Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - [PERSON]) звернувся до суду із позовом ло Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк»), в якому просить визнати недійсними укладені між ними кредитний договір та договір застави. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що кредитний договір укладений між позивачем та ПАТ «КБ «Приватбанк»порушує права позивача, оскільки банк підробив підписи та змінив істотні дані в договорі, а договір застави не посвідчено у встановленому законом порядку, у зв'язку із чим і просить визнати кредитний договір та договір застави транспортного засобу недійсними. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді [PERSON], але у зв'язку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П., яким ухвалою від 04 жовтня 2016 року прийнято її до свого провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав в ньому викладених, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, які долучено до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18 липня 2007 року між позивачем та ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого єПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»,було укладено кредитний договір № DNZ0AE00000227, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (а.с.6-8). У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого єПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», та позивачем було укладено договір застави № DNZ0AE00000227 рухомого майна - автомобіля КІА Sephia, 2003 року випуску (а.с. 9-11). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Таким чином, ст. 524, 533 ЦК України не суперечать нормам ст. ст. 1049,1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягають застосуванню до правовідносин споживчого кредитування, а твердження позивача про зворотне не відповідає нормам чинного законодавства та умовам Договору. Таким чином, при підписанні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Позивач погодився на умови про надання кредиту як такі, що його влаштовували. Також слід зазначити, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року та Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року. Відповідно до приписів ч. 3 ст. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому фактичні обставини встановлені вищевказаними судовими рішеннями, які на цей час набрали законної сили, є преюдиційними і доведенню не підлягають. У зазначених судових рішеннях суди дійшли висновку про те, що [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що не заперечує проти того, що 18 липня 2007 року між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк» дійсно були укладені кредитний договір та договір застави на умовах, які визначені у примірниках цих договорів. При цьому суду не надано висновку судової почеркознавчої експертизи № 1308-15, яка була проведена на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, та який у справі № 205/663/15-ц не визнали як підставу для визнання спірного договору недійсним. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Приписами ст. 220 ЦК України чітко унормовано, щоу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, з огляду на що підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору застави з цих підстав немає. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Згідно із ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed