Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що з вини старшого погонича стада тварин відповідача [PERSON], який будучи учасником дорожнього руху, переганяв череду худоби по проїзній частині дороги, створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого однією із тварин було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль КІА RIO, державний номерний знак [NUMBER]. Вартість відновлювальних робіт складає 18 643 грн. 25 коп., крім того неправомірними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінив у 10 000 грн. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду, позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 25 920 грн.37 коп.( 23 920 грн.37 коп. матеріальна шкода, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи та 2000 грн. оплата правової допомоги). Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали та зазначили, що відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Постановою апеляційного суду Житомирської області у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що саме через дії іншої особи була завдана шкода позивачу. Даний факт було підтверджено і рішенням Вищого спеціалізованого суду України. Вислухавши пояснення сторін та представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], досідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає із слідуючих підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2014 року близько 18.00 год. в с. Юрівка Любарського району Житомирської області [PERSON], будучи старшим погоничем стада тварин, що рухалося по проїзжій частині дороги по вул. Житомирській, та учасником дорожнього руху, порушив п. 7.6 Правил дорожнього руху України, а саме не забезпечив рух стада ВРХ ближче до правого краю дороги, стадо худоби рухалося по всій проїзжій частині дороги, створюючи небезпеку та перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого одна із тварин, злякавшись замаху палицею невстановленої особи, яка виганяла з череди свою худобу, пошкодила автомобіль КІА RIO, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], котрий не міг проїхати та зупинився на середині проїжджої частини дороги, що підтверджується матеріалами справи № 282/759/14-п про адміністративне правопорушення та постановою Апеляційного суду Житомирської області ( т.1 а.с.62-103,126-127). Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 25.06.2014 року [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (т.1 а.с.102-103). Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 31.07.2014 року постанову Любарського районного суду Житомирської області від 25.06.2014 року змінено. Звільнено [PERSON], від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оголошене усне зауваження на підставі ст.22 КУпАП, справу закрито (т.1 а.с. 126-127). Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 31.07.2014 року встановлено, що дії [PERSON] правильно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, оскільки він був учасником дорожнього руху та порушив вимоги п. 7.6 ПДР України, внаслідок чого сталося пошкодження транспортного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Правовідносини сторін регулюються ст.1166 ЦК України, відповідно до норми якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до розяснень в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто відповідальність за заподіяну шкоду настає лише за наявності сукупності умов, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Відповідно до постанови Апеляційного суду Житомирської області від 31 липня 2014 року, встановлено, що пошкодженню автомобіля потерпілого [PERSON] сприяли необережні дії іншої невстановленої особи, яка злякала худобу, що пошкодила автомобіль. Викладені обставини справи в постанові Апеляційного суду Житомирської області підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснивши, що він вийшов з палкою на узбіччя дороги по якій гнали ВРХ та хотів забрати своїх корів додому, але до його корів пристала чужа, він відігнав її палицею, а вона побігла на автомобіль позивача. Свідок [PERSON], в судовому засіданні також підтвердив, що [PERSON], замахнувся на корову, яка злякалася та побігла на автомобіль [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] також не заперечував, що претензії спочатку мав до [PERSON], оскільки думав, що він є пастухом, який злякав корову. З досліджених в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи, а саме пояснень [PERSON] та [PERSON] ( т.1 а.с. 69, 72) видно, що заподіяння шкоди власнику автомобіля стали необережні дії [PERSON], який злякав корову, замахнувшись на неї палицею. Крім того суд враховує ту обставину, що домашня тварина, а саме: корова не підпадає під поняття джерела підвищеної небезпеки, оскільки поведінка тварини є непередбачуваною. Порушення [PERSON] п.7.6 ПДР України і пошкодження автомобіля позивача [PERSON] відсутній причинно-наслідковий звязок і тому відповідальність за заподіяну шкоду у відповідача [PERSON] не настає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed