Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У жовтні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила стягнути на свою користь з ПП «Егіда К» заборгованість по заробітній платі за березень 2020; заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та вимушеного прогулу за період з 01.04.2020 по дату винесення судом рішення; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки; зобов`язати ПП «Егіда К» видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, попередньо надіславши поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Мотивувала тим, що перебувала у трудових відносинах з ПП «Егіда К». При звільненні позивачеві не видано трудової книжки, не виплачено заробітної плати за березень 2020 та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Ухвалою суду від 05.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 17.11.2020 ПП «Егіда К» подало до суду відзив відповідно якого просило відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивувало тим, що перешкодою для видачі трудової книжки в день звільнення позивача, слугувало те, що книжка зберігалась за місцем знаходження керівного органу підприємства. В подальшому невідомими особами трудову книжку було викрадено. 24.11.2020 [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи, які зазначені в позовній заяві. Зокрема у випадку втрати трудової книжки, роботодавцем видається її дублікат. Жодних доказів, які б вказували на поважність причин для невидачі трудової книжки у день звільнення або її дубліката в майбутньому, не надано. Докази нарахування заробітної плати за березень 2020 та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є неналежними, оскільки [PERSON] жодних коштів не отримала. Судом встановлено, що з 01.11.2018 [PERSON] в якості найманого працівника з трудовою книжкою прийнято на роботу до ПП «Егіда К» (на 62 а.с.). Наказом ПП «Егіда К» [PERSON] звільнено з посади начальника складського господарства з 31.03.2020 за власним бажанням. Позивачеві нараховано компенсацію за 20 календарних дні невикористаної відпустки (на 64 а.с.). Також встановлено, що 20.03.2020 ПП «Егіда К» виплатило [PERSON] заробітну плату за першу половину березня 2020 у розмірі 2990,01 грн та 06.04.2020 за другу половину березня у розмірі 2242,50 грн, а також 27.05.2020 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 3187,64 грн (на 65-69 а.с.). Середньомісячна заробітна плата [PERSON] до звільнення складала 6500 грн, а середньоденна 317,07 грн (на 71 а.с.). Відповідачем у відзиві визнається та обставина, що [PERSON] в день звільнення трудова книжка видана не була, перешкодою для видачі її в майбутньому стала втрата трудової книжки у зв`язку з крадіжкою. Суд критично оцінює в якості доказу витяг з ЄРДР (на 61 а.с.), оскільки вказаний реєстр призначений для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Наведеним приписами кореспондують положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, за якими у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. п. 4, 6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.2013, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Встановивши, що при звільненні та до теперішнього часу позивачеві трудова книжка не видана позовні вимоги про її видачу належить задовольнити. Посилання відповідача про неможливість видачі такої у зв`язку з її втратою, судом оцінюються критично так як в такому разі роботодавцем видається її дублікат. Оскільки судом встановлено обставину затримки у видачі трудової книжки з вини ПП «Егіда К», з відповідача підлягає стягнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з дня звільнення 31.03.2020 по день ухвалення судом рішення 17.12.2020 у розмірі 57389,67 грн, який розрахований шляхом множення кількості робочих днів за даний період - 181 на середньоденний заробіток [PERSON] 317,07 грн. Вимоги про стягнення заробітної плати за березень 2020 задоволенню не підлягають, так як така виплачена роботодавцем в повному обсязі з урахуванням утриманих податків та зборів, що підтверджується зведеними відомостями сум для зарахування на картрахунки. Вказані докази позивачем не спростовані. Вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки підлягають частковому задоволенню, оскільки така складає 6341,40 грн (20 днів х 317,07 грн), з яких позивачеві виплачено тільки 3187,64 грн без утриманого ПДФО та військового збору дана сума складала 3959,75 грн. Таким чином з ПП «Егіда К» на користь [PERSON] належить стягнути різницю суми належної до виплати та виплаченої компенсації без утриманих податків і зборів у розмірі 2381,65 грн, які також являтимуться об`єктом оподаткування. Обставина часткової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки позивачем знову ж таки не спростована, доказів протилежного не надано. Встановивши, що повний розрахунок при звільненні з [PERSON] проведено не було, з ПП «Егіда К» належить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 57389,67 грн (181 робочих днів х 317,07 грн). За сукупністю майнових вимог та вимоги немайнового характеру, судовий збір за подання даного позову складає 2117 грн. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача належить стягнути 2013,63 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору розрахованого пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Роз`яснити позивачеві її право на повернення переплаченого судового збору у розмірі 883 грн, шляхом подання до суду відповідної заяви. При визначенні витрат на професійну правничу допомогу суд критично оцінює витрачений адвокатом час на підготовку та подання запиту до ГУ ДПС у Вінницькій області, оскільки ця робота не жодним чином не вплинула на розгляд справи. Складення та подання заяви про притягнення до адміністративної відповідальності на думку суду взагалі не стосується даної справи, та викликає сумнів в її доцільності для представлення інтересів клієнта. Аналіз адвокатом судової практики також не вплинув на вирішення справи. В той же час судом враховується складність справи; з п`яти заявлених позовних вимог задоволено три та одну частково. Подання стороною позивача відповіді на відзив відповідало критерію необхідності та викладені у ньому аргументи сприяли встановленню обставин та ухваленні рішення. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткову компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, визначивши їх у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial