Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

У квітні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь пені у розмірі 287614,80грн. за договором позики від 22.12.2011р., а також судового збору в сумі 2876,16грн. В обгрунтування позову зазначає, що 22.12.2011 р. між позивачем - [PERSON] (позикодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено нотаріальний договір безпроцентної позики на суму 159786,00 грн., що на день складання договору становило 20000,00 доларів США. Позичальник отримавши зазначену суму позики взяла на себе зобов'язання повернути вищевказану суму до 29.02.2012 р. При цьому, договором обумовлено, що позичальник у разі несвоєчасного повернення позики має сплатити позикодавцю пеню в розмірі 15% від простроченої суми за кожен місяць прострочення, а суму позики повернути з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Отже, посилаюсчись на те, що станом на час звернення до суду відповідач не виконала свої зобов'язання за договором і не повернула позику в розмірі 159786,00 грн., позивач просив стягнути на свою користь розмір пені із розрахунку 15% від простроченої суми за кожен місяць за період з 01.03.2013 р. по 01.03.2014 р., що становить 287614,80 грн. ((159786,00 х 15%) х 12 = 287614,80). В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з посиланням на те, що позивач вже звертався до суду за стягненням з відповідача заборгованості за договором позики від 22.12.2011 р. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/6851/13-ц від 24.01.2014 р. позов [PERSON] було задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 164750,80 грн. (сума основного боргу за позикою - 159786,00 грн. + 3% річних, що дорівнює 4964,80 грн.), в іншій частині вимог, у т.ч. щодо стягнення пені, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2014 р. рішення суду першої інстанції було скасовано в частині відмови у стягненні пені та постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 287614,80 грн. Таким чином, сторона відповідача заперечувала проти повторного стягнення на користь позивача пені за договором позики. Крім того, з урахуванням спеціального строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), представник відповідача просив застосувати ст.267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2011 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №4646, згідно умов якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняла 159786,00 грн., що за курсом НБУ на день складення договору є еквівалентом 20000,00 доларів США, з зобов'язанням повернути таку ж суму до 29.02.2012 р. включно. Відповідно до п.2 вищевказаного договору позики, сума позики прийнята в повному обсязі від позикодавця позичальником до підписання цього договору. Згідно п.8 договору позики, за прострочення виконання зобов'язань за цим договором позичальник виплачує пеню 15% від простроченої суми за кожен місяць прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Судом установлено, і це не заперечувалося сторонами, що позивач умови договору виконав належним чином, а відповідач у зазначений у договорі позики строк борг в повному обсязі не повернула. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2014 р. у справі №761/6851/13-ц (22-ц/796/5540/2014) рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.01.2014 р. було залишено в силі в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 164750,80 грн. (основна сума позики разом з 3% річних), а також судом апеляційної інстанції прийнято у справі нове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені з березня 2012 р. по березень 2013 р. в розмірі 287614,80 грн. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом пункту першого частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік. Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін. Розмір пені, стягнутої на користь позивача рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.05.2014 р. у справі №761/6851/13-ц (22-ц/796/5540/2014) обраховано у відповідності до умов договору позики - 15% від простроченої суми за кожен місяць прострочення, та стягнуто за однин рік - з березня 2012 р. по березень 2013 р., що дорівнює 287614,80 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що повторна вимога про сплату позичальником пені за договором позики, хоча і за іший період, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.ч. 1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позикодавця можливості стягувати із позичальника надмірні грошові суми як пеню спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, така пеня перетворюється на несправедливо непомірний тягар для позичальника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позикодавцем. Поряд з цим, суд звертає увагу, що у позивача залишається право на стягнення в подальшому з відповідача офіційно встановленого індексу інфляції, що буде мірою відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у разі зволікання позичальником із виконанням умов договору позики та рішення суду про повернення суми позики разом з пенею за 1 рік і інфляційними витратами, визначеними станом на час вирішення справи №761/6851/13-ц. За таких обставин, встановивши належним чином фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed