб неповнолітнього. Зазначені обставини в сукупності є підставою для зміни розміру аліментів. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на наявність у останнього на утриманні батьків похилого віку, оскільки вони обоє знаходяться на обліку в пенсійному органі і отримують від держави пенсію. Відповідачем не надано, а судом не здобуто жодного належного доказу на підтвердження того, що ним надається будь-яка матеріальна допомога на утримання своїх батьків. Він є здоровою молодою особою 39 років, однак офіційно не працює і при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи. На думку суду позовні вимоги безпідставно завищені, а тому враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років; розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за липень 2016 року вона становила 4\~265 грн.); відсутність у позивачки інших джерел фінансування та потребу фінансової допомоги з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, наявність у відповідача нової сімї та другої малолітньої дитини суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно. Це відповідатиме, як інтересам одинадцятирічного хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити першочергові життєві потреби сина [PERSON]. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити хлопчику шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 300 грн. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання хлопчика. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial