Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У жовтні 2016 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору про спільне будівництво. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 6 Г/4 «Про участь у спільному будівництві обєкту «Підземний паркінг» по вул. Кишинівська, 93 б у м. Ізмаїл Одеської області. Договором встановлено, що будівництво Паркінгу здійснюється Генпідрядником ПМВП «Джерело» на земельній ділянці, яка належить позивачу [PERSON] на правах приватної власності згідно з договором купівлі-продажу. За цим договором у відповідності до п. 3.1 Відповідач сплатив відповідну грошову суму за виконання робіт, а Позивач сприяв будівництву міста для автомобільної стоянки, розміром 6,0 метрів на 4,5 метра у паркінгу будинку, розташованого по вул. Кишинівська, 93 б у м. Ізмаїл. За закінченням будівництва Відповідач повинен був добровільно підписати акт прийому-передачі місця для стоянки автомобіля, або відправити позивачу мотивовану відмову від прийому виконаних робіт, як встановлено п. 7.1 Договору, однак відповідач постійно уникав від прийому виконаних робіт та підписання відповідно акту, незважаючи на фактичне використання місця для стоянки автомобіля сином відповідача впродовж тривалого часу, чим порушив Договір. 13 вересня 2016 року він відправив відповідачу претензію, встановивши прохання прийняти у своє володіння та підписати акт прийому-передачі місця для стоянки «Х» у паркінгу будинку, розташованого по вул. Кишинівська, 93 б у м. Ізмаїл, загальною площею 27 кв.м. до 01 жовтня 2016 року, на таке прохання відповідач ніяк не зреагував. У звязку з вищевикладеним, просить договір № 6 Г/4 «Про участь у спільному будівництві обєкту «Підземний паркінг» розірвати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (а.с.157) позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову, посилаючись на той факт, що позивач при укладенні вказаного договору, безпосередньо на місці будівництва показував відповідачу інше місце для стоянка транспорту, яким би їй було зручно користуватись, але потім, при сдачі місць паркінгу, позивачем було вказано інше місто, яке її не влаштовує. Сторони намагались дійти вирішення спору мировим шляхом, проте неуспішно. Заслухавши позивача, його представника, відповідача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~ визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Договором, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. На підставі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання\~\~або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 61-6391ск18 однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але і наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обєктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Судом встановлено, що 26 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 6 Г/4 про участь у спільному будівництві об'єкту «Підземний Паркінг» за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 93 Б (далі - Договір) (а.с.5-7). Згідно п.2.1. Договору Замовник, яким є відповідач, зобов'язався здійснити фінансування будівництва Об'єкта нерухомості в порядку, передбаченому в пункті 3.1. нижче, а Виконавець, яким є позивач, зобов'язався збудувати та здати в експлуатацію Підземний Паркінг, після чого передати об'єкт нерухомості замовнику у його власність до 15 лютого 2010 року. Відповідно до п. 3.1. Договору замовник зобов'язався передати виконавцю суму в розмірі 80\~000,00 українських гривень, яка включає у себе оплату за будівництво місця для стоянки автомобіля № 6. Вищезазначена сума є вартістю місця для стоянки автомобіля № 6, вказаної вище. Згідно п. 9.2. Договору зміни до цього Договору можуть вноситись тільки у письмовому вигляді при обовязковій згоді обох Сторін у письмовому вигляді. Зазначений Договір, невідємною частиною якого є Додаток № 1 до цього Договору, представляє волю обох Сторін і усуває будь-які усні домовленості, укладені до його підписаня. Як встановлено судом у судовому засіданні, грошові кошти у виконання п.3.1.Договору передано було. Тобто замовник у цій частині свої зобов'язання виконав. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів у підтвердження того, що внаслідок порушення позивачем договору в частині неприйняття виконаних робіт та не підписання акту, завдання цим шкоди позивачу. І, що позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed