Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 травня 2018 року близько 15-40 годин на автошляху сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області відбулось зіткнення маршрутного таксі марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілю [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого позивач як пасажир маршрутного таксі отримав тілесні ушкодження. За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділенням Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018080310000347 від 16.05.2018 року. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню було проведено судову медичну експертизу №717 від 25.06.2018 року, згідно якої у потерпілого [PERSON] виявлено «Антелистез С2 позвонка», що протікав на фоні наявних дегенеративно-дистрофічних змін шийного відділу хребта «остеохондроза межпозвонковых дисков, спондилоартроза унковертебральных сочленений, левосторонней парамедианной грыжи вещества диска С7-Д1, протрузий дисков СЗ-С7; деформирующий спондилез на уровне С5-Д1; выраженный правосторонний сколиоз», що зафіксовано в історії хвороби №9653 із Запорізької обласної клінічної лікарні, кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Синці в ділянках обох гомілок у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. На підставі чого дане кримінальне провадження було закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 липня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.07.2018 року залишено без змін. В звязку з отриманням позивачем тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП, на проведення обстеження та лікування позивачем були витрачені грошові кошти у розмірі 5187,31 грн. Крім того, позивачем були затрачені грошові кошти на проїзд до місць обстеження та лікування, а також до місця розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] в розмірі 3830,87 грн. Крім цього, подія ДТП спричинила для позивача стан стійкої емоціональної напруги, відчуття тривоги, та нервові переживання. Порушено нормальний ритм життя. Свого автотранспорту позивач не має, тому вимушений продовжувати користуватися громадським транспортом, зокрема маршрутними таксі, що при кожній поїздці викликає в позивача новий стрес, від спогадів про поїздку, під час якої сталася ДТП. Позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації робочого процесу, витрачати час на збирання документів, витрачати кошти на отримання юридичної допомоги. Крім того, внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження та до теперішнього часу змушений обмежувати себе в русі, оскільки вимушений носити корсет на шиї. Вказана необхідність викликає значні незручності, особливо влітку. В звязку з цим в позивача також виникають незручності під час сну, адже він обмежений в русі. Іноді спричинені позивачу ушкодження викликали необхідність звертатися за сторонньою допомогою. Стан здоров'я позивача до теперішнього часу не нормалізувався, остаточно не поліпшився, він не може повноцінно виконувати свої обовязки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на здоровї, а також і на психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Позивач постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоровя не має і необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами. 19 вересня 2018 року позивачу була встановлена третя група інвалідності по ураженню ЦНС. З моменту події і до цього часу відповідач не вибачився за скоєне. Не вжив жодних заходів щодо належної оцінки. Все це знову і знову змушує позивача переживати. Зважаючи на той факт, що відповідач у добровільному порядку завдану матеріальну шкоду не відшкодував до теперішнього часу, самостійно не взяв на себе обовязок щодо лікування позивача, та за захистом своїх прав позивач був змушений звернутися до суду, що вочевидь свідчить про намагання відповідача уникнути цивільної відповідальності по відшкодуванню завданих збитків, позивач вважає, що це є достатньою підставою для відшкодування йому моральної шкоди в сумі 150 000 грн. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 9018,18 грн. та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24.10.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.12.2018 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Судовий розгляд справи неодноразово відкладався у звязку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України (у звязку із тим, що конверти із судовими повістками поверталися до суду із відмітками «Адресат не проживає» і «за закінченням терміну зберігання»). Від позивача та його представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. 14 травня 2018 року близько 15-40 годин на автошляху сполученням «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу с. Григорівське Оріхівського району Запорізької області відбулось зіткнення маршрутного таксі марки «MERCEDES-BENZ 313 CDI» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілю [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого позивач як пасажир маршрутного таксі отримав тілесні ушкодження. За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділенням Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018080310000347 від 16.05.2018 року. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню було проведено судову медичну експертизу №717 від 25.06.2018 року, згідно якої у потерпілого [PERSON] виявлено «Антелистез С2 позвонка», що протікав на фоні наявних дегенеративно-дистрофічних змін шийного відділу хребта «остеохондроза межпозвонковых дисков, спондилоартроза унковертебральных сочленений, левосторонней парамедианной грыжи вещества диска С7-Д1, протрузий дисков СЗ-С7; деформирующий спондилез на уровне С5-Д1; выраженный правосторонний сколиоз», що зафіксовано в історії хвороби №9653 із Запорізької обласної клінічної лікарні, кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Синці в ділянках обох гомілок у [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Постановою слідчого від 04.07.2018 року чого дане кримінальне провадження було закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Як встановлено\~постановою Куйбишевського\~районного суду\~Запорізької області\~від 25.07.2018\~року у\~справі №\~319/823/18,\~залишеною без\~змін постановою\~апеляційного суду\~Запорізької області\~від 29.08.2018\~року,\~\~[PERSON] 14.05.2018 року о 15-40 годині на 517 км автошляху «Бориспіль-Маріуполь», керуючи автомобілем [NUMBER] з напівпричепом BODEX, державний номер [NUMBER], не вибрав безпечну дистанцію та зіткнувся з автомобілем «MERCEDES», реєстраційний номер [NUMBER], який рухався з переду нього, внаслідок чого сталося ДТП. Вказаною постановою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у Постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14, у справах про відшкодування майнової шкоди законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положеннями\~статті 1187 ЦК України\~передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята\~статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно з частиною першою статті\~76, частиною першою статті\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відтак, суд вважає встановленими й такими, що не підлягають окремому доказуванню, обставини вчинення [PERSON] винуватих та протиправних діянь, встановлених постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.07.2018 року у справі № 319/823/18, а також факт завдання шкоди цими діяннями та причинний зв'язок між ними та настанням такої шкоди. На підтвердження розміру майнової шкоди, завданої ДТП, що сталася з вини відповідача, позивач надав копії індивідуальної програми реабілітації інваліда №1086, виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №1013746 від 19.09.2018 року, консультаційного висновку спеціаліста від 29.08.2018 року, консультаційного висновку спеціаліста від 22.08.2018 року, результатів магнітно-резонансної томографії шийного відділу хребта від 30.07.2018 року та від 30.05.2018 року, картки №144 хворого, який лікується у реабілітаційному відділенні, довідки від 22.05.2018 року про перебування на лікуванні у лікаря травматолога поліклінічного відділення № 1 КУ «Оріхівська ЦРЛ» з 15.05.2018 року, результатів компютерної томографії від 16.05.2018 року, результатів магнітно-резонансної томографії від 17.08.2018 року, медичної карти амбулаторного хворого, виписки із медичної карти стаціонарного хворого, де вказані проведені обстеження та лікування, квитанцій на придбання лікарських препаратів та автобусних квитків. Відповідно до цих документів, на проведення обстеження та лікування позивачем були витрачені грошові кошти у розмірі 5187,31 грн., а також позивачем були затрачені грошові кошти на проїзд до місць обстеження та лікування, а також до місця розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] в розмірі 3830,87 грн. Докази, які б ставили під сумнів надані позивачем відомості про розмір заподіяної йому майнової шкоди, в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, позивачем надано належні докази на підтвердження понесених витрат у заявленому розмірі та вони підлягають стягненню з відповідача як особи, діями якої завдано шкоди позивачу. Наявність обставин, передбачених частиною п'ятою\~статті 1187 ЦК України, які б виключали відповідальність [PERSON] з відшкодування шкоди судом не встановлені. Вирішуючи позовні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.\~При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивач внаслідок отриманої травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Наслідками отриманої травми продовжують створювати небажаний психологічний та фізичний дискомфорт. Отримані ним ушкодження, позначились на стані його здоровя, що підтверджується встановленням йому інвалідності. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача. \~Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне визначити до відшкодування позивачу розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 9018,18 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. У відповідності до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1ст. 140 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 140 ЦПК України, встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що позивач користувався правовою допомогою адвоката [PERSON] З актів виконаних робіт від 28.08.2018 року, 22.01.2019 року та копій квитанцій вбачається, що позивач здійснив витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Статтею 137\~ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відтак, беручи до уваги наведене вище, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, суд приходить до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача. Крім цього, згідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач згідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від справи судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: partial