Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд з України її дитини [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька на період часу з 01 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року. На обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2016 року по [INFO] , мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою, з відповідача стягуються аліменти у розмірі 2000,00 грн. Позивачка вдруге вийшла заміж за громадянина Королівства Норвегія - [PERSON] і зазначений період часу вона з сином буде проживати у нього в [ADDRESS] . Чоловік позивачки має у власності приватний будинок, має постійну роботу, а відтак, може забезпечити сину позивачки окрему кімнату з усіма необхідними для проживання, навчання та відпочинку речами. Позивачка бажає використати максимальні можливості для освіти та відпочинку дитини, зокрема, хоче забезпечити сину можливість навчання у Королевстві Норвегія. З метою забезпечення такого навчання вона записала сина до дитячого садка в Королевстві Норвегія - Finnvika Barnehage , який знаходиться у селі Лунденес на острові Гритойя . Позивачка зобов`язується надати відповідачу можливість спілкуватися з сином за його бажання. Звернувшись з цього приводу до відповідача, вона отримала відмову в наданні дозволу на виїзд сина за кордон без супроводу батька, при цьому причин відмови надання такого дозволу відповідач не обґрунтував. Оскільки відповідач не надав дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, позивачка змушена подати позовну заяву до суду з вимогами про надання такого дозволу без дозволу (згоди) та супроводу батька. У відзиві на позов відповідач заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Зауважив, що мотивами позову є необхідність вивчення дитиною іноземних мов за кордоном для різностороннього розвитку, що, на думку позивачки, буде відповідати інтересам дитини; навчання буде проходити у норвезькому садочку, але жодних документів на підтвердження цих обставин позивачка не надала. На його думку, вивчати іноземні мови, розвиватися можливо й на території України, де є всі можливості для загального розвитку дітей. Відповідач бере участь в утриманні дитини, купує речі та подарунки, але позивачка чинить йому перешкоди у зустрічах з дитиною та не надає дозволу на побачення, у зв`язку з чим відповідач звернувся до Служби у справах дітей для визначення днів побачення з сином. На теперішній час позивачка маніпулює дитиною, обіцяючи побачення, якщо відповідач надасть дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідач побоюється, що якщо він на території України не може без перешкод бачитися з сином, то у разі виїзду дитини за кордон ці зустрічі взагалі стануть неможливими. На його думку, є ризик того, що дитина може не повернутися. У відповіді на відзив проти позову позивачка зазначила, що виїзд за кордон є короткотривалим, має конкретну мету та кінцеву дату повернення, після якої ніщо не буде позбавляти відповідача бачитися з сином. Наявна у позивачки можливість проживати з сином у Королівстві Норвегія зі своїм чоловіком забезпечить дитині можливість проживати у економічно високорозвинутій країні; позивачка та її чоловік можуть забезпечити матеріальне утримання дитини на території іншої країни, оскільки вони обоє там працевлаштовані. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 12-00 год. 03 грудня 2020 року. 10 листопада 2020 року від відповідача надійшла заява про зміну порядку судового засідання зі спрощеного на загальний. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 грудня 2020 року справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 22 грудня 2021 року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, судове засідання призначено на 14-00 год. 21 січня 2021 року, яке в подальшому відкладено на 28 січня 2021 року за клопотанням сторін. 28 січня 2021 року представник позивачки - адвокат Торчило В. І. подав до суду позовну заяву (нова редакція), в якій позивачка просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за кордон на період часу з 01 березня по 30 червня 2021 року. Судове засідання відкладено на 10-30 год. 19 лютого, а в подальшому на 02 та 26 березня 2021 року. Позивачка та її представник - адвокат Шаповалов А. М. у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розглянути справу в їхню відсутність, позов задовольнити. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, у поданих до суду заявах просили розглянути справу в їхню відсутність. Так, представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації - Давиденко В. у поданій до суду заяві просила при ухваленні рішення виходити з інтересів дитини. Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради - Мальована В. В. просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що відсутні відомості на підтвердження того, в яких умовах буде проживати дитина за кордоном. Крім цього, враховуючи вік дитини, може бути втрачений емоційний зв`язок між батьком та дитиною. У судовому засіданні відповідач та його представник категорично заперечили проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні з викладених у відзиві на позов обставин. Додали, що із січня цього року позивачка змінила місце проживання з м. Києва на м. Бровари Київської області, але точної адреси їм не відомо, оскільки за тими адресами, які вона називає відповідачу по-телефону, знаходяться магазини, а не житлові будинки. Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації передала справу щодо дитини до відповідної служби у м. Броварах. Із сином відповідач бачиться не часто, у парку; позивачка чинить йому перешкоди у побаченні з дитиною. За весь цей час він лише один раз зміг забрати сина до себе у м. Ніжин. Він купив телефон дитині, але позивачка його заблокувала і не дає спілкуватися з дитиною, також заблокувала у соціальних мережах в Інтернеті. Таким чином, відповідач не може реалізувати свого права на спілкування з дитиною. У справі відсутні докази того, що чоловік позивачки працевлаштований, має матеріальне забезпечення. Наявний у справі трудовий договір підписаний лише роботодавцем. Крім цього, в ньому зазначено про прийняття нового чоловіка позивачки на іспитовий термін - пів року, але станом на сьогодні цей строк пройшов і невідомо, чи він працевлаштувався на роботу, тобто незрозуміло чи зможе він забезпечити належне утримання дитини на період проживання за кордоном, враховуючи, що позивачка ніколи не працювала і не має власних заощаджень. Відсутні докази на підтвердження того, що ця поїздка буде в інтересах дитини, адже, на думку відповідача, позивачка переслідує власні інтереси. На його думку, виїзд за кордон потрібен саме позивачці у власних інтересах, оскільки вона влаштовує особисте життя, а не в інтересах дитини. Більше того, відсутні докази на підтвердження повернення дитини в Україну. За твердженням відповідача, він побоюється, що дитина може не повернутися. Він має намір подати позов про визначення місця проживання дитини з ним. Дитині зараз 5 років і її потрібно готувати до школи, а не їздити за кордон вивчати мови. Дитячий садочок, про який зазначила позивачка, розташований на іншому острові і ця відстань значна від місця проживання її нового чоловіка, близько 45 хв. На їхню думку, позивачка не довела, що виїзд за кордон буде в інтересах дитини. Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності,

Outcome: dismissed