Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач проживає в квартирі № 4 , яка знаходиться поверхом вище в тому ж будинку. 24 серпня 2016 року сталося залиття квартири позивача, унаслідок чого квартира потребує відновлювального ремонту, вартість якого за твердженням позивача становить 12461 грн.. Вважає, що таке залиття сталося з вини відповідача через неналежне утримання нею сантехнічного обладнання та технічних комунікацій, проте у добровільному порядку остання відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду. Крім того, внаслідок залиття квартири позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях через пошкодження майна та неможливість нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його організації. На підставі наведеного позивач просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 12461 грн. та 5000 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді [PERSON] від 09.10.2018 року прийнято до свого провадження зазначену справу, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позовних вимог наполягали вказуючи при цьому, що залиття квартири [PERSON] відповідачем відбувалось не один раз раз, однак останній раз внаслідок залиття квартири були суттєво пошкоджені меблі, а позивач понесла матеріальні збитки, які відповідачем відшкодовані не були, що змусило її звернутись до суду із даним позовом. Матеріали справи містять достатньо доказів вини відповідача та заподіяння позивачу матеріальних збитків, вартість яких стверджується звітом про проведення незалежної оцінки. За таких обставин позов просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував вказуючи при цьому, що [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, оскільки затоплення квартири відбулося внаслідок поломки шлангу від лічильника води до внутрішнього водопроводу квартири, який зіпсувався не з вини відповідача, тим більше, що він був придбаний лише за три місяці до події. Більше того, докази розміру заподіяної шкоди позивачу є неналежними, а тому не можуть братися судом до уваги адже звіт, на який посилається позивач в підтвердження заподіяної шкоди, на час подачі позову вже був не дійсний, крім того у акті огляду квартири на предмет залиття від 25.08.2016 р. не встановлено дійсної причини залиття квартири позивача. На думку представника відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме в результаті противоправних дій чи бездіяльності відповідача їй завдана матеріальна, а відповідно і моральна шкода, також не доведено заявлений розмір моральної шкоди. [PERSON] є неналежним відповідачем та просила залучити в якості співвідповідача продавця відповідного шлангу через не якість якого і відбулося затоплення, однак позивач проти такого заперечила. Ухвалою судді [PERSON] від 14.05.2018 року до участі у справі був залучений в якості третьої особи без самостійних вимог фізична особа-підприємець [PERSON] , який жодного разу в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, скарг та відзивів до суду не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності третьої особи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 03.04.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №633. Жодною із сторін не заперечується факт проживання [PERSON] в квартирі №4 вказаного будинку, яка заходиться над квартирою позивача. Актом огляду квартири на предмет залиття від 25.08.2016 за №23, складеним комісією у складі майстра [PERSON] , сантехніків [PERSON] , [PERSON] ПРАТ «Янтар», установлено, що власницею квартири №4 [PERSON] було затоплено туалет, ванну кімнату, кухню, коридор, при цьому постраждали (буди затоплені стелі та залиті водою підлоги) в цих приміщеннях також ушкодженні меблі на кухні (кухонна стінка) та зіпсовано 25 кг. цукру, 25 кг. муки. Причина залиття: зі слів [PERSON] лопнув кухонний шланг від лічильника води до внутрішнього водопроводу квартири. Розмір заподіяної шкоди позивач обґрунтовує звітом складеним ПП «Консультант» із змісту якого вбачається , що вартість відновлювального ремонту квартири складає 7490 грн.. При затопленні квартири постраждали меблі, вартість ремонту яких складає 4400 грн.. Надаючи правову оцінку доводам сторін та доказам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт повинен бути затверджений начальником організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність. Відповідно до статті 77 ППК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів). Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Судом встановлено, що акт від 25.08.2016 року, у порушення вимог, викладених у Правилах, не містить відомостей про присутність зацікавлених осіб з боку винної сторони, під час його складення. Також, у акті відсутній висновок щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, а тільки зазначено що залиття квартири трапилось внаслідок того, що лопнув кухонний шланг від лічильника води до внутрішнього водопроводу квартири та рекомендовано власнику квартири №4 слідкувати за станом своїх комунікацій та вчасно проводити їх ремонт. При цьому як вбачається із даного акту причина залиття квартири №1 встановлювалася зі слів [PERSON] , а квартира №4 взагалі не оглядалася. Суд критично оцінює встановлену у акті причину залиття квартири, оскільки комісією огляд квартири відповідача не проводився, дійсна причина не встановлювалася, а у самому акті відсутні будь-які висновки щодо вини останньої у залитті квартири позивача. Відповідно до ст. 81 ТЇПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідачем відмовлено у допуску членам комісії для обстеження внутрішньо-будинкових мереж своєї квартири матеріали справи не містять. Отже, акт від 25.08.2016 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять. За аналогічних обставин аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року справа № 344/11147/17 (провадження № 61-19222св19). В обґрунтування вини відповідача у залитті квартири та розміру матеріальних збитків, позивачем надано зазначений вище звіт про проведення незалежної оцінки, що складений сертифікованим оцінювачем [PERSON] від 29.08.2016 року. Однак такий звіт не може бути прийнятий судом як належний доказ заподіяних збитків з огляду на наступне. У вказаному звіті вказано, що він дійсний протягом 6 місяців з дня проведення оцінки, яка була проведена 29.08.2016 р., хоча позов був поданий до суду 12.04.2017 року. Заперечуючи щодо вказаної обставини представник позивача вказував, що не залежно від дати подання позову чи терміну дії вказаного звіту, сума заподіяної шкоди має враховуватись саме з часу її заподіяння, а тому у позовній заяві вказувалася сума заподіяної шкоди саме станом на дату її заподіяння. Разом із тим у вказаному звіті проведена калькуляція ремонтно-відновлювальних робіт необхідність проведення яких не зазначено у зазначеному вище акті, зокрема шпаклювання стін, штукатурка откосів. Окрім того вказаний звіт не містить посилань на вказаний акт як і не містить додаткового акту огляду квартири, а тому не можливо встановити хто саме був присутній при проведення такого огляду вказаної квартири позивача та чи була присутня відповідач. За таких обставин, враховуючи, що вказаний звіт на момент подання позову вже був недійсний та враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку що вказаний звіт не може бути прийнятий судом до уваги. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Предметом доказування у цій справі є факт залиття, наявність та розмір заподіяної шкоди, винність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Проте, всіх складових відповідальності відповідача під час розгляду справи не встановлено. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири саме відповідачем, а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою. При цьому, факт залиття квартири позивача внаслідок протікання саме з квартири відповідача та з його вини не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки за змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тому у даному випадку факт завдання шкоди саме з вини відповідача не встановлений. Тому, правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди на відповідача відсутні. При цьому суд зауважує, що представник відповідача під час розгляду матеріалів справи наполягав, що відповідачем були вжиті усі необхідні дії стосовно належного утримання за станом комунікацій, адже причиною такого затоплення став несправний гнучкий шланг від лічильника води до внутрішнього водопроводу квартири, який відповідач замінила лише за три місяці до події, що стверджується відповідним товарним чеком від 19.05.2016 року. Експертиза якості та стану такого шлангу, його належності, не проводилась, а проти залучення до участі у справі в якості співвідповідача особи, яка здійснила його продаж відповідач заперечував. Отже, на підставі наданих доказів неможливо встановити протиправність дій та/або бездіяльності відповідача у залитті, причинний зв`язок між ними та завданою шкодою позивачу, а також вину відповідача у заподіянні шкоди. Тож у задоволенні таких вимог слід відмовити. Стаття 23 ПК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її' вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування майнової шкоди, яка не доведена в установленому законом порядку, у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди також слід відмовити. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ППК України судові витрати, понесені [PERSON] , слід залишити за нею.

Outcome: dismissed