Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], згідно якої просила: -стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] суму коштів у розмірі 5000,00 доларів США в еквіваленті 130\~250,00 гривень. -стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON], [INFO], суму відсотків за договором позики від 20.11.2014 року, у розмірі 8\~000,00 доларів США в еквіваленті 202800,00 гривень. -стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], три відсотки від суми наданих за договором позики від 20.11.2014 року коштів, що складає 150 доларів США в еквіваленті 3\~903,00 гривень. -стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], з урахуванням індексу інфляції від суми боргу за договором позики від 20.11.2014 року, 52,5 долара США, в еквіваленті 1\~366,05 гривень та судові витрати. При цьому посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено письмовий договір позики. Відповідно до Договору позики від 20.11.2014 року, позичальник [PERSON] отримав від позивача в борг грошову суму в розмірі 5000,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 75\~000,00 гривень. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві 5000,00 доларів за курсом, який буде встановлено НБУ у день повернення позичальником боргу. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві борг 20.11.2016 року. Також, за Договором позичальник зобовязується сплатити позикодавцеві проценти за користування коштами, з відсотковою ставкою 5% від загальної суми за кожен місяць користування коштами у розмірі 250 доларів США. Позивач зазначила, що на сьогодні зобовязання [PERSON] як позичальника не виконані, у звязку із чим була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд,\~дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до Договору позики від 20.11.2014 року, позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 5000 доларів США, що за курсом НБУ виходячи від 15,00 гривень за 1 долар США, складає 75\~000,00 гривень. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві 5000,00 доларів США за курсом який буде встановлений НБУ в день повернення позичальником боргу. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві борг 20.11.2016 року. Згідно умов Договору від 20.11.2014 року, позичальник зобовязується сплатити позикодавцеві проценти за користування коштами, із відсотковою ставкою 5% від загальної суми за кожен місяць користування в розмірі 250 доларів США, починаючи з 20.11.2014 року, розрахунок процентів також відбувається з дотриманням курсу валют встановленого НБУ на день нарахування відсотків. На сьогодні зобовязання [PERSON] як позичальника передбачені Договором позики від 20.11.2014 року, не виконані. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені у статтях\~599-601,\~604-609 ЦК України. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість Відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме:\~ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства;\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.\~ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК\~підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1\~ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У зв'язку з тим, що зобов'язання за позикою [PERSON] досі не виконане, позивач відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~має право на отримання суми три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст. 524 ЦК\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2\~ст. 533 ЦК\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як відзначає ВСУ (аналіз практики застосування\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~в цивільному судочинстві), зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених\~ст.625 ЦК, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті Україні гривні. Згідно наведеного у позові розрахунку, починаючи з 20.11.2014 року по 20.06.2017 року позичальник має сплатити по 250 доларів США за курсом НБУ на день нарахування відсотків, за кожен місяць користування коштами. Позичальник має сплатити 8\~000,00 доларів США, що з урахуванням середнього показника курсу НБУ по відношенню 1 долара США до гривні, еквівалент 8\~000,00 доларів США складає 202800 гривень. Виходячи з чинного законодавства України, [PERSON], як позикодавець має право на три проценти річних від суми боргу в разі не виконання позичальником свого зобовязання, що складає 150 доларів США, враховуючи курс НБУ станом на 20.06.2017 року, еквівалент 150 доларам США дорівнює 3\~903,00 гривень. Крім того враховуючи індекс інфляції від суми заборгованості, позичальник має також, сплатити 52,5 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 20.06.2017 року становить 1\~366,05 гривень. Таким чином, відповідно до Договору позики від 20.11.2014 року та чинного законодавства України, [PERSON] зобовязаний сплатити на користь [PERSON] суму коштів у розмірі 338\~319,05 гривень. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3383,19 грн, а тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних судових витрат. На підставі викладеного й

Outcome: approved