Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свій позов мотивують тим, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що крім них, в даній квартирі зареєстрований, але постійно не проживає з листопада 2017 року відповідач [PERSON] , його особисті речі в квартирі відсутні. Самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивачі посилаються на те, що всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних послуг несуть тільки вони. Вважають, що відповідач не користується житловим приміщенням без поважних причин, тому змушені звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив його задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, зазначила що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні суду показали, що відповідач по справі є онуком [PERSON] та [PERSON] . У квартирі позивачів він зареєстрований, але близько п`яти років відповідача за вказаною адресою не бачили. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28 липня 1998 року, на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 жовтня2019 року, вказана квартира зареєстрована за позивачами на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині. Як вбачається з Довідки КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-комунальна контора» за № 06128 від 08 жовтня 2019 року, в квартирі [ADDRESS] , окрім позивачів зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05 червня 2018 року, 10 грудня 2018 року та 08 жовтня 2019 року, комісією було встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , з листопада 2017 року не проживає, до квартири не з`являється, його особистих речей і засобів гігієни в квартирі немає. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивачів порушено не було, відповідач відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved