Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У квітні 2018 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 100731,04 грн. за кредитним договором № б/н від 24.03.2010 р., яка складається з наступного: 5735,99 грн. - заборгованість за кредитом; 85814,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3907,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4772,91 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.03.2010 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 р. має заборгованість 100731,04 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подала. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до умов укладеного кредитного договору № б/н від 24.03.2010 р. [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затв. наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, складають між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 1.1.2.3 Правил користування платіжною карткою. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Також сторонами узгоджені умови щодо сплати пені за невиконання грошових зобов'язань. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором банк нарахував відповідачу станом на 28.02.2018 р. заборгованість у розмірі 100731,04 грн., яка складається з наступного: 5735,99 грн. - заборгованість за кредитом; 85814,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3907,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4772,91 грн. - штраф (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість по тілу кредиту, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Перевіривши розрахунок відсотків, суд вважає його частково арифметично помилковим з огляду на наступне. Так, загальна сума відсотків за користування кредитними коштами складається з суми відсотків, нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом. Відповідач у період дії кредитного договору користувався кредитними коштами, періодично здійснював погашення заборгованості. Розмір відсотків має розраховуватись по формулі: сума заборгованості за кредитом з якої нараховуються проценти х розмір процентної ставки / 360 (кількість днів у календарному році) / 100 х кількість днів прострочення. До 01.09.2014 р. діла відсоткова ставка 30 %. З 01.09.2014 р. позивач підвищив відсоткову ставку з 30,00 % до 34,80 %, а з 01.04.2015 р. до 43,20 %, на що вказує розрахунок заборгованості. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як роз'яснено у абз. 3 п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про правомірність підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) за винятком випадків, встановлених законом. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Виходячи з аналізу ст.ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним. Жодних доказів, які б вказували на обґрунтованість підвищення процентної ставки, позивачем не надано. Наданими умовами кредитування такого підвищення не передбачено. Немає у матеріалах справи й доказів, які б вказували на необхідність підвищеної процентної ставки до її конкретного підвищеного розміру. Отже, підстав вважати, що сторонами у належний спосіб було досягнуто згоди щодо зміни відсоткової ставки немає, тож розрахунок заборгованості за відсотками слід проводити виходячи з відсоткової ставки, яка складає 30,00 % річних. Кількість днів прострочення з 01.09.2014 р. до 29.09.2014 р. складає 29 днів. Отже, розрахунок має бути наступним: 5892,84 грн. х 30,00 % / 360 / 100 х 29 днів = 142,41 грн. Кількість днів прострочення з 30.09.2014 р. до 07.10.2014 р. складає 8 днів. Отже, розрахунок має бути наступним: 5892,84 грн. х 30,00 % / 360 / 100 х 8 днів = 39,29 грн. Кількість днів прострочення з 08.10.2014 р. до 28.02.2018 р. складає 1240 днів. Отже, розрахунок має бути наступним: 5735,99 грн. х 30,00 % / 360 / 100 х 1240 днів = 5927,19 грн. Таким чином, за вказаний період мало бути нараховано суму відсотків у розмірі 6437,38 грн. = заборгованість за відсотками до 31.09.20132014 р. у розмірі 328,49 грн. + заборгованість за відсотками з 01.09.2014 р. до 29.09.2014 р. у розмірі 142,41 грн. + заборгованість за відсотками з 30.09.2014 р. до 07.10.2014 р. у розмірі 39,29 грн. + заборгованість за відсотками з 08.10.2014 р. до 28.02.2018 р. у розмірі 5927,19 грн. Оскільки відповідачем здійснювалось погашення відсотків на суми 297,95 грн. та 54,80 грн., то залишок заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню складає: 6437,38 грн. - 297,95 грн. - 54,80 грн. = 6084,63 грн. Щодо стягнення штрафів суд виходить з наступного. Позовні вимоги щодо стягнення штрафів підлягають частковому задоволенню. Розраховуючи розмір процентної складової штрафу, позивачем необґрунтовано включено до загальної суми заборгованості з якої слід розраховувати штраф завищений розмір відсотків та пеню. Вірним є наступний розрахунок: 5735,99 (заборгованість за кредитом) + 6084,63 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) / 100 * 5 = 591,03 грн. Таким чином стягненню підлягають штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 591,03 грн. (процентна складова). Щодо заявлених до стягнення пені та комісії, суд виходить з наступного. Так, як видно з доданих до позову доказів, договором № б/н від 24.03.2010 р. не передбачена сплата комісії. Сума у розмірі 3907,55 грн. об'єктивно нарахована як пеня. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд відмовляє у вимозі про стягнення пені, як різновиду неустойки у зв'язку з її необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення). Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial