Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У жовтні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок, в порядку спадкування за законом. В обґрунтовування позову [PERSON] зазначила, що 28 жовтня 2013 року померла її мати, [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із 66/100 частини домоволодіння № 117 по вул.. Онезька у м. Дніпропетровську. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої [PERSON] та спадщину після її смерті прийняла. За оформленням спадкових прав на вказану вище частину домоволодіння позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте в оформленні спадкових прав на частину домоволодіння їй державним нотаріусом було відмовлено у звязку з неможливістю встановити розміру частки домоволодіння № 117 по вул.. Онезька у м. Дніпропетровську, належної спадкодавцю, оскільки рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської обласної ради № 109/5 від 10.02.1989 року за [PERSON] затверджено 66/100 частини домоволодіння , але згідно довідки з КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 7838 від 10.07.2015 року для перереєстрації права власності вона не зверталася. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати за нею право власності на 66/100 частини домоволодіння № 117 по вул.. Онезькій у м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, направленим до суду листом просила розглядати справу у його відсутність. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 28 жовтня 2013 року померла мати позивача, [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із 66/100 частини домоволодіння № 117 по вул.. Онезька у м. Дніпропетровську. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої [PERSON] та спадщину після її смерті прийняла. Інших спадкоємців судом не встановлено. За оформленням спадкових прав на вказану вище частину домоволодіння позивачка звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської обласної ради № 109/5 від 10.02.1989 року за [PERSON] затверджено 66/100 частини домоволодіння , але згідно довідки з КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 7838 від 10.07.2015 року для перереєстрації права власності вона не зверталася. Згідно ст. 1218 ЦПК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації , передбаченої цим законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена у відповідності до законодавства , що діяло на час їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася такими підзаконними актами, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 . зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Так, як позивачка прийняла спадщину, проте не оформила спадкові права на 66/100 частини домоволодіння по вул.. Онезька у м. Дніпропетровську, яка залишилося після померлої [PERSON] через відсутність державної реєстрації права власності на вказане майно, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 66/100 частини домоволодіння № 117 по вул.. Онезькій у м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]

Outcome: approved