Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований його син [PERSON], який за зазначеною адресою не проживає більше одного року. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоду у реалізації її прав користування та розпорядження належним йому майном. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинкувід 10 січня 2002 року /а.с.4/. Крім позивача у будинку за вказаною адресою з 22.01.2007 року також зареєстрований його син - [PERSON], [INFO], - відповідач по справі /а.с.18/. Як вбачається з акту квартального комітету від 30 вересня 2014 року, складеного у присутності сусідів, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2007 року, особистих речей у будинку не має /а.с.14/. Крім того, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач, який доводиться їй рідним сином, не проживає у будинку позивача з 2007 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає більше дванадцяти місяців, а лише зареєстрований в ньому. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірному будинку, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.405 ЦК України. Так, у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп. та понесено витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 250 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача користь позивача.

Outcome: approved