Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У жовтні 2014 року ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - полісу № АС/9096085 від 08.01.14 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.07.14 року в с. Гнідин Бориспільського району Київської області сталася ДТП за участю автомобіля «Деу», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Даіхатсу», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.14 року винним у скоєнні вказаної ДТП визнано [PERSON], який мав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № АС/9096085, забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Деу», державний номер [NUMBER]. Проте згідно інформації, наявної у позивача, страховий платіж за вищевказаний поліс до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» не надходив. На підставі викладеного, посилаючись на ч.ч.3,4 ст. 18 Закону України «Про страхування» та ч.1 ст.983 ЦК України, відповідно до яких договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором, позивач просить визнати вказаний договір страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним, оскільки страхувальником не сплачено страховий платіж. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 3, 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» та ст. 983 ЦК України, факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 08.01.14 року між ПАТ «СК «Інтер-Поліс» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) укладено Поліс № АС/9096085 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу встановлено з 00 год. 00 хв. 09.01.14 року по 08.01.15 року включно. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль ««Деу», державний номер [NUMBER]. Згідно п. 10 полісу, страховий платіж в розмірі 544,32 грн. сплачено 08.01.14 року о 16 год. 00 хв. Вказаний поліс підписано обома сторонами і скріплено печаткою ПАТ «СК «Інтер-Поліс». Як вбачається з постанови Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.14 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, яка відбулася 30.07.14 року в с. Гнідин Бориспільського району Київської області сталася ДТП за участю автомобіля «Деу», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Даіхатсу», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відтак, невиконання страхувальником зобов'язання по внесенню страхового платежу не може бути підставою для визнання недійсним договору страхування. Судом не встановлено наявності визначених законом підстав для визнання полісу недійсним. Законом не визначено несплату страхового платежу, як підставу для визнання договору страхування недійсним. Крім того, як зазначено вище, сплата страхувальником страхового платежу підтверджується відміткою у полісі про його сплату, з зазначенням розміру сплаченого страхового платежу та дати його сплати. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про страхування» страхові агенти діють від імені та за дорученням страховика, виконуючи частину його страхової діяльності, в тому числі й мають право одержувати страхові платежі. Невнесення отриманих коштів (страхового платежу) страховим агентом на рахунок страховика не впливає на дійсність оспорюваного договору страхування. Надана представником позивача довідка №2365 про те, що станом на 04.11.2014 року страхова компанія не отримувала страховий платіж за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9917321, не спростовує факт сплати відповідачем страхового платежу страховому агенту. За таких обставин відсутні підстави для визнання оспорюваного договору страхування недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed