Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин США [PERSON] як покупець, а [PERSON] та [PERSON] як продавці, 11.10.2005 року уклали Договір купівлі-продажу ? частину квартири [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаценко Іриною Олександрівною, та зареєстровано в реєстрі за № 2931. Договір зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 21.10.20005 року, реєстрова книга № 216-203, запис № 5632. У зв'язку з неправильним перекладом паспорта пана [PERSON], у вказаному договорі [PERSON] був зазначений як [PERSON]. Ідентифікаційний код фізичної особи, у даному договорі, зазначено правильно [NUMBER]. Після смерті [PERSON] та [PERSON] належні частки у квартирі [ADDRESS] успадкувала [PERSON]. Для встановлення належності позивачу Договору купівлі-продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS], [PERSON] звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про встановлення юридичного факту, але ухвалою вказаного суду від 06.11.2015 року заяву [PERSON] залишено без розгляду. Дана ухвала суду першої інстанції була підтримана ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.01.2016 року, у зв`язку з чим, позивач змушенний звертатися до суду з даним позовом. Тому, позивач просив суд визнати, що власником 1/4 частини квартири [ADDRESS], яку придбав [PERSON] відповідно до Договору купівлі-продажу від 11.10.2005 року, посвідченого 11.10.2005 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гаценко Іриною Олександрівною, та зареєстровано в реєстрі за № 2931 - є громадянин США [PERSON], [INFO], номер облікової картки платника податків - [NUMBER]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано пояснення та заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ст. 41 Конституції України). 11 жовтня 2005 року між [PERSON], [PERSON] (продавці) та громадянином США [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу частини квартири, відповідно до умов якого, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Вся квартира, 1/4 частина якої відчужується за цим договором, складається з чотирьох жилих кімнат загальною площею 138,20 кв.м., в тому числі житлова площа - 78,10 кв.м. 11 жовтня 2005 року вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гаценко І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2931. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] та [INFO] року померла [PERSON], а 27 вересня 2011 року відповідачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частин квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, зазначено, що у зв'язку з неправильним перекладом паспорта позивача, у Договорі купівлі-продажу частини квартири від 11 жовтня 2005 року [PERSON] був зазначений як [PERSON]. Згідно відповіді Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2015 року № 3292/С/26-15-11-02-30 на запит від 23.10.2015 року № 1023/2 щодо дійсності виданих документів фізичній особі [PERSON] ([PERSON]), в інформаційному фонді Державного реєстру Державної фіскальної служби України зареєстрований [PERSON] (дата народження [INFO]) з реєстраційним номером облікової картки платника податків (раніше ідентифікаційний номер) [NUMBER]. Відповідно до Положення про картку фізичної особи - платника податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 27.01.1998 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.1998 за № 124/2564 (чинне на той час) присвоєння ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) [NUMBER] фізичній особі [PERSON] ([PERSON]) було здійснено в 1999 році на підставі відомостей, поданих до ГУ ДФС у м. Києві (правонаступник ДПА у м. Києві, ДПС у м. Києві, ГУ Міндоходів у м. Києві) згідно із заповненою обліковою карткою за формою № 1ДР. Згідно з пп. 70.7, 70.9 ст. 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків в разі виникнення змін даних, які вносяться до облікової картки за ф. № 1ДР подають контролюючим органам відповідні заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну, податкову і митну політику. За зверненням платника податків, його законного представника або уповноваженої особи контролюючий орган видає документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі. Згідно з базами даних ГУ ДФС у м. Києві станом на 30.10.2015: довідка про присвоєння ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) [NUMBER] була видана 09.12.1999 на ім`я [PERSON] відповідно до вимог Положення № 43 (чинного на той час); в 2011 році були внесені зміни до Державного реєстру згідно з поданою заявою та відповідно до Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 17.12.2010 № 954, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1388/186383 (чинне на той час). Відповідно до Положення № 954 картку платника податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER] на ім`я [PERSON] було видано 07.06.2011 уповноваженій особі за наявності паспортного документа цієї особи та паспортного документа або його ксерокопії (з чітким зображенням) фізичної особи, яка реєструється, а також довіреності засвідченої у нотаріальному порядку, на проведення реєстрації фізичної особи у Державному реєстрі. Станом на 30.10.2015 в інформаційному фонді Державного реєстру Державної фіскальної служби України зареєстрований [PERSON] (дата народження [INFO]) з реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER]. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 238 ЦК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Даючи юридичну оцінку наданим поясненням і доказам по справі, враховуючи те, що в Договорі купівлі-продажу частини квартири від 11 жовтня 2005 року покупцем зазначено громадянина США [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), проте згідно відповіді Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2015 року, картку платника податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER] на ім`я [PERSON] було видано 07.06.2011 року, отже позивач є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Куруючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 179, 208, 209, 212-218, 294 ЦПК України; ст. 316, 317, 319, 328, 655 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд, -

Outcome: approved