Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 23 липня 2012 року відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у сумі 2250 дол. США та 100 євро, про що складено відповідну розписку. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з приводу виконання взятих на себе зобов'язань по погашенню суми боргу, однак останньою не вчинено заходів щодо сплати заборгованості. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у загальній сумі 2320 дол. США та 103 євро, вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28 липня 2015 року, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 23 вересня 2012 року позивач [PERSON] надала [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 2250 дол. США та 100 євро. Факт передачі грошей підтверджується розпискою відповідача. Оригінал розписки оглянуто судом в судовому засіданні. 02 січня 2014 року позивачем на адресу відповідача було надіслано лист-нагадування з вимогою виплатити борг впродовж 30 днів, який остання отримала 04 січня 2014 року. Станом на 20 березня 2015 року [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу, внаслідок чого виникла заборгованість. У відповідність положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Згідно з ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року, № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі боргової розписки від 23 липня 2012 року. За умовами розписки відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти у сумі 2250 доларів США та 100 євро. Звернення позивача до відповідача з приводу повернення грошових коштів залишилися без задоволення. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача з повернення позики складається з основної заборгованості за договором позики у розмірі 2250 дол. США та 100 євро, трьох процентів річних у сумі 70 дол. США та 3 євро. За період з 04 лютого 2014 року по 28 липня 2015 року розмір трьох процентів річних за користування відповідачем грошовими коштами становить 99,68 дол. США та 4,43 євро. У відповідності до положень ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 2320 дол. США та 103 євро з урахуванням трьох процентів річних. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 572,35 грн.

Outcome: approved