Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Позивач) через свого представника звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача - [PERSON], [INFO], ПІН [NUMBER], про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 77.253.61 (Долар США), що за курсом 21.52 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2015 року складає 1.662.497.62 грн. за кредитним договором № ZRSWGА00000200 від 29.08.2007 року, а також стягнути судові витрати у сумі 24.937,46 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач 29.08.2007 року уклали кредитний договір № ZRSWGА00000200 (далі Кредитний договір). Згідно вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 15.000,00 [Долар США] на термін до 28.08.2017р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно кредитного договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Зі своєї сторони, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15.000,00 [Долар США]. В порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідача станом на 30.09.2015 року має заборгованість в розмірі 77253.61 [Долар США] яка складається з наступного: 14563.01 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 19485.02 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2490.00 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 37025.77 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 11.62 [Долар США] - штраф (фіксована частина), 3678.19 [Долар США] - штраф (процентна складова). Представник позивача за довіреністю в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд позову без його участі, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, Представник відповідача на підставі договору про надання правової допомоги від 06.02.2016р. [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні за безпідставністю, надавши письмове заперечення, в якому просить суд застосувати строки позовної давності (а.с.83-84, 86-89). В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони 29.08.2007 року уклали кредитний договір № ZRSWGА00000200 (а.с.10-13). Згідно вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 15.000,00 [Долар США] на термін до 28.08.2017р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно кредитного договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Зі своєї сторони, банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15.000,00 [Долар США]. В порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідача станом на 30.09.2015 року має заборгованість в розмірі 77253.61 [Долар США] яка складається з наступного: 14563.01 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 19485.02 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2490.00 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 37025.77 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 11.62 [Долар США] - штраф (фіксована частина), 3678.19 [Долар США] - штраф (процентна складова) (а.с.6-9). Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з цим, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі за № 2-173/10 від 02.02.2010 року було вирішено звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за № 136 за адресою м. Бердичів, вул. Будьонного, 5, якою забезпечувалось виконання кредитних зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Згідно даного рішення, було вирішено звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 115.433,01 грн. станом на 23.09.2009 року на зазначену вище квартиру, шляхом надання дозволу позивачу від імені відповідача укласти договір купівлі-продажу, початкова ціна реалізації 95.950,00 грн., будь-яким способом з покупцем, тобто в порядку передбаченому ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Зазначене вище рішення не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.59-60). Отже, за наявності зазначеного вище рішення суду позивач отримав право самостійно здійснити погашення кредиту за рахунок предмета іпотеки та відповідач жодним чином у реалізації такого права позивачу не перешкоджав. На час звернення до суду позивач жодних дій, щодо реалізації іпотечного майна не вжив, внаслідок чого, починаючи з дня набрання рішення по справі за № 2-173/10 заборгованість позивача збільшувалась фактично з вини позивача, що призвело до значних збитків у відповідача. Оскільки за положеннями ст.11 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку кредитного договору. Проте, звернувся позивач із даним позовом 19.10.2015р., що вбачається із вхідному штампу суду (а.с.4), тобто після спливу трирічного строку. Отже пред'явивши до відповідача вимогу про повернення всієї суми боргу за рахунок предмету іпотеки, банк змінив строки виконання кредитного договору, тому перебіг строку на стягнення боргу почався фактично з дня пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є також способом задоволення вимог кредитора. Звернувшись з позовом 19.10.2015 року позивач пропустив трирічний строк позовної давності, перебіг якого почався з березня 2009 року, пред'явленням позову по справі № 2-173/10, та сплив в березні 2012 року. При цьому Позивач не позбавлений прав задовольнити вимоги в межах зазначених в рішенні суду від 01.02.2010 року за рахунок продажу предмета іпотеки. Фактично з ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався строк в межах якого Позивач мав би звернутись за рештою позовних вимог, на якій мав субєктивне право, проте строк позовної давності пропустив. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, поважні причини пропущення позовної давності представником Банку не зазначено. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, у зв'язку із пропуском позовної давності у задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: dismissed