Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Житлово-будівельний кооператив № 32 «Октябрь», про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просили суд визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] (1/2 частину на праві спільної сумісної власності і 1/6 частину при спадкуванні частки [PERSON]М.); за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частині вищезазначеної квартири (при спадкуванні частки [PERSON]М.). В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що у 1987 році [PERSON] був прийнятий до членів житлово-будівельного кооперативу № 32 «Октябрь» і їх сімї, у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була виділена для проживання трикімнатна квартира [ADDRESS]. На підставі рішення Виконавчого комітету міської Ради народних депутатів міста Павлограда № 757 від 20.11.1987 року [PERSON] виданий ордер № 2588 серія АК-87 від 27.11.1987 року на вищезазначену квартиру, після чого їх сімя вселилася в надане жиле приміщення. На протязі всього часу, починаючи з моменту вселення у вищезазначену квартиру, вони постійно проживали в цій квартирі, [PERSON] та [PERSON] сплатили пайовий внесок за квартиру в повному обсязі у розмірі 8285 руб. 00 коп., що підтверджується довідкою ЖБК № 32 «Октябрь» від 01.09.2016 р., та квитанціями. Проте, за життя своє право власності на квартиру не зареєстрували. 24 березня 1992 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 516 від 09.12.1992 року. Крім них, інших спадкоємців першої черги за законом немає. Вони вважаються такими, що прийняли спадщину, так як фактично вступили в управління та володіння спадковим майно, проживали в спадковій квартирі і після смерті [PERSON] Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначену квартиру. Тому, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачі не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу № 32 «Октябрь» в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 04 березня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від зазначеного шлюбу народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. У 1987 році [PERSON] був прийнятий до членів житлово-будівельного кооперативу № 32 «Октябрь» і сімї, у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була виділена для проживання трикімнатна квартира [ADDRESS]. На підставі рішення Виконавчого комітету міської Ради народних депутатів міста Павлограда № 757 від 20.11.1987 року, [PERSON] виданий ордер № 2588 серія АК-87 від 27.11.1987 року на вищезазначену квартиру. [PERSON] та [PERSON] сплатили пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у повному обсязі у розмірі 8285 руб. 00 коп., що підтверджується довідкою ЖБК № 32 «Октябрь» від 01.09.2016 р., та квитанціями. Згідно з положенням ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Проте, своє право власності на квартиру позивачі не зареєстрували. Згідно довідки КП «[PERSON] МБТІ» від 22.08.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. 24 березня 1992 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, до цих відносин застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР за ред. 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Стаття 524 ЦК УРСР за ред. 1963 р. передбачала, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР за ред. 1963 р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті щодо належного йому майна не залишив. Після смерті [PERSON] Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 516 від 09.12.1992 року на підставі заяв позивачів, які доводилися померлому дружиною та дітьми. Крім позивачів, інших його спадкоємців першої черги за законом немає. Однак, державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначену квартиру. Згідно ст. 22 КпШС України (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин) квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], так як в період перебування у шлюбі та спільного проживання у вищезазначеній квартирі [PERSON] разом з позивачем [PERSON] за сумісні кошти виплатили пайовий внесок за квартиру в повному обсязі. У відповідності до п. 6 пп. «а» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 р. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», судам слід враховувати те, що пай, внесений подружжям ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позику, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Так як вищезазначена квартира набута [PERSON] та позивачем [PERSON] в період перебування у шлюбі, у відповідності із ст. 22 КпШС України (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин), ця квартира є їх спільною сумісною власністю. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зазначено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме суд вважає за можливе визнати: за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] (1/2 частина належить їй на праві спільної сумісної власності і 1/6 частина при спадкуванні частки [PERSON]М.); за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частині вищезазначеної квартири (при спадкуванні частки [PERSON]М.). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved