Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У квітні 2014року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому після уточнення позовних вимог, просить суд усунути перешкоди [PERSON] у здійснені права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири. Стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на прилюдних торгах, що підтверджується Протоколом №2114515 від 24.03.2014року та актом Державного виконавця з реалізації арештованого майна від 27.03.2014року, згідно якого приватний нотаріус ХМНО [PERSON] видала свідоцтво про право власності №273 від 07.04.2014року. Раніше дана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1997р. З моменту придбання вказаної квартири [PERSON] не може користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки в квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, чим порушують його право користування та розпоряджання своєю власністю. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать підписи у поштових повідомленнях про отримання судової повістки, про причини неявки суду не повідомили, що дає суду підстави розглядати справу у їх відсутність. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] на прилюдних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна, що підтверджується Протоколом №2114515 від 24.03.2014року та актом Державного виконавця з реалізації арештованого майна від 27.03.2014року /а.с.6,7/. 07.04.2014року Приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] було видано свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за №273, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з трьохкімнатної квартири [ADDRESS] /а.с.4/. Право власності на вказану квартиру [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом /а.с.5/ Як вбачається з довідки ОСББ «Люкс» за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та мешкають: [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 статті 109 Житлового кодексу України, а саме: звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була позбавлена права власності на квартиру квартиру [ADDRESS] в зв'язку з реалізацією квартири з прилюдних торгів. Таким чином, позивач, будучи обмеженим у здійсненні права власності щодо спірної квартири, має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стаття 88 ЦПК України не передбачає солідарного стягнення судових витрат. Таким чином, судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами в рівних частинах, а саме стягненню підлягає сума судового збору 121,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial