Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із вказаним позовом, у якому просив встановити факт спільного проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з січня 2011 року по серпень 2018 року; визнати факт батьківства [PERSON] 1982 р.н., відносно сина [PERSON] , який народився [INFO] в м.Полтаві. Позов мотивований тим, що позивач у 2005 році під час навчання познайомився з відповідачем та з того часу у них склались теплі стосунки та протягом трьох років навчання вони спільно проживали у батьків позивача, а в подальшому 10.08.2008 року зареєстрували шлюб. У 2009 році подружжя разом переїхали на орендовану квартиру, в якій проживали до 2011 року, а з 2011 року до лютого 2013 року як чоловік та дружина вони проживали у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . У 2011 році шлюб було розірвано, але шлюбних відносин сторони не припиняли. Саме в цей час, як стверджує позивач, [INFO] у них народився син - [PERSON] . Однак, при реєстрації народження дитини в відділі реєстрації актів цивільного стану відомості про батька дитини зазначили зі слів відповідача, оскільки на момент народження дитини вони не знаходились у зареєстрованому шлюбі та у свідоцтві про народження батьком зі слів матері дитини записаний позивач [PERSON] Позивач зазначає, що факт його біологічного батьківства підтверджується експертним висновком від 06.09.2018 року та іншими доказами. Крім того, вказує, що у квітні 2012 року за спільні кошти з відповідачем вони придбали 4/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , де проживали однією сім`єю до серпня 2018 року. Вказане майно оформлене на відповідача. Разом із тим, за весь час проживання позивача разом із відповідачем вони вели спільне господарство, мали сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, спільно виховували сина, тобто, були чоловіком та дружиною. Однак, у серпні 2018 року сімейні стосунки з відповідачем припинились, на даний час [PERSON] є матір`ю-одиначкою, а вжиті позивачем заходи для примирення виявилися безрезультатними, у визнанні батьківства стосовно сина у позасудовому порядку, визначеному ст.126 СК України, позивачу було відмовлено. Від дитини позивач не відмовляється та бажає захистити свої права як батька, а також забезпечити в майбутньому спадкові права свого сина на належне йому майно, а також захистити інші майнові права, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги. 31 жовтня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено підготовче засідання по справі (а.с.16-17). 27 грудня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.50). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, а саме в частині визнання батьківства позивача відносно сина, а в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з позовними вимогами не погодилась та просила відмовити в цій частині позову, посилаючись на те, що позивачем не доведені ці вимоги жодними належними і допустимими доказами. Додатково зазначила, що всі зустрічі з позивачем були виключно в інтересах дитини, а викладені позивачем факти перекручені та вони не свідчать про їх перебування у фактичних шлюбних стосунках. Письмового відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Представник відповідача підтримав позицію відповідача та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вважав дану позовну вимогу безпідставною, необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав, що під час вирішення даного спору судом мають бути враховані всі обставини справи та прийнято рішення, яке відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі - позивач [PERSON] (а.с.5-6) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 2007 року до 2011 року, дана обставина сторонами не заперечувалась, та згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Так, з копії листа Шевченківського районного у м.Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №1938/15.30-04-31 від 01.11.2018 року вбачається, що в архіві відділу наявний актовий запис про шлюб №172 від 10 серпня 2007 року, складений на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Проте, в актовому записі про шлюб наявна відмітка про його розірвання. Крім того, наявний актовий запис №465 від 05 травня 2012 року, складений на [PERSON] , [INFO] року народження , в якому відомості про батька зазначені за заявою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України та батьком дитини вказаний [PERSON] (а.с.28). Згідно з наданими у судовому засіданні поясненнями сторін розірвання шлюбу сталося у зв`язку з потребою в отриманні житлового приміщення для проживання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та 4/25 вказаного житлового будинку належить їй на праві спільної часткової власності (а.с.91-12), на час розгляду справи у зареєстрованому шлюбі не перебуває. Водночас, із матеріалів справи слідує, що після 2011 року позивач і відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю, та вели спільне господарство, а також разом виховують сина [PERSON] , [INFO] р.н. , і це знайшло підтвердження під час судового розгляду. Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства. Як зазначено в позовній заяві, позивач та відповідач у 2008-2011 роках перебували у зареєстрованому шлюбі, 2011 році шлюб між ними було розірвано, але фактичних шлюбних відносин вони не припиняли. Так, тривалий час з 2011 року позивач проживав однією сім`єю з [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON] , піклується про нього, матеріально забезпечує. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України). За змістом ст.126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У статті 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved