Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 17.02.1992р. по 17.10.2012р., працюючи гірничим робочим по ремонту гірничих виробіток. В листі № 01/11-1002 від 04.04.2013р. відповідач повідомив його про те, що згідно вимог ст.113 КЗпП України він нарахував та сплатив йому заборгованість за вимушений прогул за березень 2010 року у червні-липні 2011 року в сумі 885,96 грн. Позивач вважав, що нарахована та виплачена йому відповідачем сума за вимушений прогул розрахована в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100. За розрахунком позивача така сума повинна складати 2337,66 грн. (10214,86 грн. 85,05 грн.) : 39 робочих днів х 9 робочих днів. З урахуванням вже виплаченої суми недоплачена сума за вимушений прогул становить 1451,70 грн. З урахуванням того, що відповідач сплатив йому заборгованість за вимушений прогул за березень 2010 року лише у червні-липні 2011 року, просив стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] працював на ДП «ВК «Краснолиманська» з 17.02.1992р. до 17.10.2012р. Наказом № 2806/к від 17.10.2012р. його було звільнено з ДП «ВК «Краснолиманська» за систематичне невиконання трудових обовязків. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.04.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26.06.2013р., [PERSON] було поновлено на попередньому місті роботі. На підставі вищезазначених рішень суду наказом № 813-к від 21.03.2013р. [PERSON] було поновлено на роботі з 17.10.2012р. на посаді підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці РГВ ДП «ВК «Краснолиманська». З наказом № 813-к від 21.03.2013р. [PERSON] було ознайомлено 26.03.2013р., він мав стати до роботи 27.03.2013р., однак на роботу не зявився ані з 27.03.2013р., ані в наступні дні. Наказом № 2626/к від 02.08.2013р. [PERSON] було звільнено з займаної посади за скоєні прогули з 27.03.2013р. Наказ про звільнення позивачем не оскаржував ся. Таким чином, позивач знаходився у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 17.02.1992р. по 27.03.2013р. 29.03.2013р. позивач звернувся до адміністрації відповідача із запитом-вимогою, в якому просив обґрунтувати суму проведеної у червні 2011 році виплати в сумі 885,96 грн., а також надати документи в обґрунтування розрахунку даної суми. 04.04.2013р. у відповідь на запит позивача від 29.03.2013р. було направлено відповідь за вих. № 01/11-1002, якою повідомлялося, що у червні 2011 року ДП «ВК «Краснолиманська» було здійснене погашення заборгованості по заробітній платі позивача за 9 днів вимушеного прогулу не з вини працівника в березні 2010 року в порядку ст.113 КЗпП України в розмірі 855,96 грн., наведене обґрунтування розрахунку даної суми та надані відповідні підтверджуючі документи. Таким чином, зазначена вище заборгованість по заробітній платі позивача за березень 2010 року була виплачена підприємством у повному обсязі. Крім того, 31.05.2015р. позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про встановлення обовязку щодо сплати компенсації середнього заробітку за прострочення розрахунку при звільненні. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.01.2016р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.03.2016р., в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.11.2016р. рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.01.2016р. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15.03.2016р. було залишено без змін. Таким чином, факт відсутності заборгованості перед позивачем з боку відповідача підтверджений судовими рішеннями по справі і не підлягає подальшому доказуванню. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Встановленими судовими рішеннями у цивільних справах, що набрали законної сили, а тому такими, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, є такі обставини. Наказом № 2806к від 17 жовтня 2012 року [PERSON] було звільнено з посади підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробіток 4 розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Краснолиманське» за систематичне невиконання посадових обовязків без поважних причин за п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2013 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 2806к від 17 жовтня 2012 року і поновлено [PERSON] на роботі на посаді підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Краснолиманська», стягнуто винагороду за вислугу років за девять днів жовтня 2012 року у сумі 213,03 грн. та середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18 жовтня 2012 року по 20 березня 2013 року у розмірі 29354,38 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Наказом № 813к від 21 березня 2013 року [PERSON] було поновлено на посаді гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Краснолиманська» з 17 жовтня 2012 року. [PERSON] ознайомлений з даним наказом 26 березня 2013 року. Наказом № 2626к від 2 серпня 2013 року [PERSON] було звільнено з 27 березня 2013 року з посади підземного гірничого робітника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці РГВ-1 ДП «ВК «Краснолиманська» за скоєні прогули з 27 березня 2016 року по 2 серпня 2013 року за п.4 ст.40 КЗпП України. Постановою начальника відділу Державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 26 березня 2013 року виконавче провадження № 37189331 з примусового виконання виконавчою листа № 0529/7599/2012 від 20 березня 2013 року про поновлення на роботі [PERSON] було закінчено згідно п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 12 грудня 2014 року виконавче провадження № 39280912 з примусового виконання виконавчого листа № 2/235/78/213 від 8 липня 201 року про стягнення на користь [PERSON] винагороди за вислугу років за девять днів жовтня 2012 року у сумі 231,03 грн. та середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 18 жовтня 2012 року по 20 березня 2013 року у сумі 29404,67 грн., а всього 29617,70 грн., закінчене згідно п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з повним виконанням. Постановою в.о. начальника відділу Державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 24 квітня 2014 року виконавче провадження № 39281436 з примусового виконання виконавчого листа № 2/235/78/13 від 8 липня 2013 року про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у сумі 5000 грн. закінчене згідно п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з повним виконанням. В листі ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-1002 від 04.04.2013р. [PERSON] було повідомлено про погашення у червні 2011 року заборгованості по його заробітній платі за 9 днів вимушеного прогулу не з вини працівника за березень 2010 року в порядку ст.113 КЗпП України у звязку зі зміною тарифних ставок. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року, у задоволенні позовних вимог про виплату середнього заробітку за період прострочки розрахунку при звільненні за період з 27 березня 2013 року по день ухвалення судом рішення відмовлено. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року залишені без змін. Враховуючи, що зазначеними судовими рішеннями встановлено, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2013 року виконано в повному обсязі, а наказ № 2626к від 2 серпня 2013 року про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України позивачем не оскаржувався, тобто відповідач у повному обсязі розрахувався з позивачем, суд приходить до висновку про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні. На підставі наведеного, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст.ст.116 117 КЗпП України,

Outcome: dismissed