Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 2006 року по 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка перебуває в консультативній групі КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя» з діагнозом: легка розумова відсталість. Після того, як сторони почали проживати окремо один від одного, [PERSON] не цікавиться життям доньки, не відвідує її, а також не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Також відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 березня 2015 року він засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України у зв'язку із ухиленням від відбування покарання у вигляді громадських робіт за вироком того ж суду від 13 жовтня 2014 року, яким [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 164 КК України. Вважала, що така поведінка відповідача свідчить про його небажання виконувати свої батьківські обов'язки, а тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В матеріалах справи мається його заява, в якій [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 18.05.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 21. З вироку Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 березня 2015 року, який набрав законної сили 17 квітня 2015 року, та яким [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до 1 року 25 днів обмеження волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду із обов'язковим залученням до праці, вбачається, що відповідач також був засуджений 24 жовтня 2013 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт, а також 13 жовтня 2014 року тим самим судом за ч. 2 ст. 164 КК України до 200 годин громадських робіт. Згідно педагогічної характеристики від 26.03.2015 року, складеної КДНЗ комбінованого типу «Ясла-садок № 157 «Зоряний» Управління освіти Маріупольської міської ради», [PERSON], [INFO], з 03.04.2013 року відвідувала групу для дітей зі зниженим інтелектом. Також у відповідності до інформації, наданої КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м. Маріуполя», [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в консультативній групі з діагнозом: легка розумова відсталість, вперше звернулась з матір'ю 22.02.2013 року. За даними амбулаторної картки на прийом до дитячого дільничного психіатра з батьком ніколи не зверталися. Згідно психолого-педагогічної характеристики, складеної КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 52», [PERSON], [INFO], навчається у вказаному навчальному закладі з 1 класу, батько дитини не приймає участі у вихованні доньки. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 15.03.2018 року було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], де зазначено, що [PERSON], з'явившись 22.02.2018 року до Служби у справах дітей по Кальміуському району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради пояснив, що вихованням та утриманням доньки не займається, її життям та здоров'ям не цікавиться, аліменти не сплачує. Також [PERSON] згоден з позбавленням його батьківських прав відносно малолітньої дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач повністю погодився із позовними вимогами [PERSON], не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дитини свідчить про його небажання виконувати батьківські обов'язки щодо неповнолітньої доньки [PERSON], а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини.

Outcome: approved