Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначив, що є сином [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року у м. Севастополь, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 21 серпня 2015 року серія № [NUMBER]. Смерть [PERSON] відбулася на тимчасово окупованій територій України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актив цивільного стану. Тому заявник просив встановити факт смерті батька, померлого [INFO] року у м. Севастополь. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи заяви та просив її задовольнити, пояснив, що для реєстрації факту смерті батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану з метою забезпечення реалізації прав та обов'язків, безпосередньо пов'язаних з особою померлого батька, в тому числі реалізації права на спадщину. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Як вбачається з копії паспорту, [PERSON],[INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21 серпня 2015 року, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м. Севастополь, причиною смерті є ішемічний інсульт потиличної області лівої півкулі головного мозку від 29 липня 2015 року. Правилами статті 2571 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті, відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК ( 1502-06 ). Відповідно до ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у відповідності до ст. 249 ЦПК України. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.49 Цивільного кодексу України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року та Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» зазначене в заяві місце смерті [PERSON] - місто Севастополь є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до положень ч. 1 п. 8 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність сумнівів щодо смерті [PERSON], [INFO] у м. Севастополь. З вищенаведених причин заявник - син померлого, позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть батька, яке є легітимним на території України, тому вважає за можливе встановити факт смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved