Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у якому просив визнати кредитні договори, укладені між ним та відповідачем, недійсними з моменту укладення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.12.2017 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 996144821 (далі - договір), за умовами якого відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 5 500 грн., а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів, але у будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. В подальшому, 21.01.2018 року та 20.02.2018 року між сторонами були укладені додаткові угоди про зміну умов договору. Позивач вважає, що договори є недійсними, оскільки позивач не отримував кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не було дотримано письмової форми його укладення та у позивача взагалі відсутній електронний цифровий підпис. Крім того, умови договору є несправедливими та вкрай невигідними, суперечать принципу добросовісності. Посилається на те, що перед укладанням договору його не було ознайомлено з Правилами надання грошових коштів у відповідача. На думку позивача, договір укладений з порушення товариством порядку укладання електронного договору, оскільки позивач жодних підписів не ставив, а тому вони є не складовою частиною договору між сторонами. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.11.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.31). 08.01.2020 року представником відповідача Кондратьєвим М.В. подано відзив на позовну заяву з письмовим доказами (а.с.40-45), відповідно до якого заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивач був ознайомлений з умовами договору, а також знав умови та правила кредитування. Позивач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту у фінансовій установі, тобто позивач самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з відповідачем в договірні відносини на умовах визначених Правилами надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога. Згідно з п. 4.1 договору «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є невід`ємною частиною цього договору та розміщені в Інтернеті на офіційному сайті товариства у вільному доступі. Зі змісту договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, визначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до товариства та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, грошові кошти були перераховані на банківську картку № [NUMBER] , яка належить позивачу, що підтверджується платіжним дорученням на переказ та зарахування грошових коштів на банківську картку отримувача від 22.12.2017 року. Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.12.2020 року справу передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 160-161). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2021 року справа розподілена судді Батрин О.В. (а.с. 172). Ухвалою суду від 14.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.173). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 22.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є акцептом на укладення кредитного договору (а.с. 48). 22.12.2017 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір № 996144821, відповідно до умов якого, фінансова установа зобов`язалась надати позичальнику грошові кошти в сумі 5 500 грн. 00 строком на тридцять днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірах, визначених п. 1.4 договору (а.с. 49-50). Відповідно до п.1.2 договору строк дії договору тридцять днів, але, в будь-якому разі, цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У пункті 1.2.1 договору зазначено, що кредит надається строком на тридцять днів. Згідно з п. 1.4 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,62% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.6). Згідно з графіком розрахунків до договору (додаток № 1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 149,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 8 206 грн. 00 коп. та включає в себе: проценти за користування кредитом складають 49,20% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2 706 грн. 00 коп. та суму кредиту 5 500 грн. (у грошовому вираженні) (а.с.51). 21.01.2018 року позивач уклав додаткову угоду до договору, відповідно до п.1 якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 996144821 від 22.12.2017 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: тридцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с. 52). 20.02.2018 року позивач уклав додаткову угоду до договору, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № 996144821 від 22.12.2017 року, з урахуванням положень всіх додаткових угод до договору, на наступну кількість днів: тридцять. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с. 53). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] суму кредиту у розмірі 5 500 грн. отримав в повному обсязі, шляхом зарахування грошових коштів на банківську картку позивача № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням від 22.12.2017 року (а.с. 47). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Посилання [PERSON] на те, що він не підписував договору не підтверджуються належними та допустимими доказами. Матеріалами справи підтверджено, що договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету), що відповідає вимогам п. 7.4 договору. Водночас, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору [PERSON] ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за договором зобов`язань. Крім того, як вбачається з матеріалі справи, між позивачем та відповідачем раніше неодноразово укладались кредитні договори в електронній формі, зобов`язанні за якими належним чином виконані позивачем, що свідчить про повне ознайомлення позивача з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов щодо оплати. Оскільки під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договорів вимогам законодавства та про несправедливість їх умов, а доводи [PERSON] ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитних договорів недійсними з підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed