Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

У квітні 2017 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.12.2010 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0-35/10/00401-с-и, зі змінами та доповненнями, відповідно до якого відповідачу 1 надано кредит у розмірі 995 000, 00 грн. зі строком погашення кредиту до 28.01.2011 року, сплатою відсотків у розмірі 22% річних. Відповідно до укладених додаткових угод, починаючи з 30.12.2012010 року відповідачу [PERSON] надавалися кредитні ресурси в сумі 2 740 000, 00 грн. з оплатою процентної ставки 10% річних (додаткові угоди № 5,14). В період з 30.12.2010 по 21.12.2012 р.р. процентна ставка складала 22,00 % річних, у період з 01.06.2011 по 21.12.2012 р.р. процентна ставка складала 10, 00% річних, у період з 01.01.2013 р. - 20% річних. 05.03.2015 року відповідно до умов додаткової угоди № 26 п. 3.2. змінено та викладено у новій редакції, а саме: «Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 11.10.2015 року» та «Позичальник сплачує проценти нараховані по 30.04.2015 в строк до травня 2015 року, та в строк до 11.10.2015 року остаточно погасити заборгованість. Оскільки відповідач 1 свої зобов'язання не виконує, станом на 01.01.2017 року заборгованість складає 5 150 970, 04 грн. 20.12.2010 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 0-35/10-00401-с-и. Позивачем направлялися вимоги відповідачам про повернення кредитних коштів за вих. № 3-243110/236 від 28.02.2017, вх. № 3-243110/1508 від 14.03.2017 року, однак відповідачі наявну заборгованість перед банком не виконали, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 30.12.2010 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0-35/10/00401-с-и, зі змінами та доповненнями, відповідно до якого [PERSON] надано кредит в сумі 995 000, 00 грн. зі строком погашення кредиту до 28.01.2011 року та сплатою відсотків у розмірі 22% річних. У період з 30.12.2010 року між позивачем та відповідачем 1 укладено 26 Додаткових угод, відповідно до умов яких позивачу продовжували строк погашення кредитних зобов'язань та зменшували періодично відсоткову ставку. Як вбачається з Додаткової угоди № 5 від 01.06.2011 року відповідач 1 мав сплатити заборгованість в сумі 2 740 000, 00 грн. з процентною ставкою 10%. Додатковою угодою № 14 від 28.12.2012 року встановлено, що Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 2 740 000, 00 грн. з оплатою по відсотковій ставці в період з 30.12.2011 по 31.5.2011 р.р. - 22 %, в період з 01.06.2012 по 31.12.2012 р.р. - 10 %, в період з 01.01.2013 - 20% річних. Відповідно до умов Додаткової угоди № 26 від 05.03.2015 року, позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 11.10.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язання, 30.12.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 0-35/10-00401-с-и/1, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язався відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язання позичальником за Кредитним договором. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2017 року заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Владенюка В.С. про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на майно [PERSON], а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього договору, а також будь-яких інших строків, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Позивачем направлялися вимоги відповідачам про повернення кредитних коштів за вих. № 3-243110/236 від 28.02.2017, вх. № 3-243110/1508 від 14.03.2017 року, однак дані вимоги залишені відповідачами поза увагою. Відповідно до абзацу 2 п. 3.4 кредитного договору у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 5 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку. Отже, сторони в договорі надали право позичальнику, протягом 5 банківських днів з моменту отримання вимоги банку, здійснити повне погашення заборгованості. Також, сторони даним пунктом, встановили обов'язок для банку звернутися з вимогою до позичальника, і лише після 5 банківських днів з моменту отримання вимоги позичальником можна стверджувати про порушення прав банку, щодо дострокового повернення кредитних ресурсів та процентів. З наданого суду розрахунку, вбачається яка сума кредитної заборгованості нарахована позивачем, в тому числі відсотків, пені, період їх нарахування становить 5 150 970 грн. 04 коп., з яких - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту -1 471 129 грн. 88 коп.; - сума простроченої заборгованості по відсотках - 1 104 355 грн. 14 коп.; - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках - 2 575 485 грн. 02 коп. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, проценти, сплата яких передбачена кредитним договором не є неустойкою в розумінні положень ст. 549 ЦК України, оскільки їх нарахування передбачено умовами кредитного договору за користування кредитними коштами. Неустойка є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення боржником зобов'язання, котра нараховується відповідно до положень ЦК України та умов кредитного договору з метою стимулювання боржника до належного виконання взятих на себе кредитних зобов'язань та недопущення їх порушення. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, протокольною ухвалою 03.07.2018 року відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про вступ у справу в якості третьої особи. Враховуючи пред'явлені позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості в сумі 5 150 870 грн. 04 коп. та доводи, викладені в позовній заяві, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах з кожного підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved