Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12.04.2018р. по 17.07.2020р., звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 200к. \~ \~ \~ \~В день звільнення відповідач не провів із ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість із заробітної плати у розмірі 415\~521,66 грн за періоди: грудень 2019 року - липень 2020 року. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.07.2020 року по день ухвалення рішення, який станом на 06.10.2020 року складає 107\~786,56 грн. Внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, яку просив стягнути з відповідача в розмірі 20 00,00 грн. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, його представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив у встановлений судом строк не подав. Згідно ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 12 квітня 2018 року (наказ № 651/к від 12.04.2018р.) по 17 липня 2020 року (наказ № 200/к від 17.07.2020р.), звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.10-15). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 223 від 28.09.2020р. заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] складає за грудень 2019 року липень 2020 року 415\~521,66 грн після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.18-19). Доказів того, що заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу відповідачем суду надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: грудень 2019 року липень 2020 року в сумі 415\~521,66 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - липень 2020 року в сумі 227769,71 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення працював, отже відповідач зобов`язаний був при звільненні позивача виплатити всі суми, що йому належать, у день звільнення, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 222 від 28 вересня 2020р. середньоденний заробіток [PERSON] , який працював на ТОВ «Краснолиманське», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 1\~924,76 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 18 липня 2020 року по 26 січня 2021 року, становить 254\~068,32 грн (1\~924,76 грн х 132 робочі дні), де 1\~924,76 грн середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 132 день кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведи до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що невиплатою заробітної плати у строки та розмірі, передбачених законом, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідності додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, яка підлягає покладенню на відповідача. \~ \~ \~ \~Доказів того, що позивач брав гроші у борг, а також що його стан здоров`я погіршився внаслідок порушення його трудових прав, суду надано не було. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та тривалість порушення прав позивача, наслідки, що настали внаслідок незаконного звільнення, і визначає його в розмірі 3\~000,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. З урахуванням вказаних вимог закону, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 7\~603,90 грн (4\~155,22 грн за позовні вимоги про стягнення заробітної плати, 2\~540,68 грн за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні,\~908\~грн за\~позовні вимоги\~про стягнення\~моральної шкоди) в дохід держави. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial