Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.04.2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір строкового вкладу (депозиту) №300131/33055/370-14 «Стандарт» (в національній валюті - гривні), у відповідності з яким він розмістив вклад на суму 145 000 грн. строком на 370 днів з 04.04.2014 року до 09.04.2015 року, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 22,5 % річних. Після закінчення строку, незважаючи на неодноразові звернення, банк кошти не повертає. Отже, на теперішній день за відповідачем залишається заборгованість по видачі вкладу на суму 145000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. Просить стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу (депозиту) у розмірі 145 000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Пояснив, що проценти за користування вкладом відповідачем йому виплачені. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи керівництво повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.04.2014 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір строкового вкладу (депозиту) №300131/33055/370-14 «Стандарт» (в національній валюті - гривні), у відповідності з яким він розмістив вклад на суму 145000 грн. строком на 370 днів, з 04.04.2014 року до 09.04.2015 року, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 22,5 % річних. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення банківського вкладу, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Після закінчення строку депозитні кошти та відсотки не були виплачені відповідачем позивачеві, незважаючи на його неодноразові вимоги. Отже, станом на день розгляду справи, за відповідачем залишається заборгованість по видачі вкладу на суму 145000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 626, 629, 638, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на установлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Вказаний закон станом на день подання позовної заяви відсутній. Отже, дії відповідача, направленні на ухилення від повернення вкладу є протиправними. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Станом на день розгляду справи, сума заборгованості за договором банківського рахунку №300131/33055/370-14 від 04.04.2014 року, яку необхідно стягнути з відповідача, становить - 145000 (сто сорок п'ять тисяч) грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем подано копію квитанції про отримання представником, адвокатом Уріним Ф.О. 2600 грн., як оплату за надання юридичних послуг та розрахунок цих витрат, які він просив стягнути з відповідача. Вказані відносини регулюються також Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року. Згідно статті 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 2600 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1476 грн.

Outcome: approved