Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору від 07.09.2007 року №ZRXRRX08750072 в загальному розмірі 26196,99 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 261,97 грн. В обґрунтування позову зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 2040 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. Проте, відповідач свої зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у визначеній вище сумі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Овруцького районного суду від 08 липня 2014 року у задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У поданій апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Обставини, що мають значення для справи, не доведені, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що в даному випадку мало місце переривання перебігу строку позовної давності, проте суд на це уваги не звернув. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на ст.267 ЦК виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності. Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він зроблений передчасно без належного зясування всіх обставин справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що 7 вересня 2007 року на підставі кредитного договору відповідач [PERSON] отримав в Банку кредит в сумі 2040 грн. на строк до 07.09.2008 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом (а.с.5). Зазначений договір є чинним і жодною із сторін не оскаржений. Своїм підписом у зазначеному договорі відповідач засвідчив, що він ознайомлений та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, в редакції, яка діяла на час укладення Договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю в пять років (а.с.6-9). Отже, при укладенні договору сторонами обумовлений строк в пять років, протягом якого сторони можуть звернутися до суду для вирішення спору, що випливає з даного договору. Судом першої інстанції із посиланням на положення ч.3 ст.264 ЦК встановлено, що в даному випадку перебіг строку позовної давності почався заново з 10 березня 2011 року дати внесення відповідачем останнього платежу за кредитним договором. Саме з цією датою повязано виникнення у Банку права вимоги щодо повернення заборгованості за кредитом. Обумовлений сторонами договору строк Банком не пропущений, оскільки з позовом до суду останній звернувся у квітні 2014 року (а.с.1). За таких обставин підстав вважати, що позивачем пропущений строк звернення до суду не було. У звязку з наведеним та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню. По справі можливо ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК). Згідно зі ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач погасив заборгованість по основному кредиту в сумі 2040 грн. 10 березня 2011 року (а.с.4 зворотній бік). За весь час користування позичальником кредитними коштами Банком нараховані відсотки відповідно до умов Договору в загальній сумі 7992,54 грн. За відповідачем також рахується заборгованість по комісії в сумі 302,94 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання зобовязання Банком нарахована пеня в сумі 19481,82 грн. та штрафи в сумі 500 грн. і 1223,67 грн. Зазначені обставини підтверджені розрахунком. За таких обставин вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, комісії підлягають задоволенню. Разом з тим, судом враховується, що судовим наказом від 5 серпня 2008 року з відповідача вже стягувалась заборгованість за цим же кредитом. Зокрема, було стягнуто основний борг, 886,53 грн. відсотків, 247,86 грн. комісії, 129,59 грн. пені. Тому, розмір стягнення за даною справою має бути зменшений на зазначені вище суми (7992,54-886,53; 302,94-247,86). Крім того, слід врахувати, що визначений сторонами пятирічний строк стосується лише звернення до суду. Проте, відповідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже, стягнення зазначеного Банком розміру штрафу та пені у розмірі, що перевищує один рік, суперечить вимогам закону. Згідно з наданою Банком роздруківкою з особового рахунку відповідача, пеня, нарахована за рік, що передував зверненню до суду, становить 3081,67 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь Банку. Початок перебігу строку, протягом якого у Банку виникло право на звернення до суду за стягненням штрафу, повязаний із датою останнього платежу по кредиту, внесеного відповідачем (10.03.2011 року). Отже, річний строк, встановлений законом Банком пропущений. Тому в цій частині вимог в позові слід відмовити за пропуском строку звернення до суду. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК, пропорційно до задоволеної суми позову, слід відшкодувати позивачеві за рахунок відповідача понесені витрати по оплаті судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved