Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їм на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2002 року на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 67,00 кв.м. в тому числі житловою площею - 41,20 кв.м. У зв'язку з технічними особливостями переобладнання вказаної квартири на два окремих об'єкта нерухомості з окремими входами та допоміжними приміщеннями пропорційно частці кожного з співвласників неможливо. Вказувала на те, що особисті неприязні стосунки між нею та відповідачем унеможливлюють досягнути згоди щодо спільного та безперешкодного володіння зазначеної квартирою, у зв'язку з чим вона не проживає за вказаною адресою та належною їй часткою не користується. Натомість, [PERSON] проживає у спірній квартирі разом із співмешканцем та користується зазначеним об'єктом нерухомості в цілому. У зв'язку з наведеним вважає, що її право на частку у спільному майні слід припинити, а з відповідача стягнути вартість належної їй частки квартири, при цьому остання має можливість виплатити їй грошову компенсацію, оскільки у неї є відкритий депозитний рахунок та про це вона особисто повідомляла позивача. Враховуючи наведені обставини позивач зверталась до відповідача з вимогою в позасудовому порядку врегулювати даний спір, проте остання належним чином на таку пропозицію не відреагувала, що зумовило звернення до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права, просила стягнути з [PERSON], грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] в сумі 293 359 та визнати за нею право власності в цілому на вказану квартиру; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] з дня отримання компенсації вартості 1/2 ідеальної частки вказаної квартири в сумі 293 359,50 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, від неї та її представника до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході судового розгляду даного спору судом витребувано інформацію про осіб, які зареєстровані за адресою [ADDRESS] та матеріали інвентаризаційної справи на вказану квартиру. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, 19.06.2002 року між [PERSON], [PERSON], які також діяли в інтересах [PERSON], [PERSON] та сторонами у даній справі було укладено договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS] (а/с 14). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України). З копії технічного паспорту вбачається, що вказана квартира має загальну площу 67,00 кв. м. в тому числі житлову - 41,20 кв.м. та складається з трьох житлових кімнат, кухні, ванної, вбиральні та коридору і знаходиться на 6-му поверсі 9-ти поверхового будинку (а/с 16). Згідно з ч. 1-3 ст. 359 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За наслідками судового розгляду даного спору встановлено, що сторони не досягли між собою згоди про порядок володіння та користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю та позивач бажає позбутись своєї частки у спільному майні. Отримавши від відповідача відповідну грошову компенсації. Відповідно до звіту №971 від 26.12.2017 року, ринкова вартість спірної квартири становить 586719 грн., а отже вартість 1/2 частини вказаного нерухомого майна становить 293359,50 грн. (а/с 33). Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Як вбачається з правового висновку Верховного суду України сформованого 13.01.2016 року у справі №6-2925цс15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про спроможність відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно та це не становитиме для неї надмірний тягар, позивач не користується спільним майном, виділ належної позивачу частки в натурі є неможливим, а тому позов слід задовольнити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір при зверненні до суду з даним позовом в сумі 2933,60 грн. та доказів понесених позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved