Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» № 564105/2013 та позивачем внесено початковий вклад в сумі 180000,00 грн., а також договором передбачено виплату процентів, нарахованих на вклад, за ставкою 23 % річних. Окрім того, ним було поповнено суму вкладу 07.05.2013 року на 30000,00 грн., 21.05.2013 року на 23000,00 грн. та 16.10.2013 року на 10000,00 грн. Таким чином, загальна сума вкладу становила 243000,00 грн. Згідно виписки по процентному рахунку до договору банківського вкладу від 14.04.2014 року до виплати також належить 24546,96 грн. На його вимогу до закінчення дії договору 16.04.2014 року йому не були видані з каси відділення № 39 банку належні йому кошти, чим порушені його права на отримання його коштів та внаслідок перенесених ним душевних страждань заподіяна моральна шкода. Тому просив стягнути з відповідача банківський вклад в сумі 243000,00 грн., нараховані проценти в сумі 24546,96 грн. та 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, а також уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на свою користь 25043,21 грн. залишку невиплачених коштів та 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представники відповідача та третя особа, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їхній відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Як встановлено судом, 16.04.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» № 564105/2013, за яким позивачем розміщено в банку строковий вклад на умовах депозитного продукту на строк 6 місяців на загальну суму 243000,00 грн., з виплатою 23 % річних, що підтверджується копією договору, квитанцією від 16.04.2013 року, меморіальним ордером від 16.04.2014 року та випискою з вкладного (депозитного) рахунку по договору банківського вкладу від 14.04.2014 року. Розмір нарахованих позивачу процентів відповідно до меморіального ордера від 16.04.2014 року становить 26843,81 грн. Згідно п. 1.7 договору дата вимоги вкладником вкладу - 16.10.2013 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні наступного строку від дати укладення договору. Умови пролонгації вкладу для кожного окремого депозитного продукту оголошені на сайті банку. 14.04.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення йому суми вкладу і сплати процентів, яку відповідач отримав цього ж дня, однак не виконав свого обов'язку, передбаченого договором щодо повернення коштів та сплати процентів. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З виписки по особових рахунках з 01.01.2014 року по 31.10.2014 року вбачається, що відповідачем було виплачено позивачу заборгованість за договором банківського вкладу на загальну суму 44800,60 грн., а саме 06.05.2014 року - 19925,00 грн., 07.05.2014 року - 9950,25 грн. та 14.05.2014 року - 14925,35 грн. З огляду на той факт, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому суми вкладу та процентів, проте його вимога в повному обсязі не виконана і розмір невиплачених коштів становить 225043,21 грн. (243000,00 грн. + 26843,81 грн.) - 44800,60 грн.), тому враховуючи розмір заявлених вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача 25043,21 грн. заборгованості за договором банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» № 564105/2013 від 16.04.2013 року. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору, оскільки умовами договору, а також нормами закону, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення банківського вкладу та сплати процентів. У зв'язку з частковим задоволенням позову на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 250,43 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial