Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У жовтні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за договором позики № 1 від 10.07.2017р. у розмірі 44 145,00 грн., 2 % від суми за кожен день прострочення у розмірі 173 754,00 грн. та понесенні судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10.07.2017р. між сторонами було укладено договір позики № 1 про передачу у власність грошову суму в розмірі 1620 доларів США , що еквівалентна 42 233,40 грн. 10.07.2017р. [PERSON] було власноручно написано розписку про підтвердження факту отримання грошових коштів від [PERSON] . Після отримання коштів відповідач почав уникати зустрічі з позивачем , почав ігнорувати телефонні дзвінки та жодним чином не виконував зобов`язання за договором позики № 1 від 10.07.2017р. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання відповідач має сплатити 2 % від суми позики за кожен день прострочення, що становить 173 754,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2019 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику (сторін). Відповідно до розпорядження №395 від 27.10.2020р., цивільну справу №759/19426/19, 2/759/1576/20 в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями передано судді Петренко Н.О. у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2020р. вказаний позов прийнято до провадження судді Петренко Н.О. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечувала. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідачу необхідні були гроші і він знайшов через мережу інтернет оголошення про надання під заставу автомобіля грошової позики. 10.07.2017р. відповідач прибув до автоломбарду задля отримання позики надав автомобіль «Mercedes-Benz», д/н [NUMBER] для оцінки. Представник автоломбарду оцінив у 4 500,00 доларів США, проте зазначив, що можуть дати лише 1 620,00 доларів США. Обов`язковою умовою було передбачено передачу автомобіля на автомайданчик з видачею на представників ломбарду нотаріальної довіреності з правом управління, користування та розпорядження з метою його «притримання», якщо позику не буде повернуто. При укладенні договору позики позивач надав номер картки для перерахування коштів. 11.08.2017р. відповідачем перераховано на дану карту суму у розмірі 3 593,00 грн.; 15.09.2017р. у розмірі 5 697,00 грн.; 12.10.2017р. у розмірі 3 744,00 грн. Враховуючи те, що позивач разом з іншими особами незаконно заволоділи автомобілем та не повертають його , залишивши у себе в рахунок погашення боргу, відмовились зустрічатись та отримати залишок коштів, а тому позов не підлягає задоволенню. Просить у задоволенні позову відмовити, оскільки в рахунок погашення боргу позивач залишив у своє розпорядження автомобіль відповідача. Суд, вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. 10.07.2017р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 1 , відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошову суму в розмірі, еквівалентному 1620,00 доларів США , що становить 42 233,40 грн. Зобов`язався поверунти вказані кошти у повному обсязі до 10.08.2017р. включно/а.с.8/ Відповідно до розписки від 04.07.2017р. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 620,00 доларів США, що за курсом НБУ на день написання розписки становить 42 233,40 грн. Відповідно до п. 19 договору позики позичальник шляхом підписання цього договору підтверджує, що він ознайомлений з правом позикодавця скористатися притриманням автомобіля марки «Mercedes-Benz», д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 597 ЦК України вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу (реалізація предмета застави). Судом встановлено, що в рахунок надання коштів позикодавець (позивач) скористався правом на притримання автомобіля Mercedes-Benz», д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності. На даний час автомобіль відповідачу не повернуто та залишився притриманим у позивача. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не доведено факт щодо не задоволення вимог позивача за рахунок притриманого автомобіля, який з липня 2017р. притримується та використовується ним. Також представником позивача повідомлено суд про те, що місцезнаходження автомобіля йому не відомо і у його довірителя авто відсутнє. Оскільки в судовому засіданні стороною позивача не надано відомостей щодо знаходження транспортного засобу та не надано розрахунок з урахуванням сплачених сум, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed