Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна» про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні. В обґрунтування позову зазначав, що з 26 жовтня 2015 року по 30 вересня 2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна». За вказаний період останнім була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 30766 грн. 43 коп. 30 вересня 2019 року позивач був звільнений за згодою сторін (наказ №6-35 від 30 вересня 2019 року). Остаточний розрахунок при звільненні підприємством проведений не був. Просив стягнути з ТОВ «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 30766 грн. 43 коп. Ухвалою судді від 29 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін до участі у справі (а.с. 18). Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та здійснено виклик відповідача «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна» шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та здійснено виклик відповідача «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна» шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. У судове засідання сторони не прибули, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, позивачем подано письмову заяву, відповідно до якої позов підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом достовірно встановлено, що 26 жовтня 2015 року позивача було призначено на посаду архітектора ТОВ «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна». Наказом генерального директора ТОВ «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна» від 30 вересня 2019 року за № 6-35 позивача було звільнено з 30 вересня 2019 року з займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідно до довідки №26 від вересня 2019 року, виданої ТОВ «ЛОНОС ТЕХНОЛОГІЯ Україна» за підписом генерального директора Горбачова О. В ., заборгованість підприємства перед працівником на момент звільнення складає 30766 грн. 43 коп. Розрахуватися з працівником та погасити заборгованість по заробітній платі підприємство не має можливості з причин відсутності грошових коштів. Отже, за період часу з березня 2019 року до вересень 2019 року відповідач безпідставно не здійснив виплату заробітної плати, розмір якої становить - 30766 грн. 43 коп. Даний розмір, тобто 30766 грн. 43 коп. є сумою, яка підлягає оподаткуванню на загальних підставах. Відповідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 115 цього Кодексу заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. У статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 вказаного Кодексу встановлено: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд вважає, що невиплачена заробітна плата підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач в особі його адміністрації та представників не надав суду належні і допустимі докази на спростування даного позову та зазначених і встановлених судом обставин. За таких обставин, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що позивач є звільненим від сплати судового збору, а також те, що відповідно до ч.6 ст. 141 КПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved