Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Києво-Святошинська державна нотаріальна контора Київської області. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] Позивачі є спадкоємцями першої черги до майна померлого. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить: житловий будинок [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. Спадковий житловий будинок належав спадкодавцеві на підставі договору дарування від 05 травня 1998 року. А спадкова квартира - на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2012 року, що підтверджується розпискою, написаною продавцем [PERSON] Однак, реєстрація права власності на спадкову квартиру за спадкодавцем не була здійснена. Згідно матеріалів нотаріальної справи приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] повторно продала спадкову квартиру. Постановою від 01 грудня 2015 року державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Панікар В.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю інформації про право власності на спадкову квартиру за померлим. У зв'язку з чим, просили суд визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як спільне майно подружжя, визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по 1/8 за кожною на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, скасувати рішення про державну реєстрацію права на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів квартиру [ADDRESS], виселити із квартири [ADDRESS] осіб, які там проживають, зобов'язавши їх не перешкоджати позивачам у користуванні квартирою та передати ключі, а також стягнути судові витрати з відповідачів. В ході розгляду справи відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Києво-Святошинська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її син - [PERSON] Вона разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги до майна померлого. Позивачка за зустрічним позовом звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що [PERSON] не були надані документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Також, [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначає, що 07 березня 2012 року спадкодавець за життя придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору упівлі-продажу та відповідно до розписки від 07 березня 2012 року сплатив за неї 240 000 грн. 17 жовтня 2014 рокувказана квартира була повторно продана [PERSON] покупцю [PERSON] право власності за спадкодавцем не було зареєстровано, а [PERSON] діяла недобросовісно, тому позивачка за зустрічним позовом вважає, що є всі підстави для стягнення З [PERSON] кошти, сплачені [PERSON] за купівлю квартири та кошти, витрачені ним на її покращення. Просила суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], визнати в порядку спадкування право користування земельною ділянкою в розмірі 0,15 га, що розташована по [ADDRESS], стягнути з [PERSON] 60 000 грн., сплачених [PERSON] за купівлю квартири [ADDRESS] та 14 525 грн. витрачених на покращення вказаної квартири, стягнути з відповідачів судові витрати. 19 грудня 2017 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області первісну позовну заяву залишено без розгляду. Таким чином,судом розглядались лише вимоги за зустрічним позовом. Представник позивачки за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник відповідача Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотання про відкладення розгляду справи не надійшли. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині позовних вимог про визнання права на спадкове майно - житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS]. Проти решти позовних вимог заперечувала. Треті особи представник Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Апишкова З.І. в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направили до суду клопотання про слухання справи у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 лютого 2014 року. [PERSON] був сином позивачки за зустрічним позовом, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 26 лютого2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. Як вбачається з матеріалів справа, після смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною житловою площею 59, 9 кв.м., який належав спадкодавцеві на підставі договору дарування від 05 травня 1997 року. Право власності зареєстровано за спадкодавцем 21 травня 1997 року. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила. Відповідно до статей 1216-1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. До майна померлого була заведена спадкова справа №132/2014, у спадковому реєстрі №55867765, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №36915155 від 19 березня 2014 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи іншими спадкоємцями першої черги є відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] також прийняли спадщину, що підтверджується її заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Позивачка за зустрічним позовом а також відповідачі відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Однак, позивачці за зустрічним позовом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною житловою площею 59, 9 кв.м. у зв'язку з тим, що нею не надано оригінали документів, що підтверджують право померлого на вищевказаний спадковий будинок. Зазначена обставина підтверджуються постановою державного норатіуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. від 01 грудня 2015 року за №2517/02-31. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (пункти 4.14-4.18) визначено порядок видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, питання необхідно вирішувати в судовому порядку. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною житловою площею 59, 9 кв.м., який належав спадкодавцеві на підставі договору дарування від 05 травня 1997 року. Право власності зареєстровано за спадкодавцем 21 травня 1997 року. Однак, оригінал правовстановлюючого документу (договору дарування) у спадкоємця [PERSON] відсутній. Статею 392 ЦК України встановлено, що власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. Оскільки, іншим чином, ніж в судовому порядку, визнати право власності на спадкове майно за позивачкою неможливо, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується позовної вимоги про визнання за [PERSON] права користування земельною ділянкою на якій розташований спадковий житловий будинок, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Проте, згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 ЦK України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого, а саме: відповідно до листа Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 грудня 2014 року №1-19/732 сільською радою рішення про передачу у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки відносно [PERSON] не приймалось. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Разом з тим, позивач не позбавлена можливості звернутися до органу місцевого самоврядування щодо передачі їй земельної ділянки у користування чи приватну власність, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно положень цивільного процесуального законодавствацивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В позовній заяві позивачка заявила позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 60 000 грн., сплачених [PERSON] за купівлю квартири [ADDRESS] та 14 525 грн. витрачених на покращення вказаної квартири, однак доказів в обґрунтування своїх позовних вимог не надала. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Такі положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком певної події. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Так, позивачка посилається як на підставу стягнення з відповідачки [PERSON] на розписку від 07 березня 2012 року. При цьому, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Апишковою З.І. надано копію договору купівлі-продажу квартири від17 жовтня 2014 року, реєстровий номер 3896, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та копії документів на підставі яких посвідчувався даний договір. Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності за [PERSON] було зареєстровано починаючи з 09 грудня 2008 року, до моменту відчуження квартири [PERSON] Враховуючи зазначені обставини, суд в сукупності з іншими матеріалами справи оцінює даний доказ критично, оскільки 07 березня 2012 року між спадкодавцем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Разом з цим, відсутність самого оригіналу вказаного договору в сукупності з тим, що спадкодавець за життя не зареєстрував своє право власності на вказану квартиру та разом з цим і не звертався до [PERSON] з вимогами про повернення безпідставно одержаних коштів, ставлять під сумнів твердження позивачки про недобросовісність відповідачки [PERSON] Інших доказів позивачкою на підтвердження своїх доводів надано не було. А тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів з [PERSON] на користь позивачки у зв'язку з недоведеністю обставин. Враховуючи викладене та

Outcome: partial