Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернула до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатної матері, в якій просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2008 року на її утримання зі 150 грн. щомісячно до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй 78 років, вона є пенсіонеркою, непрацездатною та не працює. Її дохід складає 1 510,94 грн., з яких 1 360,94 грн. - пенсія та 150,09 грн. - аліменти, які сплачує відповідач за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2008 року. Її доходу не вистачає для первинних життєвих потреб, сплати комунальних послуг. Вона є людиною похилого віку та потребує постійного лікування. Інших джерел доходів не має. Відповідач отримує пенсію та має можливість надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спиралася на доводи, викладені в позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що він є пенсіонером та має хронічні захворювання, тому він не має змогу сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері в більшому розмірі. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідив письмові матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок дітей утримувати батьків за двох обставин: коли батьки є непрацездатними та якщо діти можуть надавати допомогу. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Питання щодо обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентовані главою 17 ст. ст. 202-206 СК України. Зазначені норми не містять положень щодо зміни розміру аліментів, тому, суд вважає, що за аналогією закону до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення ст. 192 СК України. У судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON]. Позивач є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 150,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.02.2008 року до зміни матеріального становища сторін. Позивач отримує пенсію за віком у розмірі 1 360,94 грн. та аліменти в розмірі 150,00 грн. щомісяця, які стягуються з відповідача на користь позивача згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2008 року. Таким чином, дохід позивача на місяць складає 1 510,95 грн., що більше прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Необхідність збільшення розміру аліментів позивач обґрунтовує тим, що її доходів не вистачає для первинних життєвих потреб, сплати комунальних послуг, придбання ліків. Позивач дійсно має ряд захворювань, які передбачають матеріальні витрати. Між тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Обґрунтування позовних вимог потребою у додаткових витрат на лікування не може бути підставою для збільшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, а може свідчити лише про наявність додаткових витрат на лікування, відповідно до ст. 203 СК України. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання матері. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на утримання вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на лікування. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження поліпшення матеріального стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Питання щодо збільшення розміру аліментів у зв'язку із подорожчанням споживчих товарів і послуг позивач не позбавлений можливості вирішити у відповідності із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Так, частина друга статті 184 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: dismissed