Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У жовтні 2020 року представник позивача, Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв`язку з цим, станом на 16.09.2020 року виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 97748,16 грн., яка складається з наступного: 48440,40 грн.- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту; 48440,40 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 17409,72 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 31898,04 грн.- нарахована пеня; 0,00 грн.- нарахована комісія. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 06.11.2020 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.12.2020 року, а також запропоновано сторонам надати до суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, заперечення на відзив на позовну заяву. 25.11.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. В обгрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що окремого підпису про підписання [PERSON] . Умов та правил надання банківських послуг матеріали справи не містять, що свідчить про безпідставність вимог банку щодо стягнення заборгованості по кредиту, нарахування відсотків, пені в порядку, визначеними Умовами та правилами, які відповідач не підписував та не погоджувалися з ним. Крім цього до відзиву на позовну заяву представником відповідача надано суду контррозрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно до якого відповідачем було знято коштів за період з 26.05.2012 року по 27.11.2018 року у розмірі 59295,24 грн.; повернуто коштів за вказаний період 68233,78 грн., тобто на 8938,54 грн. більше аніж взято. Також, 25.11.2020 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у позивача, яке 11.02.2021 року протокольною ухвалою, за клопотанням представника відповідача, було залишено без розгляду. Судове засідання, яке було призначено на 09.12.2020 року, за клопотаннями представника відповідача було відкладено на 15.01.2021 року. 16.12.2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву. 31.12.2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив зазначає, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Крім цього, 31.12.2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 25.05.2012 року у розмірі 65850,12 грн., яка складається з наступного: 48440,40 грн.- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 48440,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17409,72 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. Судове засідання, яке було призначено на 15.01.2021 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 11.02.2021 року. 18.01.2021 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача, посилаючись на достатність та належність наданих суду доказів, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Судове засідання, яке було призначено на 11.02.2021 року, за клопотанням представника відповідача було відкладено на 11.03.2021 року. Крім цього, ухвалою суду від 11.02.2021 року в задоволенні клопотання позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про огляд веб-сайту було відмовлено. 04.03.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з оновленим контррозрахунком заборгованості, відповідно до якого відповідачем було знято коштів за період з 26.05.2012 року по 27.11.2018 року у розмірі 62651,88 грн.; повернуто коштів за вказаний період 68233,78 грн., тобто на 5581,90 грн. більше аніж взято, у зв`язку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Судове засідання, яке було призначено на 11.03.2021 року було відкладено на 08.04.2021 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у іншому кримінальному провадженню. Судове засідання, яке було призначено на 08.04.2021 року за клопотанням представника позивача було відкладено на 23.04.2021 року. 21.04.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив зазначає, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Судове засідання, яке було призначено на 23.04.2021 року було відкладено на 25.05.2021 року у зв`язку з витребуванням судом додаткових доказів по справі. Судове засідання, яке було призначено на 25.05.2021 року за клопотанням представника відповідача було відкладено на 09.06.2021 року. 27.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшов оновлений контррозрахунок заборгованості, відповідно до якого відповідачем було знято коштів за період з 26.05.2012 року по 27.11.2018 року у розмірі 65765,90 грн.; повернуто коштів за вказаний період 55087,40 грн., тобто на 10678,50 грн. менше аніж взято, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача кошти у розмірі 10678,50 грн. Судове засідання, яке було призначено на 09.06.2021 року за клопотанням представника позивача було відкладено на 07.07.2021 року. 14.06.2021 року до суду від представника позивача надійшли письмові заперечення, в яких остання просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначає, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням зменшення позовних вимог, підтримав та просив їх задовольнити, з підстав, які зазначені у самій позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву, у письмових поясненнях та запереченнях. У судовому засіданні відповідач та його представник просили позовні вимоги задовольнити частково, з підстав, які зазначені у відзивах на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, а також з урахуванням поданого до суду 27.05.2021 року контррозрахунок заборгованості. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального права, суд приходить до такого. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано фотокопію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 23.02.2011 року. У зазначеній Анкеті-заяві містяться анкетні відомості про відповідача, а також у відповідних графах містяться підписи відповідача та представника позивача. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того, Анкета-заява містить згоду відповідача на отримання примірника договору шляхом роздрукування з офіційного сайту позивача, а також зобов`язання відповідача регулярно ознайомлюватись із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на офіційному сайті позивача. Водночас Анкета-заява не містить жодних відомостей про розмір кредитного ліміту, процентну ставку за користування кредитом, строк кредитування, ставки штрафу, пені та комісії тощо. Позивач додав також до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, повні версії яких розміщені на сайті https://privatbank.ua. При цьому зазначені документи не містять підписів сторін та дати їх складання. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Пам`ятку клієнта, а також доказів фактичного отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, кредитної картки та пін-коду до неї, позивач суду взагалі не надав. Сукупність встановлених судом фактів вказує на те, що при вирішенні спору у цій справі підлягають застосуванню правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03.07.2019 року у справі 342/180/17, а саме: 1)оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, - до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України щодо правил укладання договору приєднання; 2)за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; 3)надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 4)з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача, як і електронний доказ у виді змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms, належними доказами бути не можуть, оскільки вони повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що й у цій справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відсутність домовленості сторін щодо такої істотної умови кредитного договору, як розмір кредиту, процентна ставка за користування кредитом, а також умов щодо кінцевого строку повернення кредитних коштів та відповідальності за їх несвоєчасне повернення, означає те, що відповідні зобов`язання між сторонами не виникли, що унеможливлює й задоволення вимог позивача у цій частині. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно до ст.625 ЦК України в розмірі 17409,72 грн. Однак позивачем не надано зрозумілого розрахунку вказаної суми. Зокрема, в розрахунку заборгованості вказано розрахункову величину для нарахування вказаних відсотків - 86,4 відсотки річних. Нарахування вказаних відсотків розпочалося з 01.10.2019 року. У позовній заяві позивачем не вказано, з чого виходив позивач при встановленні такої відсоткової ставки за ст.625 ЦК України, враховуючи те, що вказаною статтею передбачена відповідальність за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 3% річних від простроченої суми. Підписана відповідачем анкети-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 25.05.2012 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послугне містить договірної величини відсотків, розрахованих згідно до ст.625 ЦК України. З урахуванням зазначеного у стягненні вказаної суми відсотків слід відмовити за недоведеністю заявленого розміру. При цьому суд бере до уваги, що відповідач не надав заперечень проти стверджень позивача про те, що відповідач фактично користувався коштами, доступними за допомогою кредитної картки, тому суд виходить з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти породжують зобов`язання останнього їх повернути в порядку ст. 530 ЦК України. Як випливає з наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку, яким користувалася відповідач, в період часу з 26.05.2012 року по 27.11.2018 року відповідач використав доступних йому за допомогою кредитної картки коштів на загальну суму 65765,90 грн., а поповнена ця картка за цей же період грошовими коштами на загальну суму 55087,40 грн., що на 10678,50 грн. менше, ніж було використано, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму у розмірі 10678,50 грн., тоді як в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Крім цього суд зазначає, що при підрахунку використаних відповідачем коштів позивача судом враховувалося те, що відповідачем була оформлена миттєва розстрочка (даний факт підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача та не заперечується самим відповідачем) на період з 04.05.2016 року по 04.05.2018 року, тобто на 24 платежів та на картковий рахунок відповідача позивачем було внесено 04.05.2016 року грошову суму у розмірі 13146,38 грн. Відповідно до наданих позивачем доказів сума щомісячного платежу за миттєвою розстрочкою повинна була становити 547,77 грн. та даний факт визнається відповідачем. Проте, позивачем щомісяця (на період з 04.05.2016 року по 04.05.2018 року) стягувалося з відповідача сума у розмірі 966,18 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача. Під час судового розгляду представником позивача жодним чином не обґрунтовано яким чином сума щомісячного платежу за миттєвою розстрочкою зросла з 547,77 грн. до 966,18 грн., а лише було зазначено, що умови з приводу оформлення миттєвої розстрочки зазначені у Умовах та правил надання банківських послуг. Враховуючи те, що норми Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути застосовані до відповідача, оскільки, як встановлено раніше, вони не є договором з відповідачем, і не породжують зобов`язань у відповідача, тоді як інших доказів, які б підтверджували зобов`язання відповідача на сплату щомісячного платежу за миттєвою розстрочкою у розмірі саме 966,18 грн. позивачем суду не надано, суд вважає за необхідне, при підрахунку використаних відповідачем коштів позивача враховувати суму щомісячного платежу за договором миттєвої розстрочки - 547,77 грн. Такі списання з карткового рахунку відповідача, у відповідності до виписки по картковому рахунку, були здійснені 04.06.2016 року - 956,70 грн. (фактично враховувано судом 547,77 грн.), 04.07.2016 року, 04.08.2016 року, 04.09.2016 року, 04.10.2016 року, 04.11.2016 року, 04.12.2016 року, 04.01.2017 року, 04.02.2017 року, 04.03.2017 року, 04.04.2017 року, 04.05.2017 року, 04.06.2017 року, 04.07.2017 року, 04.08.2017 року, 04.09.2017 року, 04.10.2017 року, 04.11.2017 року, 04.12.2017 року, 04.01.2018 року, 04.02.2018 року, 04.03.2018 року, 04.04.2018 року - 966,18 грн. (фактично враховувано судом 547,77 грн.), 04.05.2018 року - 966,08 грн. (фактично враховувано судом 547,77 грн.). Крім цього, судом не приймаються до уваги посилання представника позивача на те, що укладений договір миттєвої розстрочки не має жодного відношення до даних спірних правовідносин, так як у відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача щомісячні платежі за миттєвою розстрочкою входять до використаних відповідачем грошових коштів позивача та позивач просить стягнути з відповідача в тому числі й суму використаних коштів за миттєвою розстрочкою. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом в розмірі 16,22 % від заявленої суми, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16,22 % від понесених судових витрат, тобто 340,94 грн. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 267, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial