Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський завод «Будмаш» (далі по тексту - Відповідач) про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання примусово зареєструвати у житло та примусово вселити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 01.01.2010 р. проживає та користується житловим приміщенням - кімнатою [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. В зазначену кімнату поселилася з дозволу Відповідача на підставі договору оренди житлового приміщення від 01.01.2009 р. Договір оренди житлового приміщення укладався на кожних півроку з правом продовження його дії та період проживання в зазначеній кімнаті складає п'ять років. До закінчення дії останнього договору оренди кімнати, ще 01.06.2013 р. Позивач звернулася до Відповідача з письмовою заявою про укладення договору оренди житлового приміщення для продовження з 01.07.2013 р. договору оренди кімнати, проте заступник коменданту гуртожитку повідомила про те, що живи, плати за оренду, а договір оренди вона надасть пізніше. Так за липень і серпень 2013 року Позивач платила і жила без договору оренди, та у вересні 2013 року Позивач повторно звернулась до Відповідача для укладання договору оренди, проте отримала відповідь, що не будуть укладатися договори та щоб мешканці гуртожитку сплачували кошти без відповідних на те договорів. Через відмову укласти з Позивачем договір оренди житлового приміщення, остання перестала сплачувати кошти, після чого комендант гуртожитку почала вчиняти самоправні дії по виселенню Позивача з гуртожитку. На сьогодні Позивач не може потрапити до кімнати [NUMBER], де знаходяться речі Позивача, у зв'язку з тим, що комендант її забарикадувала і унеможливила доступ до неї, а тому у кімнату Позивач не може війти. Кімната [NUMBER] в гуртожитку, яку надали Позивачу в оренду була в незадовільному стані, та Позивач за власний рахунок, власними силами і за власні кошти провела поточний ремонт кімнати. Протягом всього часу проживання в кімнаті Позивач належним чином використовувала житлове приміщення за цільовим призначенням, утримувала кімнату в належному санітарно-технічному стані, за власні кошти проводила поліпшення орендованого приміщення, дотримувалася правил добросусідства, виконувала правила проживання мешканців та за весь час проживання Позивача в гуртожитку сплачувала комунальні послуги. А тому, на підставі ст.ст. 61-63, 109, 132 ЖК України, просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності (т. І а.с. 190) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених підстав в позові та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Київський завод «Будмаш» - [PERSON], який діє на підставі довіреності (т. І а.с. 199) в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що договір оренди спірної кімнати за строком дії закінчився, Позивач не перебуває у трудових відносинах з Відповідачем, під час дії договорів найму житлового приміщення заселяла до кімнати сторонніх людей та особиста сама вона там не проживала, просив у задоволені позову відмовити. Третя особа Дарницький районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання свого представника не направила, надіслала лист про розгляд справи у відсутність представника (т. І а.с. 179, 196). Третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву в судове засідання не з'явилось, повідомлялося належним чином, причини не явки до суду не повідомила. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30 грудня 2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Будмаш», правонаступник Публічне акціонерне товариство «Київський завод «Будмаш та [PERSON] укладено договір оренди житлового приміщення № 15 (т.І а.с. 92-93). Відповідно до п. 1.1. Договору від 30.12.2010 р. орендодавець (Відповідач) передає, а орендар (Позивач) приймає в строкове платне користування приміщення, розміщене за адресою: [ADDRESS], з орендною платою в розмірі 1 400,00 грн. (п. 3.1.). Згідно п. 9.1. Договору від 30.12.2011 р. термін дії якого з 01.01.2011 р. до 30.06.2011 р. включно без пролонгації. 30 грудня 2011 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір оренди житлового приміщення № 19 (т.І а.с. 84-85). Відповідно до п. 1.1. Договору від 30.12.2011 р. орендодавець (Відповідач) передає, а орендар (Позивач) приймає в строкове платне користування приміщення, розміщене за адресою: [ADDRESS], з орендною платою в розмірі 1 400,00 грн. (п. 3.1.). Згідно п. 9.1. Договору від 30.12.2011 р. термін дії якого з 01.07.2012 р. до 31.12.2012 р. включно без пролонгації. 30 червня 2012 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір оренди житлового приміщення №19/2 (т.І а.с. 75-76). Відповідно до п. 1.1. Договору від 30.06.2012 р. орендодавець (Відповідач) передає, а орендар (Позивач) приймає в строкове платне користування приміщення, розміщене за адресою: [ADDRESS], з орендною платою в розмірі 1 400,00 грн. (п. 3.1.). Згідно п. 9.1. Договору від 30.06.2012 р. термін дії якого з 01.07.2012 р. до 31.12.2012 р. включно без пролонгації. 29 грудня 2012 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір оренди житлового приміщення № 7 (т.І а.с. 213-214). Відповідно до п. 1.1. Договору від 29.12.2012 р. орендодавець (Відповідач) передає, а орендар (Позивач) приймає в строкове платне користування приміщення, розміщене за адресою: [ADDRESS], з орендною платою в розмірі 1 400,00 грн. (п. 3.1.). Згідно п. 9.1. Договору від 29.12.2012 р. термін дії якого з 01.01.2013 р. до 30.06.2013 р. включно без пролонгації. Відповідно до відомостей трудової книжки Позивача, встановлено, що в трудових відносинах остання не перебувала та не перебуває з Відповідачем (т.І а.с. 200-202). З позовної заяви вбачається, що в 2010 році Позивач вселилася в кімнату [NUMBER] гуртожику по [ADDRESS]. Відповідно до листа ГУ в м. Києві Дарницького районного управляння МВС України № 47/26246 від 31.12.2013 р. вбачається, що у кімнаті [NUMBER] по [ADDRESS] проживає громадянини [PERSON], [INFO] (т.І а.с. 227). Згідно акту ПАТ «Київський завод «Будмаш» від 23.10.2015 р. вбачається, що [PERSON] ніколи в гуртожитку не проживала. З 2011 року був укладений перший договір оренди на кімнату [NUMBER], але сама [PERSON] не проживала, а орендовану кімнату здавала під найм іншим особам. Договірні відносини з нею закінчились в червні 2013 році. В кімнаті [NUMBER] продовжував проживати [PERSON] до 09.08.2014 р., але за проживання не сплачував. Громадянка [PERSON] ніколи не була працівником ПАТ «КЗ «Будмаш», відповідно ордер на вселення в гуртожиток не надавався (т.І а.с. 228). З позовної заяви вбачається, що Позивач посилається, на те, що вона проживала в спірній кімнаті більше п'яти років та має намір скористатися умовами Правил обліку громадян, які потребуються поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень сплачувала комунальні послуги. Представник позивача в судовому засіданні стверджував про існування між сторонами фактичних договірних стосунків, а тому вважає, що на підставі ст.ст. 61, 63 ЖК України Позивач має право на визнання за нею права користування житловим приміщенням - кімнатою [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS], зареєструватися в спірну кімнату та оскільки їй чинять перешкоди, примусово вселитися в спірну кімнату. Проте, такі твердження Позивача та її представника не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 3 ст. 47 Конституції України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. В порядку, передбаченому ст. 51 ЖК України, рішення про надання Позивачу житлового приміщення не приймалося, їй також не надавався ордер, який відповідно до ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення. Згідно з приписами ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а так із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права обов'язки. В даному випадку, відсутні рішення про надання Позивачу житлового приміщення та ордер на нього, договір оренди житлового приміщення закінчив свою дію 30.06.2013 р. та не пролонгований, а тому відсутні підстави для укладення договору найму жилого приміщення, передбачені ст. 61 ЖК України. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки, відсутні правові підстави, передбачені ст.ст. 31, 36-39, 42-43, 51, 58, 61 ЖК України, для визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням [NUMBER] гуртожитку в [ADDRESS] та вселення. Позовна вимога про реєстрацію Позивача в спірну кімнату не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною вимогою від визнання права постійного користування, при цьому цивільним процесуальним законодавством не передбачено покладення виконання вимог зобов'язального характеру на третю особу у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed