Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який вона уточнила у травні 2015р., до [PERSON] про визнання часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказує на те, що вона, її мати [PERSON] і брат [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Агрокомбінатом «Азовський» 18.03.1999 року. 23 лютого 2002 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку цієї квартири. При житті брата між ними, співвласниками, не існувало ніякої домовленості щодо володіння спільним майном, вони вважали, що їх частки у праві спільної власності є рівними по 1/3 частці за кожним. Після смерті брата вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом з тієї причини, що у спільній сумісній власності не визначені частки кожного із співвласників. Постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії винесено не було. Спадкоємець першої черги [PERSON] не бажає приймати спадщину після смерті сина. Просить встановити рівність часток співвласників квартири [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та визначити, що кожному з них належить по 1/3 частки квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку [ADDRESS]. У цьому судовому засіданні представник позивача подав суду уточнену позовну заяву, в якій позивач остаточно визначила ціну позову, згідно довідки про оцінку майна. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просить їх задовольнити. Суду додатково пояснив, що позивачка зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус у неї заяву не прийняв і розяснив їй, що видати свідоцтво про право на спадщину він не зможе, оскільки не визначені частки співвласників у праві спільної сумісної власності і їй треба звертатися до суду. Після смерті брата вона залишилася проживати у цій квартирі, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідач [PERSON] у судове зсідання не зявилася, Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином ( а.с.54). Причини неявки суду не повідомила, заперечень щодо позову не надала. Суд розглядає справу за відсутності відповідача. Третя особи комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради і Бердянська державна нотаріальна контора у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином ( а.с.55-56). Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті. За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. 18 березня 1999 року Агрокомбінатом «Азовський», на підставі ЗУ « Про приватизацію житлового фонду» на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло квартиру [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на [ADDRESS] є рівними, тобто по 1/3 частці за кожним співвласником. Позовні вимоги в частині визначення часток рівними підлягають задоволенню Що стосується позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/3 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, то ці вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був оголошений померлим на підставі рішення Бердянського міського суду від 23.01.2002 року, дата смерті зазначена 23 лютого 2002 року, що підтверджується копією запису акта про смерть №4-віднов. від 26 березня 2002 року та копією свідоцтва про смерть ( а.с.8,60). Відтак часом відкриття спадщини відповідно до ст. 525 ЦК України (1963р.) є 23 лютого 2002 року. Після його смерті відкрилася спадщина на частку у праві спільної сумісної власності на [ADDRESS]. Згідно зі ст. 549 ЦК України (1963р.) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Позивачка є рідною сестрою померлого [PERSON] З наданої Бердянською державною нотаріальною конторою відповіді від 08.06.2015р. ( а.с.56), інформаційних довідок зі спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого 23 лютого 2002 року [PERSON] не заводилася. Тобто твердження позивача про те, що вона звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини не відповідають дійсності. Тобто позивачка фактично пропустила строк подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Крім того позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що вона протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Посилання представника позивача на те, що позивачка проживає у цій квартирі, а тому фактично вступила в управління і володіння спадковим майном не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачка проживає у цій квартирі і користується нею як співвласник майна. Будь-яких інших доказів на підтвердження її вступу в управління або володіння спадковим майном позивачем не надано. Представнику позивача було розяснено право позивача на зміну підстав або предмету позову. Свідки, які викликалися у судове засідання на виклик суду не зявилися. Представник позивача відмовився від їх допиту і просив суд не викликати їх у судове засідання. Таким чином суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом необхідно відмовити за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial