Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У квітні 2014р. [PERSON] звернулась до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Пластик» (далі - ТОВ ВП «Пластик»), треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у звільненні за власним бажанням, посилаючись на те, що з 01.08.1994р. вона була прийнята на посаду бухгалтера на державне підприємство «Пластик», а у 1996р. була звільнена з посади у зв'язку з реорганізацією. З 01.03.1996р. та по сьогоднішній день працює на посаді головного бухгалтера ТОВ ВП «Пластик». Згідно статуту ТОВ ВП «Пластик» засновниками установчого капіталу є 30 чоловік. Директором підприємства був призначений один із засновників - [PERSON], який помер [INFO] та діяльність підприємства була припинена. За весь цей час засновники підприємства не обрали нового директора та з 01.01.2013р. воно повністю припинило свою діяльність. В теперішній час є 27 засновників підприємства, оскільки троє із 30 померли. У зв'язку із тим, що ТОВ ВП «Пластик» не працює з жовтня 2012р. заробітна плата працівникам не виплачується, директора чи виконуючого обов'язки на підприємстві немає, позивачка бажає звільнитися, однак такої можливості вона немає, оскільки на підприємстві відсутня особа, на ім'я якої можна б було подати заяву на звільнення за власним бажанням та особа, що уповноважена підписати наказ про звільнення. Посилаючись на порушення своїх прав передбачених Кодексом законів про працю України, позивачка просила суд винести рішення, яким зобов'язати керівництво ТОВ ВП «Пластик» звільнити її з посади головного бухгалтера ТОВ ПВ «Пластик». Позивачка в судове засідання не з'явилась надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути поданий позов за її відсутності в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.62). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с. 61). Треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.63,64,66). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено, що 01.08.1994р. [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера на державне підприємство «Пластик», у 1996р. була звільнена з посади у зв'язку з реорганізацією та з 01.03.1996р. по сьогоднішній день працює на посаді головного бухгалтера ТОВ ВП «Пластик», що підтверджується копією трудової книжки та наказом від 27.02.1996р. (а.с.25, 32). Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмовій формі є обов'язковим при укладенні контракту. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994р., №18 від 26.10.1995р., №15 від 25.05.1998р. вказує на те, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Отже, суд вважає встановленим факт того, що позивачка була прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ ВП «Пластик» і приступила до виконання своїх обов'язків з 27.02.1996р. Відповідно до статуту ТОВ ВП «Пластик» є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки в банківських установах України, круглу печатку з власним найменуванням, кутовий штамп, фірмові бланки та інші реквізити. У своїй діяльності ТОВ ВП «Пластик» керується Законами України: «Про господарські товариства», «Про підприємства в Україні», «Про власність», «Про підприємницьку діяльність», Декретами Кабінету Міністрів України, Указами Президента України, іншими діючими законодавчими актами України. Відповідно до ст.1. Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства. Відповідно до п.4 статуту ТОВ ВП «Пластик» засновниками установчого капіталу є 30 чоловік. Згідно ст. 7.1 Статуту - вищим органом керівництва Товариства є збори засновників Товариства, виконавчим органом - директор. Судом встановлено, що наказом від 27.02.1996р. до виконання обов'язків директора приступив [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2012р. (а.с.24). Після смерті директора ТОВ ВП «Пластик» підприємство фактично припинило свою діяльність, заробітна плата працівникам не виплачується, директора чи виконуючого обов'язки на підприємстві немає. Статтею 5.4. Статуту ТОВ ВП «Пластик» визначено, що у разі смерті громадянина - члена Товариства спадкоємці можуть вступити в нього зі згоди Товариства. При відмові спадкоємців від вступу у Товариство, чи відмові Товариства від прийому в нього спадкоємця, йому видається у грошовій формі, належна спадкодавцю доля в майні, вартість якої визначається на день смерті учасника. Згідно підпункту «в» ст. 7.4 Статуту до виключної компетенції зборів учасників товариства відноситься призначення та звільнення з посади директора. На вибір особи на посаду директора, також впливає той факт, що згідно п.7.9 Статуту - збори учасників є правомочними, якщо на ньому присутні учасники, які володіють у сукупності 60 відсотками голосів, а з питань, що потребують одноголосність - всі учасники. Згідно зі ст.7.5 Статуту рішення з питань, зазначених у пунктах а, б, в статті 7 Статуту приймається за одноголосністю усіх учасників товариства. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що крім директора, ще три учасники товариства померли, а думка учасників Товариства, щодо особи на посаду директора розділена 45/50 відсотків. Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Таким чином, після закінчення строку попередження про звільнення працівник має право припинити роботу, і власник підприємства зобов'язаний в день звільнення видати йому належним чином оформлену трудову книжку та провести розрахунок в строки, передбачені ст.116 КЗпП України. У зв'язку із тим, що ТОВ ПВ «Пластик» з жовтня 2012р. припинило свою діяльність, [PERSON], як головний бухгалтер підприємства подавала «пусті» квартальні звіти, так як підприємство не веде господарську діяльність та не виплачує заробітну плату працівникам. На даний час [PERSON] бажає звільнитися за власним бажанням, однак немає такої можливості, через відсутність на підприємстві ТОВ ВП «Пластик» директора, чим порушуються вимоги ст. 38 КЗпП України. Відсутність можливості оформити документи, щодо звільнення позивачки з роботи за власним бажанням та видати їй трудову книжку, є порушенням трудового законодавства відносно звільнення позивача. Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд вважає, що у зв'язку із бездіяльністю учасників ТОВ ВП «Пластик» щодо обрання директора на посаду підприємства ТОВ ВП «Пластик» порушується трудові права позивачки, у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що [PERSON] має бути звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ ВП «Пластик» у судовому порядку та їй має бути видано належним чином оформлену трудову книжку. Виходячи з вищенаведеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved