Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У жовтні 2020 року до Бородянського районного суду за підсудністю з Подільського районного суду м. Києва надійшов вказаний позов, який позивачем мотивований тим, що він перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . 01 березня 2016 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу вони з дружиною переїхали проживати до її батьків, за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу з відповідачкою позивач вмовив свою матір дозволити деякий час проживати у належній їй квартирі, що за адресою: [ADDRESS] , дітям, та разом з ними - колишній дружині /відповідачці/, з метою щоб остання не винаймала житло та не сплачувала кошти за оренду, взамін на що, за усною домовленістю, відповідачка повинна була забрати з виконавчої служби виконавчий лист про стягнення з нього /позивача/ аліментів на утримання їх дітей. Відповідачка залишилась з дітьми проживати у вказаній квартирі, але з часом вона перестала цікавитись життям дітей, займатися їх вихованням і навчанням, приготуванням для них їжі, переклавши ці обов`язки на матір позивача. Свій час відповідачка проводила у нічних клубах, після роботи до дітей не поспішала, приходила додому пізно та у стані алкогольного сп`яніння, або взагалі не приходила ночувати, нікого не соромлячись, вела себе грубо та не ввічливо з його /позивача/ матір`ю. Діти від такої поведінки матері стали гірше навчатись, донька почала пропускати уроки, палити і навіть вживала спиртне. 17 лютого 2018 року через конфлікт з матір`ю позивача, який стався 08 лютого 2018 року, [PERSON] забрала з квартири свої та дітей речі, спільно нажите з ним /позивачем/ майно, та виїхала з вказаної квартири. Того ж дня, 17 лютого 2018 року відповідачка віддала дітей йому /позивачу/ і переїхала проживати за невідомою йому адресою до іншої жінки. З лютого 2018 року діти проживають разом ним /позивачем/, його теперішньою дружиною та двома доньками останньої, відповідачка участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей не приймає, не цікавиться їх розвитком та оздоровленням, жодного разу не запросила їх до свого місця проживання, лише декілька разів бачилась з дітьми на вулиці у присутності його /позивача/ дружини, при цьому без будь-яких гостинців чи пропозиції провести час разом. Спочатку діти були в розпачі та нерозумінні від байдужості матері, але на даний час діти звикли і виказали свою думку про бажання залишитись проживати разом з ним /позивачем/ та його дружиною. З огляду на зазначене, оскільки з лютого 2018 року їх з відповідачкою діти проживають разом з ним /позивачем/, знаходяться на його утриманні та вихованні, відповідачка дітьми не цікавиться, участі у їх утриманні та вихованні не приймає, діти бажають проживати разом з батьком, то просив визначити місце проживання цих дітей разом з ним /позивачем/. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року на підставі ч.2 ст.32 ЦПК України дана справа була прийнята до провадження, вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. У підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачка в підготовчому судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти визначення місця проживання їх спільних з відповідачем дітей разом з їх батьком /позивачем/. Вислухавши сторони, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 20 січня 2002 року по 15 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та мають від цього шлюбу двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Починаючи з лютого 2018 року діти проживають разом з батьком - позивачем, його теперішньою дружиною [PERSON] та двома доньками останньої, за адресою: [ADDRESS] , стосунки в сім`ї склалися загальноприйняті. Позивач та його дружина [PERSON] займаються вихованням дітей, їх утриманням, дбають про їх добробут, забезпечують усім необхідним. Діти сторін [PERSON] та [PERSON] навчаються в школі, мають хорошу успішність, у 2019 році [PERSON] стала переможницею районної олімпіади з правознавства, [PERSON] займається спортом, неодноразово нагороджувався дипломами та грамотами за призові місця у змаганнях. Відповідачка ж проживає окремо, участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей не приймає, не цікавиться їх розвитком та здоров`ям, жодного разу не запросила їх до свого місця проживання. Як убачається з копії витягу з протоколу засідання органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 січня 2019 року № 2 з приводу визначення місця проживання дітей, на даному засіданні орган опіки та піклування заслухав, окрім інших, малолітнього [PERSON] , який, зокрема, зазначив, що бажає проживати з батьком, але сумує за мамою, а також неповнолітню [PERSON] , яка також зазначила, що у подальшому бажає проживати разом з батьком, та ухвалив за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків . Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 та 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дітей з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідачка в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті повністю визнала позов та не заперечувала проти визначення місця проживання їх спільних з позивачем дітей разом з їх батьком - [PERSON] , про що також ще 24 грудня 2020 року подала відповідну заяву, а також, приймаючи до уваги ті обставини, що діти сторін з лютого 2018 року постійно проживають з позивачем, останній займається їх вихованням, утриманням, матеріально забезпечує, характеризується позитивно, має можливість створити дітям всі необхідні умови для забезпечення їх інтересів, належного їх виховання, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, будь-яких обставин, які б перешкоджали проживанню дітей з батьком судом не встановлено, то суд вважає за необхідне, виходячи із забезпечення найкращих інтересів дітей, позов задовольнити та визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з їх батьком [PERSON] . У зв`язку з визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 384,2 грн. (768,4 грн. х 50%).

Outcome: approved