Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У жовтні 2016 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності №630-В від 05.05.2008 року та споживає комунальні послуги, які надає виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». Між позивачем та відповідачем укладено договір №799к від 01.01.2009 року про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, відповідно до умов якого позивач надає комунальні послуги, а боржник зобов'язаний їх своєчасно оплатити в повному обсязі. У період з квітня 2007 року по жовтень 2010 року облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП «ЖЕКи», що діяли на підставі договорів доручення. Згідно окремого доручення КП «ЖЕК «Золоустівська» було складено зведений перелік актів звірок, відповідно до якого заборгованість відповідача за комунальні послуги станом на 30.09.2010 року становить 1325,12 грн. У зв`язку і з подальшою несплатою відповідачем за комунальні послуги з 29.09.2010 року по 02.06.2014 року, відповідно до розрахунку заборгованості, борг складає 33419,69 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 29.09.2010 року по 02.06.2014 року в сумі 33419,69 грн., основний борг - 28986,76 грн., втрати від інфляційних процесів - 3305,34 грн., 3 % річних - 1127,59 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, звернувшись до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Повно та всебічно дослідивши надані докази, заслухавши сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1. ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015 року судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги скасовано (а.с. 8). Відповідач є власником нежилого приміщення з №1 по №7 за адресою: [ADDRESS] (літера А), що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 05.05.2008 року, Зазначений будинок знаходиться на балансі Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (а.с. 11). 01.01.2009 року між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради та відповідачем було укладено договір №799к про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників (а.с. 12-13). Згідно окремого доручення КП «ЖЕК «Золоустівська» було складено зведений перелік актів звірок, відповідно до якого заборгованість відповідача за комунальні послуги станом на 30.09.2010 року становить 1325,12 грн. (а.с. 15). Позивачем на адресу відповідача надсилалася претензія із повідомленням про існування непогашеної заборгованості в розмірі 28986,76 грн. та проханням її погасити (а.с. 19). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно акта №715 від 15.08.2013 року в приміщенні за адресою: [ADDRESS], центральне опалення від загально-будинкової системи відсутнє (видимий розрив), встановлено автономне електроопалення, елекробойлер для підігріву холодної води, холодне водопостачання загально будинкове (а.с. 62). Судом встановлено, що відповідно акта №715 від 15.08.2013 року в приміщенні за адресою: [ADDRESS], центральне опалення від загально-будинкової системи відсутнє (видимий розрив), але нічого не вказано про наявність чи відсутність самої внутрішньо-будинкової системи в спірному приміщенні, видимий розрив свідчить про те, що в приміщенні є мережа теплопостачання, проте невідомо з яких причин стався цей розрив. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності; 4) у зв'язку з недоліками проданого; 5) про розірвання договору дарування; 6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти; 7) про оскарження дій виконавця заповіту. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги складає 33419,69 грн., основний борг - 28986,76 грн., втрати від інфляційних процесів - 3305,34 грн., 3 % річних - 1127,59 грн., оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, а саме: з 29.09.2010 року по 31.10.2012 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 31.10.2012 року по 02.06.2014 року, а саме в розмірі 26980,40 грн. (а.с. 21). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачем не було доведено факт того, що він не користувався наданими позивачем комунальними послугами, в свою чергу позивач довів правомірність своїх дій, але пропустив строк позовної давності, а саме: з 29.09.2010 року по 31.10.2012 року, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 256, 258, 261, 264, 267, 526, 625 ЦК України 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial