Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.11.2014р., поставлено питання про стягнення з відповідача на її користь суми вкладу у розмірі 71202,22 доларів США, пені в сумі 53877,95грн., моральної шкоди в розмірі 100000,00грн., упущеної вигоди в сумі 30500,00 доларів США та витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в період з 12.08.2013р. по 12.09.2014р. нею було внесено на вкладний (депозитний) рахунок у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» грошові кошти в розмірі 72334,00 доларів США, в межах договору банківського вкладу №633254/2013 від 12.08.2013р., відповідно до умов якого банк відкрив на її ім'я картковий рахунок [NUMBER], на який банк повинен був перераховувати щомісячно нараховані проценти за вкладом із розрахунку 9,5% річних, а також, по закінченню терміну дії вкладу, а саме, 12.09.2014р., перерахувати суму вкладу на зазначений картковий рахунок. Позивач вказує, що у зв'язку із закінченням строку дії вкладу, 12.09.2014р. вона звернулася до відповідача із заявою щодо не продовження строку дії вкладу, а також, з вимогою перерахувати грошові кошти її картковий рахунок, для їх подальшого зняття. Однак, вказана заява відповідачем не була виконана, вклад не повернуто, в зв'язку із чим вона була змушена звернутися до суду для стягнення суми неповернутого банківського вкладу в судовому порядку. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.11.2014р., задовольнити та стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 71202,22 доларів США, пеню в розмірі 53877,95грн., моральну шкоду в сумі 100000,00грн., упущену вигоду в розмірі 30500,00 доларів США та витрати на правову допомогу в сумі 20000,00грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала сторона позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.08.2014р. між [PERSON] (далі-позивач/вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі-відповідач/банк) було укладено договір банківського вкладу «Подарунок «Он-лайн» №633254/2013 (далі-договір банківського вкладу) розміщеного за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet-Banking (в доларах США), відповідно до п.п.1.1, 1.3., 1.5., 1.7. якого вкладник розмістила в банку в період з 12.08.2013р. строковий вклад на умовах депозитного продукту «Подарунок «Он-лайн» в розмірі 72334,00 доларів США на строк 13 (тринадцять) місяців, з щомісячною виплатою процентів в розмірі 9,5% річних на термін до 12.09.2014р. (а.с.5-6). Факт внесення позивачем коштів на вкладний (депозитний) рахунок підтверджується випискою по рахунку від 06.08.2014р. (а.с.6). З пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що 12.09.2014р. позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою з проханням не пролонговувати на новий строк її депозитний договір та перерахувати суму вкладу на її картковий рахунок [NUMBER] для подальшого зняття коштів у касі банку (а.с.7). Однак, на сьогоднішній день, кошти відповідачем в повному обсязі не повернуто. З виписки по поточному (картковому) рахунку від 17.11.2014р. (а.с.29-34) вбачається, що відповідачем здійснено часткове повернення позивачу депозитного вкладу, а частина вкладу, що не була повернута банком вкладнику, на день винесення рішення, становить 71202,28 доларів США. Так, частиною 1 ст.1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК Українибанк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума вкладу у розмірі 71202,22грн., а також, у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору банківського вкладу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, за період з 12.09.2014р. по 18.11.2014р. у розмірі 53877,95грн., згідно із розрахунком заборгованості позивача (а.с.24). Доказів зворотного суду не надано. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з наступного. Позивач вказує, що відповідач своїми протиправними діями щодо неповернення грошових коштів, завдав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які їй та її родині довелося перенести, а відтак оцінює завдані моральні страждання у розмірі 100000,00грн. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституцією України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - «Зобов'язальне право», зокрема, ст.526, 536 ЦК України, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. При цьому, законодавець передбачив, що відшкодування моральної шкоди може бути закріплено умовами договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. За умовами ст.611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування моральної шкоди. З огляду на положення ст.611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в зобов'язальних правовідносинах можливе у разі встановлення такого правового наслідку порушення зобов'язання безпосередньо в договорі. Умовами договору не передбачено такого правового наслідку, як відшкодування моральної шкоди, а тому, зважаючи, що між сторонами існують договірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та незаконність такої вимоги. Також, позивач просила стягнути з відповідача суму в розмірі 30500,00 доларів США, як упущену вигоду, оскільки, у зв'язку з невиконанням відповідачем свого зобов'язання з виплати грошових коштів за договором банківського вкладу, була позбавлена можливості розпоряджатися своїми грошовими коштами, а саме: придбати квартиру та відновити свій бізнес, оскільки не змогла виїхати на контракт з 28.08.2014р. по 17.10.2014р., а також, на інший контракт з 15.11.2014р. по 15.12.2014р. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Збитками за положеннями ст.22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яка особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Приписами ст.60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Досліджені у судовому засіданні докази не дають підстав вважати, що позивач мала би реальну можливість отримати доходи у визначеному нею розмірі і не отримала їх саме внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань. Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження як реальних збитків так і упущеної вигоди, тому вимога в частині стягнення з банку на користь позивача суми у розмірі 30500,00 доларів США задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у сумі 20000,00грн., суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Правову допомогу, відповідно до приписів ст.56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з банку таких витрат задоволенню не підлягає, оскільки, особа, яка надавала позивачу правову допомогу, ухвалою суду не допускалась до участі у справі за заявою позивача в якості особи, яка надає правову допомогу, відповідно до ч.2 ст.56 ЦПК України, оскільки, заяву про її залучення в якості особи, що надає правову допомогу позивачем не надавалося. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума банківського вкладу за договором №633254/2013 від 07.08.2014р. в розмірі 71202,22 доларів США та неустойка за невиконання зобов'язання в сумі 53877,95грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial