Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

У жовтні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], [PERSON], відповідачі) про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтований такими обставинами. З 2009 р. позивач є наймачем вищевказаної квартири, у якій з 2004 р. зареєстровані дружина її сина [PERSON] та її дочка [PERSON] [INFO] відповідачі, забравши усі свої носильні речі і документи, переїхали до іншого житла, куди саме, позивачу невідомо. З цього часу за місцем своєї реєстрації відповідачі жодного разу не з'являлися, житлом вони не цікавляться, житлово-комунальні послуги не сплачують. 14.03.2017 суд ухвалив рішення про розірвання шлюбу сина позивача з [PERSON] Оскільки відповідачі понад чотири роки не проживають у спірній квартирі без поважних причин, вони втратити право користування нею. В судовому засіданні позивач позов підтримала пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідачі про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем їх проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду вони не з'явилися без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подали. Представник Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Нез'явлення осіб, які беруть участь у справі, є підставою для її розгляду без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на неявку відповідачів в судове засідання та неподання ними відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира [ADDRESS], яка у липні 1990 р. була надана чоловіку позивача [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб - він, дружина [PERSON], син дружини [PERSON], син дружини [PERSON] (а.с. 4-5). 22.04.1993 [PERSON] змінив прізвище та по батькові і став [PERSON] (а.с. 10). Квартира не приватизована і відноситься до державного житлового фонду. У зв'язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] комунальним підприємством «Управління житлового господарства» було видано наказ від 09.07.2009 № 131 про укладення договору найму квартири з [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 21.06.2018 № 3262 у спірній квартирі перебувають на реєстраційному обліку позивач [PERSON], її сини [PERSON] і [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] (а.с. 64). На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.03.2017 (заочного) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). Відповідно до положень статті 71 Житлового кодексу України за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців, однак цей термін може бути продовжений в разі поважності причин відсутності. Судом встановлено, що відповідачі, перебуваючи на реєстраційному обліку у квартирі [ADDRESS], не проживають за адресою своєї реєстрації понад встановлений законом шестимісячний строк. Вказані обставини підтверджуються даними акту від 05.02.2016, складеного ЖЕД № 201 (структурним підрозділом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва»), яке обслуговує будинок [ADDRESS] поясненнями позивача та показаннями свідків. Син позивача [PERSON] пояснив, що у грудні 2013 р. він з дружиною [PERSON] та її дочкою [PERSON] виїхали зі спірної квартири і стали проживати в орендованому житлі. Через деякий час вони переїхали до батьків дружини у [ADDRESS] У вересні 2016 р. їх сім'я фактично розпалась, і він повернувся до Києва, а дружина з дочкою залишились у Житомирській обл. У 2017 р. його шлюб з [PERSON] було розірвано. Сусіди позивача [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що її колишню невістку [PERSON] та її дочку вони не бачили кілька років, їх майна у квартирі позивача немає, наскільки їм відомо, вони кудись виїхали. Доказів, які б підтверджували, що відповідачі цікавились чи цікавляться житловою площею, сплачують комунальні послуги та намагалися вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин їх відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що відповідачі більше шести місяців не проживають у спірному жилому приміщенні без поважних на те причин, що порушує житлові та майнові права позивача. Порушені права позивача підлягають захисту у визначений статтею 72 Житлового кодексу України спосіб - шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на кожного з відповідачів в рівних частках сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved