Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.08.2011 року у розмірі 72866 грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.08.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до кредитного договору - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. У звязку з тим, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 28.02.2017 року має заборгованість у сумі 72866 грн. 02 коп., з яких: 7116 грн. 29 коп. заборгованість за кредитом, 58520 грн. 89 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3282 грн. 84 коп. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3446 грн. 00 коп. - штраф (процентна складова), у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши на адресу суду, разом з позовною заявою, письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, його представник, кожний окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строк позовної давності, зазначивши, що у 2014 році з машини відповідача було викрадено сумку, в якій знаходились документи, паспорт та картка банку. Зателефонувавши на гарячу лінію до банку, відповідач заблокував картку та в подальшому, до банку, з питання отримання нової картки не звертався та карткою не користувався. Вислухавши відповідача, його представника, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.08.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (арк.с.6). Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна 55 днів пільгового періоду», обовязковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, за несвоєчасне погашення заборгованості встановлена пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/ 30 - яка нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. (арк.с.7). Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 28.02.2017 року складає 72866 грн. 02 коп., з яких: 7116 грн. 29 коп. заборгованість за кредитом, 58520 грн. 89 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3282 грн. 84 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 3446 грн. 00 коп. штраф (процентна складова) відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, між позивачем та відповідачем, відповідно до ст.1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.\~ Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст.629 ЦК України є обовязковим до виконання, в порушення ст.525 ЦК України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. В судовому засіданні встановлено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, однак, позивачем не надано суду доказів того, до якого терміну діяла кредитна картка відповідача. Як вбачається\~з довідки\~№30.1.0.0/2-20170405/0354\~від 10.04.2018,\~наданої позивачем\~на підтвердження\~існування кредитного\~зобов'язання\~між Банком\~та [PERSON],\~останній згідно\~кредитного договору\~б/н\~від 12.08.2011\~року отримав\~картку №5168755327947723\~з терміном\~дії до\~останнього дня\~07.2017\~року.\~Проте,\~зазначені посилання\~суд не\~приймає до\~уваги у\~звязку з\~тим,\~що відповідачем\~було зазначено\~в судовому\~засіданні про\~викрадення його\~сумки з\~речами,\~в тому\~числі і\~картки банку\~у квітні\~2014\~року,\~яку він\~заблокував,\~та цією\~ж кредитною\~карткою в\~подальшому не\~користувався,\~та нової\~кредитної картки\~в \~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» не\~отримував.\~У звязку\~з чим,\~позивачем,\~не виконані\~вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, згідно яких, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для справи і на які останній посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, проте таких доказів останній не надав. Посилання позивача в позовній заяві на те, що дія зазначеного договору лонгується щорічно на 12 місяців, оскільки відповідач не звертався з відповідною заявою про припинення договірних правовідносин - безпідставні, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості, значення немає. Також, відповідачем, на підтвердження посилань останнього щодо викрадення його сумки з речами, була надана копія постанови про закриття кримінального провадження від 27.04.2014, яка підтверджує позицію відповідача у справі, а отже є належним та достовірним доказом, в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України. Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.08.2011 року станом на 28.02.2017 року, останній платіж був зроблений 08.04.2014 року на суму 182,00 грн. «у терміналі самообслуговування за адресою: Україна, Запорізька, Акимівка, вул.Центральна, 79, відділення банку, депозит» та 02.07.2014 на суму 117,16 грн. «автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**79». Проте, спростовуючи зазначене, відповідач пояснив, що 08.04.2014 року кредитну картку на суму 182,00 грн. «у терміналі самообслуговування за адресою: Україна, Запорізька, Акимівка, вул.Центральна, 79, відділення банку, депозит» не поповнював, оскільки знаходився у місті Дніпро на своєму робочому місці; 02.07.2014 картку на суму 117,16 грн. також не поповнював, оскільки посилання в розрахунку йде на «автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**79», а кредитної картки з номером, який би починався на перші дві цифри «22», та закінчувався на «79», він не отримував. Зазначене було підтверджено свідками, допитаними в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що з лютого 2011 року вона працює в ТОВ «Українські комплектуючі склади» на посаді кладовщика. Разом з нею на підприємстві працював відповідач [PERSON], на той час, на посаді менеджера. Підтверджує, що 08 квітня 2014 року [PERSON] цілий день перебував на своєму робочому місці, у них один кабінет на двох. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є батьком [PERSON] У 2014 році він ще працював на підприємстві разом з сином; 08 квітня 2014 року син прийшов на роботу після святкування напередодні дня народження друга та знаходився на роботі у не зібраному стані, цілий день, і аж до закінчення робочого дня, син знаходився на своєму робочому місці та нікуди не відлучався. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Крім того, наявними у справі доказами підтверджується і відсутність у відповідача кредитної картки з номером, який би починався на перші дві цифри «22», та закінчувався на «79», що вбачається із довідки, виданої банком та спростовує «автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**79» 02.07.2014 картку на суму 117,16 грн. (арк.с.126). За таких обставин, наданий Банком доказ сплати [PERSON] 08.04.2014 року суми 182 грн. 00 коп. «у терміналі самообслуговування за адресою: Україна, Запорізька, Акимівка, вул.Центральна, 79, відділення банку, депозит», спростований показами допитаних в судовому засіданні, кожного окремо, свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили суду факт того, що 08 квітня 2014 року відповідач весь час знаходився на робочому місці у м. Дніпропетровську; крім того, покази свідків [PERSON], [PERSON] повністю узгоджуються та підтверджується табелем обліку використання робочого часу, згідно якого [PERSON] 08.04.2014 року знаходився на робочому місці (арк.с.160). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, на які посилався позивач у поданій позовній заяві не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не обґрунтовані позивачем належними доказами, як того вимагає ст.77 ЦПК України. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Встановлено, що перебіг позовної давності починається з 18.02.2014 року, який є таким, що передує відображеному у розрахунку банку автоматичному списанню коштів, який було проведено банком 08.04.2014 року; та підтвердджено, що позивач звернувся до суду 06.04.2017 року, що підтверджено вхідним штампом канцелярії суду (арк.с.2). Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду сплив строк\~позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність\~\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності\~ загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки\~(ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)\~ п.1\~ч.2\~ст.258 ЦК України. Нормою\~ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення\~ч.3 ст.267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, зокрема передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми\~ч.3 ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Для обчислення позовної давності застосовуються\~загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення\~дії) договору, як з певними\~моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В судовому засіданні [PERSON] та його представник просили застосувати наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч.4 ст.267 ЦК України. Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від\~23.03.20102 року №5 «Про практику\~застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у звязку з цим, відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed