Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира складається з трьох жилих кімнат, загальною житловою площею 40,1 кв.м. На час звернення до суду у спірній квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Між співвласниками квартири склалися конфліктні стосунки, оскільки в квартиру без дозволу позивачів самовільно вселився [PERSON], який є чоловіком відповідача. Відповідач разом зі своїм чоловіком зловживають алкогольними напоями, влаштовують сварки, що спричиняє неодноразові виклики співробітників міліції. Позивачі вказують, що вони вимушені звернутися до суду за встановленням розміру часток у спільній сумісній власності, щоб мати можливість розпорядитися обєктом нерухомого майна, який належить їм на праві власності. За таких обставин, позивачі просять визначити за [PERSON] частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/4 частини квартири [ADDRESS], визначити за [PERSON] частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/4 частини квартири [ADDRESS], визначити за [PERSON] частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/4 частини квартири [ADDRESS], визначити за [PERSON] частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, однак наголосила, що вона не погоджується продавати спірну квартиру. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 04 грудня 2002 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON], укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За умовами вказаного договору покупці набули право власності на квартиру в рівних долях кожний. Договір укладений між сторонами у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Степаненко В.Д. У відповідності до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За приписами ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю; квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність. В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Матеріалами справи підтверджено, що позивачі та відповідач набули у спільну власність квартиру на підставі договору купівлі-продажу. З тексту договору вбачається, що квартира придбана покупцями в рівних долях кожним. Відповідно до умов договору сторонами не встановлений режим спільної сумісної власності на спірну квартиру, навпаки у договорі прямо зазначено, що покупці купили квартиру в рівних долях кожний. Відтак, сторони договору набули квартиру у спільну часткову власність та визначили, що частки співвласників є рівними, тобто частка кожного із співвласників складає 1/4 частину квартири. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо визначення частки у спільній сумісній власності на спірну квартиру задоволенню не підлягають, оскільки спірна квартира набута сторонами на праві спільної часткової власності, а розмір часток співвласників визначений умовами договору.

Outcome: dismissed