Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на гаражний бокс в порядку спадкування за законом.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батьку - [PERSON], як інваліду Великої вітчизняної війни ІІ групи, в якості засобу пересування був наданий автомобіль «Запорожець» з ручним керуванням. Після отримання автомобіля, рішенням виконкому Дзержинської райради депутатів від 12.10.1965 року №280/11 було надано місце для забудови гаража на площадці проти [ADDRESS]. Батьки позивача за власні кошти побудували гараж літ. «З-1», розміщений біля житлового [ADDRESS]. Зазначений гаражний бокс, згідно технічного висновку, 1968 року забудови, має площу 19, 9 кв. м., стіни виконані з шлакоблоків, підлога бетонна, гараж електрифікований, придатний до експлуатації, відповідає всім будівельним нормам, будівельна вартість гаражного боксу складає 19054, 00 грн. За життя батько не приватизував гаражний бокс, оскільки був інвалідом та хворів. [INFO] батько позивача помер. Після смерті батька, гаражем користувалась мати позивача - [PERSON], сплачувала за користування гаражним боксом, підтримувала в належному стані та оскільки мешкала разом із батьком, то фактично прийняла спадщину після смерті батька позивача. Після смерті матері, позивач, як єдиний спадкоємець, із заявою про прийняття спадщини звернувся до ХДНК №6, де отримав лист-відмову, оскільки у нього буди відсутні правовстановлюючі документи. Також позивач звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про отримання правовстановлюючих документів на зазначений гаражний бокс, проте отримав відмову. Просить суд позов задовольнити, визнати за ним право приватної власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля [ADDRESS], площею 19, 9 м2 в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача - Харківської міської ради - в останнє судове засідання не з'явився, про час, дату, місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, проте надав до суду заперечення, згідно яких у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Вважає, що дії власника - [PERSON] щодо самовільної реконструкції (перебудови гаражу) по [ADDRESS], порушують встановлений законом порядок реалізації громадянами своїх законних прав, а саме права на виконання будівельних робіт за наявності зареєстрованої в установленому порядку декларації про початок виконання будівельних робіт, призводять до дезорганізації нормальної діяльності та виконання наданих законом повноважень органу Державного архітектурно-будівельного контролю. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкта до експлуатації на підставі вимог діючого законодавства. Також вважає, що у матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про виникнення у спадкодавця прав на спірне нерухоме майно. Просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Представник третьої особи -Шостої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без присутності представника держнотконтори. Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, письмові заперечення відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Батьками позивача [PERSON], який народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28.09.1961 року Бюро ЗАГС Дзержинського району. [PERSON] та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 28.09.1961 року. Відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. [PERSON]», виконавчий комітет Дзержинської райради депутатів трудящих вирішив надати інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. [PERSON] місце для побудови гаража на площадці згідно плану «Харківпроекта» проти [ADDRESS], про що свідчить архівна копія вказаного рішення, видана [PERSON] Державним архівом Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 27.06.2007 року №Р-1168. Також згідно дозволу №969 на право виконання земляних робіт, згідно загальнообов'язкового рішення Харківської міської ради депутатів трудящих за №7 від 19.09.1963 року, громадянину [PERSON] було надано дозвіл на проведення робіт щодо будівництва гаражу, початок роботи - 05.11.1965 рік, кінець - 10.11.1965 року, при цьому дозвіл видано на підставі погодженого креслення за №51. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Відповідно до даних технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція», яке діє на підставі Державної ліцензії серії [NUMBER] від 19.09.2012 року «Про стан основних будівельних конструкцій будівлі гаража літ. «З-1», розміщеного у дворі житлового будинку [ADDRESS], можливості збереження та подальшої експлуатації», будівництво гаража літ. «З-1» 1968 року забудови розміщено у ряду гаражів, влаштованих у дворі житлового будинку [ADDRESS], складається з гаражного боксу з площею 19, 90 кв. м., всі основні будівельні конструкції видимих деформацій не мають, за несучою здатністю та експлуатаційним властивостям, конструкції гаражу літ. «З-1» відносяться до стану ІІ - задовільний, за станом несучих та огороджувальних конструкцій гараж відноситься до ІІ категорії - придатний для нормальної експлуатації, будівельна готовність об'єкту - 100%. На гараж у дворі будинку [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт станом на 04.12.2015 року, в якому інвентаризаційна вартість гаражу встановлена в розмірі 19054, 00 грн. Листом Шостої Харківської державної нотаріальної контори від 15.12.2015 року №446710214, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у заявника немає правовстановлюючих документів на даний гараж. Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Згідно частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму ВСУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини 1 статті 15 та статті 392 Цивільного кодексу України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Суд, з урахуванням доказів наявних у матеріалах справи приходить до висновку, що оскільки [PERSON] здійснив будівництво гаражу відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. [PERSON]», а також використовуючи дозвіл №969 на право виконання земляних робіт, згідно загальнообов'язкового рішення Харківської міської ради депутатів трудящих за №7 від 19.09.1963 року, однак він та його дружина [PERSON]не встигли за життя зареєструвати право власності, що стало підставою для відмови нотаріуса в оформленні за спадкоємцем [PERSON]спадщини, то за позивачем [PERSON], [INFO],підлягає визнанню право власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля [ADDRESS], площею 19, 9 м2 в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO], актовий запис [NUMBER] від 01.07.2015 року. Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів, у відповідності із частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, можуть бути визнання права. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на гаражний бокс в порядку спадкування за закономпідлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved