Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 22 жовтня 2011 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, через різні погляди на життя. На протязі останніх двох років у них зникло взаємопорозуміння, любов та повага один до одного. Вважає, що їх сім»я стала носити лише формальний характер, тому, звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила суд залишити їй шлюбне прізвище «Пискун». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 жовтня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 445, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія 1-ОЛ № 057922, виданим 22 жовтня 2011 року. (а.с.7) Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія І-ОК № 207943, виданим 26 березня 2012 року. (а.с.8). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «Пискун». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved