overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Посилаючись на нерегулярний дохід відповідача просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі визначивши її у розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивач вимоги заяви підтримала обґрунтовуючи наданням відповідачем грошових коштів на утримання дитини їх нерегулярністю та недостатністю . Відповідач позов визнає частково пояснюючи нерегулярність надання коштів на утримання дитини відсутністю на даний час роботи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню . Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] проживає разом із матір»ю, що підтверджується довідкою ф№3 з місця проживання позивача. З урахуванням матеріального становища сторін, згоди відповідача із заявленими вимогами в частині необхідності сплати аліментів, його не згоди із їх розміром, відсутності підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття сина. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер [PERSON] і відкрилась спадщина на спадкове майно у виді земельної ділянки площею 0,094 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS]. Ще 29.03.2006 р. [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, яким усе належне йому на час смерті майно заповів їй. 29.09.2006 р. [PERSON] уклав з нею договір довічного утримання, за яким передав їй у власніть, належний йому, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] був важко хворий, вона постійно проживала з ним та доглядало його. При цьому вона була зареєстрованою за іншою адресою. Після смерті [PERSON] вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але в цьому їй відмовлено через відсутність доказів того, що вона постійно проживала зі спадкодавцем однією сім'єю, тобто своєчасно прийняла спадщину. З цих підстав заявниця просила встановити факт її постійного проживання з [PERSON] однією сім'єю на час відкриття спадщини. В судовому засідання [PERSON] свою заяву підтримала. Заінтересована особа Молодіжненська сільська рада не заперечувала проти задоволення заяви і просила розглянути справу без участі її представника.(а.с. 20-21) Суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 4) 29.03.2006 р. [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок смерті все належне йому майно заповів заявниці. (а.с. 7) 28.09.2006 р. [PERSON] уклав із [PERSON] нотаріально посвідчений договір довічного утримання, за яким передав заявниці у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 8-9) Свідки [PERSON] і [PERSON] показали, що заявниця тривалий час і до смерті [PERSON] проживала з ним однією сім'єю, доглядала його у зв'язку з тим, що він був важко хворий. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджено довідкою нотаріальної контори. (а.с. 14)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, а саме просила визнати недієздатним свого рідного брата - [PERSON], [INFO], встановити над ним опіку та призначити її опікуном [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, пояснивши, що брат [PERSON] - [PERSON] у 2010 році переніс інсульт, після чого самостійно себе обслуговувати не може, весь час перебуває в ліжку, потребує стороннього догляду та опіки. Має двох дітей, однак останні догляд за ним не здійснюють. Представник зацікавленої особи відділу опіки та піклування Дарницької районної м. Києва державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви просив задовольнити та надав подання про доцільність у разі визнання недієздатним [PERSON] призначення його опіком [PERSON] Заслухавши заявника, її представника та представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], є рідним братом [PERSON] (а.с.6-11). Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №1040 від 18.12.2015 року, [PERSON] виявляє ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного ґенезу (судинного, інтоксикаційного) з психоорганічним синдромом - F07.8, згідно з МКХ-10, наявний у [PERSON] психічний розлад суттєво впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність, за своїм психічним станом [PERSON] потребує призначення йому піклувальника (а.с.66-68). За приписами ч. 1 ст. 36 та ч. 1 ст. 37 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Таким чином суд, має всі правові підстави для визнання особи обмежено дієздатним. Відповідно до подання органу опіки та піклування Дарницького району м. Києва №101-5004/01 від 28.05.2015 року, в разі визнання громадянина [PERSON], [INFO], недієздатним, вважають за доцільне призначити його опікуном сестру [PERSON], [INFO] (а.с.43). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд вважає, що [PERSON], [INFO], потребує встановлення піклування, у зв'язку з тим, що останнього визнано обмежено дієздатним, тому необхідно призначити піклувальником його сестру [PERSON]. На підставі ст.ст. 36, 37, 60 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що з 2009 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] р. у неї народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. Батько дитини ухиляється від її утримання. З наведених підстав, а також посилаючись, що відповідач не працює, позивачка просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав частково з тих підстав, що не працює, а тому взмозі виплачувати на користь позивачки на утримання дитини лише 350 грн. щомісячно. (а.с. 10, 13-24) Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідач у свідоцтві про народження дитини записаний її батьком. (а.с.3) Дитина проживає разом з позивачкою і перебуває на її у триманні. (а.с. 4) Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України встановлено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не працює. ( а.с. 23-24) Ніяких доказів того, що відповідач має заробіток і взмозі виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно позивач суду не надала. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання дитини підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, де просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач вказала, що вона являється власником житлового будинку, розташованого за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] з 2013 року виїхав з вказаного житла та не повертається вже протягом більш ніж 18 місяців, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Вважає, що [PERSON] повинен бути визнаний судом як такий, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила суд позов задовольнити. Пояснила, що більше трьох років з відповідачем разом не проживає, однак офіційно шлюб розірвали більше року тому. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належно повідомлений про день і час розгляду справи, про свою неявку суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд приймає рішення про проведення заочного розгляду справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-прождажу (а.с.5) від 13.02.2007 р., та реєстраційного посвідчення (а.с.7) від 20.02.2007 власником житлової квартири [ADDRESS] є [PERSON] Копія домової книги (а.с.8-10) свідчить, що у спірній квартирі зареєстрований [PERSON] . Копія рішення суду (а.с.12) підтверджує факт розірвання шлюбу між сторонами у справі. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов (а.с.11) [PERSON] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] з січня 2013 року. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не проживає в спірному жилому приміщенні понад вісімнадцять місяців, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним жилим приміщенням немає, його особисті речі в спірному жилому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг квартири відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає за необхідне відповідача визнати таким, що втратив право користування житловою квартирою №8 за адресою вул.Радянська, 85, смт. Літин Літинського району Вінницької області, з дня вибуття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивачем вказано, що 20 березня 2009 року вона з відповідачем уклала шлюб, зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 51. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Батьком дитини є відповідач. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили з 2013 року. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Кожен існує сам по собі. Причинами розпаду сім'ї стали: різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з нею. Питання про стягнення аліментів на утримання дитини вирішено. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з'явилась. До розгляду справи подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом про день, час та місце слухання справи повідомлений. Суду про поважність причини неявки у судове засідання не повідомив. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили з 2013 року. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Причинами розпаду сім'ї стали: різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з позивачкою. Питання про стягнення аліментів на утримання дитини вирішено. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивачка вказала, що 04 червня 2011 року вона з відповідачем уклала шлюб, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 152. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Батьком дитини є відповідач. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили. Мешкають разом, але спільне господарство не ведуть. Кожен існує сам по собі. Причинами розпаду сім'ї стали: різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору щодо розподілу майна на даний період часу не має. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з нею. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з'явилась. До розгляду справи подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. До розгляду справи подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги визнав. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейні стосунки припинили. Мешкають разом, але спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Батьком дитини є відповідач. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Причинами розпаду сім'ї стали: різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спору щодо розподілу майна на даний період часу не має. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з позивачкою. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 2004 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] [INFO] р. і неї народився син [PERSON], батьком у свідоцтві про народження якого записаний відповідач. У 2013 році вона припинила спільне проживання з відповідачем і дитина перебуває на її утриманні. Батько дитини ухиляється від утримання дитини. З наведених підстав позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач у свідоцтві про народження дитини записаний її батьком. (а.с. 2)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у неї [INFO] народився син [PERSON]. 06.03.2008 р. шлюб з відповідачем розірвано. Дитина перебуває лише на її утриманні, а батько дитини ухиляється від її утримання. З наведених підстав, а також, посилаючись, що відповідач офіційно не працює, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання відсутній, що підтверджено поштовим повідомленням, а тому згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. (а.с. 30-33) Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі, який розірвали 05.03.2008 р. (а.с. 3) [INFO] у сторін народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. (а.с. 7) Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України встановлено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З пояснень позивача судом встановлено, що відповідач не працює офіційно, має випадкові заробітки. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання дитини підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. Будь-яких допустимих доказів наявності у відповідача можливості виплачувати аліменти у більшому розмірі позивач суду не надала.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивує позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 06 травня 2006року. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Позивач вказує на те, що одруження з відповідачем виявилось не вдалим, шлюбні відносини фактично припинились шість років тому, вони почали проживати окремо. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї. Позивач просить вказати їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала. Відповідач причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області зроблено актовий запис за № 471. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони шлюбних відносин не підтримують на протязі шести років, проживають окремо. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач висловила бажання у разі розірвання шлюбу записати їй прізвище «[PERSON]». Вказана вимога підлягає задоволенню. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved