Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У жовтні 2018 року до Василівського районного суду звернувся АТ КБ «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому\~просить стягнути\~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~11987,67\~грн.\~за кредитним\~договором б/н\~від 30\~грудня 2010\~року,\~а також\~судові витрати\~у розмірі\~1762,00\~грн.В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 грудня 2010 року відповідачка отримала кредит у розмірі 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 02 жовтня 2018 року відповідачка має заборгованість у сумі 11987 грн. 67 коп., яка складається з наступного: 43,32 грн. - тіло кредиту; 1075,63 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 9821,69 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 547,03 грн. - штраф (процентна складова). До теперішнього часу відповідачка [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 30 грудня 2010 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач АТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити за підставам, викладеними в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON]\~у судове\~засідання не\~зявилася без\~поважних причин,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~була повідомлена\~судом своєчасно,\~належним чином\~та у\~встановленому законом\~порядку,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням,\~яке повернулося\~до суду\~з відміткою\~про закінчення\~терміну зберігання.\~Жодних документів\~на підтвердження\~поважності причин\~неявки відповідачкою\~суду не\~надано,\~відзив та\~заперечень на\~позов не\~подано. У зв'язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст. 6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 грудня 2010 року відповідачка отримала кредит у розмірі 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.. Відповідачка підтвердила свого згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжного карткою», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 02 жовтня 2018 року відповідачка має заборгованість: 43,32 грн. - тіло кредиту; 1075,63 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 9821,69 грн. - нараховано пені, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк». В іншій частині позовних вимог суд відмовляє у задоволенні. АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що станом на 02 жовтня 2018 року відповідачка [PERSON] має крім того заборгованість 9821,69 грн. - за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 547,03 грн. - штраф (відсоткова складова). Суд вважає, що такі нарахування є неправомірними. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пеня, як вид неустойки нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, За положеннями ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За одне й те саме порушення зобов'язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду. Враховуючи вище викладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірно. Тому суд відмовляє в частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 547,03 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 11987,67 грн. розмір заявлених позовних вимог; 10940,64 грн. розмір задоволених позовних вимог; 10940,64/11987,67 х 100 = 91,26 % - відсоток задоволених позовних вимог; 1\~762 грн. 00 коп. (сплачена сума судового збору) х 91,26% = 1608 грн. розмір судового збору, який підлягає стягненню.

Outcome: partial