Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яким є будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді від 18.10.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. До початку судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, подавши до суду 28.11.2019 року письмову заяву, в якій просить визнати такою,\~що втратила\~право користування\~вищезазначеним житловим\~приміщенням,\~лише відповідача [PERSON] . В обґрунтування\~позовних вимог позивач вказав, що він є власником будинку [ADDRESS] , проживає там та значиться зареєстрованим за вказаною адресою. У 2007 році його син [PERSON] зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] та став\~разом із\~нею проживати\~у будинку позивача. За час шлюбу у відповідача та сина позивача народилося троє синів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також були зареєстрованими та проживали у вказаному будинку. Згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого в листопаді 2015 року відповідач [PERSON] переїхала на постійне місце проживання в м. Деражня, де проживає і на даний час по [ADDRESS] . Разом із цим, зареєстрованою вона значиться у належному позивачеві будинку, за адресою [ADDRESS] . Через наведену обставину позивач позбавлений можливості у повній мірі реалізовувати свої права як власника будинку, а тому, враховуючи те, що у добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації, позивач просив у судовому порядку визнати її такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, не заперечивши щодо ухвалення заочного рішення. При цьому вказав, що старший син відповідача проживає разом з ним та його сином [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином та викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки вона суд не повідомила. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по [ADDRESS] ,\~що,\~зокрема, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143559299 від 01.11.2018 року. Довідкою Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області №17 від 16.10.2019 року підтверджується, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за вказаною адресою. Із цієї ж довідки судом встановлено, що остання змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З`ясовуючи доводи позивача, наведені ним в обґрунтування позову, судом встановлено, що 20.06.2007 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб із відповідачем [PERSON] , після чого вона зареєструвалася та стала проживати у належному позивачеві будинку, за адресою [ADDRESS] . За час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [INFO] - син [PERSON] , [INFO] син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] , місцем реєстрації яких, у відповідності з чинним законодавством, є також будинок за вказаною адресою. Згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого в листопаді 2015 року відповідач [PERSON] , залишивши дітей, переїхала на постійне місце проживання в м. Деражня, де проживає і на даний час по [ADDRESS] . Наведене, зокрема, вбачається зі змісту письмової заяви відповідача від 18.11.2019 року, в якій вона своїм місце проживання зазначила наведену адресу. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що внаслідок реєстрації відповідача у належному йому будинку він позбавлений можливості у повній мірі реалізувати свої права щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном та у зв`язку з чим наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування таким житловим приміщенням. Суд вважає обґрунтованими такі доводи позивача, оскільки вони підтверджуються дослідженими судом доказами, а будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування стороною відповідача не подано. Так, згідно з актом обстеження фактичного проживання, складеним комісією за участю секретаря та депутата Яблунівської сільської ради Деражнянського району Хмельницької області 15.08.2019 року, [PERSON] , яка проживала у будинку [ADDRESS] , з 23.11.2015 року там не проживає, місце її перебування на час обстеження було невідомим. Факт непроживання відповідача в будинку за місцем її реєстрації підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] , який, крім того, підтвердив, що відповідач фактично за місцем її реєстрації у будинку позивача особистих речей та будь-якого майна не зберігає, жодних відносин із сім`єю позивача не підтримує. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт непроживання відповідача [PERSON] за місцем її реєстрації, тобто у будинку [ADDRESS] . У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статей 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1 ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, судом враховуються положення ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а також пункт 39 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, згідно з яким члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідача [PERSON] у будинку [ADDRESS] обмежує права позивача та позбавляє його можливості у повній мірі реалізувати його права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право на користування таким житловим приміщенням. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved