Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради, Управління державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, який в подальшому уточнив, та просить суд: - стягнути з Сумської міської ради на його користь моральну шкоду в сумі 948000 грн; - зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області виплатити 948000 грн моральної шкоди, завданої йому Сумською міською радою за рахунок коштів місцевого бюджету Сумської міської об`єднаної територіальної громади. Позов мотивовано тим, що в процедурі реалізації своїх прав на приватизацію землі в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України, він отримав у власність земельну ділянку за кадастровим номером 5910136600:19:006:0050. На доведення в судах свого права на отримання цієї земельної ділянки він витратив 13 років та 2 місяці. У квітні 2007 року для будівництва власного житла він подав заяви до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради та до Управління земельних ресурсів м. Суми про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,10 га по [ADDRESS] , замовив містобудівне обґрунтування, здійснив погодження містобудівного обґрунтування в Управлінні архітектури, отримав його висновок щодо попереднього погодження використання земельної ділянки та отримав його інформаційний лист Сумського міського управління земельних ресурсів про відсутність інших заяв на цю земельну ділянку. Дане питання було розглянуто під час засідання постійної комісії з питань архітектури, будівництва, регулювання земельних відносин, природокористування та екології при Сумській міській раді 07 травня 2007 року. Зазначає, що відповідач мав розглянути його заяву протягом місяця з моменту звернення, проте в процесі розгляду заяви ними було порушено встановлені законом терміни для розгляду, у зв`язку з чим він був змушений звернутись до суду за захистом порушених прав. Ковпаківський районний суд 02 жовтня 2008 року у справі № 2-а-319/08 встановив факт порушення його права на земельну ділянку. На цій підставі вважає, що першим місяцем початку відліку терміну порушення його прав на землю, а отже, терміну початку завдання моральної шкоди, слід вважати червень 2007 року. Після рішення суду найближчі пленарні засідання відбулись 08 жовтня 2008 року та 29 жовтня 2008 року. Під час цих засідань та багатьох наступних засідань, рішень стосовно його заяви Сумська міська рада не приймала. Зазначене рішення суду було виконано майже через рік вже в процедурі виконавчого провадження. Сумська міська рада прийняла рішення від 23 вересня 2009 року № 3021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте, як стало відомо пізніше, відновлення порушеного права не відбулось. У зв`язку з прийняттям Сумською міською радою рішення від 23 вересня 2009 року № 3021 позивач 16 листопада 2009 року уклав договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № [NUMBER] та здійснив попередню оплату за майбутній проект. В процесі підготовки проекту землеустрою йому стало відомо, що за час затягування з виконанням рішення суду в справі № 2-а-319/08 від 02 жовтня 2008 року та всупереч ухвалі суду від 14 травня 2008 року про заборону Сумській міській раді та її виконавчим органам приймати рішення стосовно передачі у власність іншим особам цієї земельної ділянки, Сумська міська рада рішенням від 24 грудня 2008 року №2261-МР протиправно передала її у власність іншим зацікавленим особам. При цьому, про факт заборони приймати таке рішення міський голова [PERSON] був завчасно повідомлений особисто, листом від 16 липня 2008 року. Правова оцінка наявності або відсутності ознак злочинних дій в діях міського голови [PERSON] тоді здійснена не була. Проте, протиправні дії Сумської міської ради позивач знову оскаржив у судовому порядку в Сумському окружному адміністративному суді 05 серпня 2010 року по справі №2а-3291/101870. Після розгляду цієї справи в касаційному порядку та повторному перегляді її в апеляційному суді 12 березня 2012 року постанова суду набрала законної сили. Проте розробка проекту землеустрою та погодження його з відповідними службами була неможлива до моменту скасування в державному земельному кадастрі записів про право власності [PERSON] та [PERSON] . Добитися усунення цієї перешкоди в отриманні права на спірну земельну ділянку вдалося тільки в липні 2012 року. Про факт виконання рішення суду його було повідомлено листом № 73/01-43 від 27 липня 2012 року. Таким чином, з причини необхідності подолання штучних перешкод в процедурі розгляду проекту землеустрою управлінням містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, отримати позитивні висновки на проект землеустрою та відповідно присвоїти земельній ділянці кадастровий номер вдалося тільки в грудні 2013 року. 25 грудня 2013 року він звернувся із заявою до Управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради з проханням затвердити проект землеустрою та про передачу йому земельної ділянки у власність. Проте заява про погодження проекту землеустрою не була розглянута в належний термін, у зв`язку з чим у травні 2014 року він знову звернувся до суду. 29 липня 2020 року рішення суду від 29 січня 2019 року в справі № 591/5935/17 було виконано та Сумська міська рада прийняла рішення № 7276-МР про затвердження проекту землеустрою та надання мені спірну земельну ділянку у власність. Таким чином, термін, протягом якого Сумська міська рада та її посадові особи безперервно порушували мої права на землю, приймали дискримінаційні рішення та систематично не виконували рішення судів, склав 158 місяців (з червня 2007 по липень 2020 року). Посилаючись на обставини того, що вказаними протиправними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких переживаннях, яких він зазнав у зв`язку з позбавленням його можливості реалізувати життєві плани, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, вчинення дій на заниження престижу та довіри до його діяльності, позбавлення можливості реалізації майнових прав, порушення і втручання у право власності, розмір якої позивач оцінив із розрахунку мінімальної заробітної плати станом на момент розгляду справи за кожен місяць порушеного права, що становить 948000 грн (6000 грн * 158 місяців). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2020 року адміністративну справу передано на розгляд до Сумського окружного адміністративного суду. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року скасовано ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2020 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 03 лютого 2021 року. У відзиві на позовну заяву Сумська міська рада просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та зазначає, що позивач не надав жодних доказів його моральних страждань та розміру моральної шкоди. Позивачем не надано доказів того, що дії Сумської міської ради по відмові у затвердженні проекту землеустрою та непередання земельної ділянки призвели до того, що позивачу, як він зазначає як підставу завдання йому моральної шкоди, довелось замість будівництва власного будинку проживати в квартирі, що належить іншим. Позивач не надав жодного доказу, крім судових рішень, що підтверджує характер та обсяг завданих страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, витрачання часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Відповідач також вважає завищеним визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. 03 лютого 2021 року протокольною ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 18 березня 2021 року за клопотанням позивача. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідно до статті 268 ЦК України на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, позовна давність не поширюється. Також просив суд взяти до уваги, що Сумська міська рада порушувала його права безперестанно з червня 2007 року по липень 2020 року. Порушення його прав пов`язане з неналежним врядуванням Сумської міської ради по відношенню до нього в питаннях використання владних повноважень у відносинах, пов`язаних з правом на мирне володінні майном (землею). Припинення порушення його прав відбулося тільки в липні 2020 року. Вважає, що твердження представника відповідача про пов`язаність права на відшкодування моральної шкоди з майновим становищем особи, якій цю шкоду було завдано, є дискримінаційним за ознаками майнового стану, що здійснюється представником органу місцевого самоврядування безпосередньо в судовому процесі та свідчить про системне нерозуміння посадовою особою Сумської міської ради прав людини, закріплених в законодавстві України та в Загальній Декларації прав людини. 18 березня 2021 року протокольною ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 20 квітня 2021 року за клопотанням представника відповідача. У письмових запереченнях відповідач посилається на те, що позивач [PERSON] не надав жодного доказу, що підтверджував би наявність моральної шкоди у вигляді душевних страждань чи принижень позивача та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01 липня 2021 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача Парфененко М.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2008 року у справі № 2-А-319/08 визнано протиправною бездіяльність Сумської міської ради щодо не розгляду заяви [PERSON] про виділ йому у користування вільної земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на розі [ADDRESS] та [ADDRESS] ; зобов`язано орган місцевого самоврядування розглянути на найближчій сесії заяву [PERSON] про виділ йому у користування вільної земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на розі [ADDRESS] (а.с. 7-8). На виконання вказаної постанови суду Сумською міською радою прийнято рішення від 23 вересня 2009 року № 3021-МР «Про надання згоди (дозволу) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] відповідно до якого [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000 га (а.с. 10). 16 листопада 2009 року між [PERSON] та ТОВ «ДІНАТА» було укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № [NUMBER] та здійснено попередню оплату за майбутній проект (а.с. 11, 12). Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року по справі № 2а-3291/10/1870 адміністративний позов [PERSON] задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Сумської міської ради №2261-МР від 24 грудня 2008 року в частині п. 31, 32 додатку 4; визнано протиправними та скасовано державні акти про право власності на землю, видані [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано Управління Держкомзему в місті Суми Державного комітету України з земельних ресурсів надати умови відведення земельної ділянки для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до рішення Сумської міської ради від 23 вересня 2009 року № 3021-МР та схеми генерального плану, що була додана до заяви від 11 листопада 2009 року містобудівного обґрунтування та висновку управління архітектури та містобудування щодо попереднього погодження використання земельної ділянки від 06 травня 2007 року (а.с. 13-14). Листом від 27 липня 2012 року №73/01.43 [PERSON] повідомлено, що управлінням Держкомзему у місті Суми внесені в автоматичну систему державного земельного кадастру відомості щодо скасування державних актів на земельні ділянки в [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 15). 27 березня 2013 року Сумською міською радою прийнято рішення № 2224-МР, яким заборонено Управлінню земельних ресурсів Сумської міської ради здійснювати підготовку проектів рішень про передачу у власність земельних ділянок (а.с. 17). ГУ Держземагенства у Сумській області від 05 листопада 2013 року за № 5852/01-30-5675 надало позитивний висновок про погодження проекту землеустрою (а.с. 18-19). Згідно листа Департаменту інфраструктури міста від 17 березня 2014 року за № 39/21-01-10 оплата відновної вартості має бути здійснена тільки після прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки (а.с. 19). 21 вересня 2012 року Постійно діючою комісією з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, створеною Сумською міською радою, прийнято рішення про відмову в погодженні проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю його генеральному плану (а.с. 20). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року скасовано рішення Сумської міської ради № 416-МР від 24 лютого 2016 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] ». Зобов`язано Сумську міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 5910136600:19:006:0050 та передати її у власність [PERSON] (а.с. 32-35). Лише 29 липня 2020 року на підставі рішення Сумської міської ради № 7276-МР затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:19:006:0050 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 42). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються порушених життєвих зв`язків [PERSON] , враховуючи зусилля, яких позивач поклав для захисту своїх прав у суді, ті негативні емоції, які він відчував у зв`язку з невиконанням постановлених на його користь судових рішень, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань та завдання йому моральної шкоди. Крім того, суд вважає, що бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо виконання судового рішення підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, у тому числі у позивача, негативного ставлення до даних структур. Суд погоджується з доводами [PERSON] стосовно завдання йому моральної шкоди, однак вважає, що розмір моральної шкоди, визначений у позовній заяві, є завищеним, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок протиправних дій та бездіяльності органу місцевого самоврядування, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень і заяв та оскарження неправомірних рішень відповідача, суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 13000 грн, оскільки ця сума є достатньою для відшкодування спричиненої моральної шкоди. Суд не приймає до уваги наведений позивачем розрахунок моральної шкоди за аналогією Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вказаним законом урегульовано порядок відшкодування шкоди особі у зв`язку з незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності, тобто різні змістом та характером правовідносини, ніж у даній справі. Відтак, заслуговує на увагу заперечення відповідача про те, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним. Разом з тим, суд відхиляє заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності для стягнення моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 268 ЦК України на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, позовна давність не поширюється. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги задоволено на 1,37 % (13000 грн * 100 % / 948000 грн), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 129 грн 88 коп. (1,37 % від 9480 грн), так як позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial