Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що з 3 вересня 1999 року по 1 березня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. 1 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції їх шлюб розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів вчинено відповідний актовий запис за №125. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2009 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частки його доходу, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття та видано виконавчий лист. При цьому, розмір нарахованих до стягнення з відповідача аліментів державним виконавцем визначено в розмірі 370 грн. щомісячно, що підтверджується випискою з рахунків по виконавчому провадженню № 2-856/2009. Також зазначала, що на даний час вона офіційно не працює й відповідно самостійно забезпечити дитині достатній рівень життя не спроможна. Її неповнолітній син став старшим та потребує значних додаткових коштів на лікування, харчування, одяг та витрати на навчання й відповідно її матеріальний стан погіршився та стягнутих за рішенням суду аліментів в розмірі 370 грн. недостатньо для забезпечення належного матеріального утримання сина. Крім того, також вказувала на те, що її неповнолітній син має незадовільний стан здоров'я, знаходить на «Д» обліку в 7 педіатричному відділенні МДП з 22 липня 2013 року, а саме: у ортопеда з діагнозом - кіфоз грудного відділу хребта І ст., а з 28 жовтня 2013 року також і у окуліста, з діагнозом міопія слабкого ступеня ОД. Посилаючись на вказане, а також на те, що вищезазначених коштів не вистачає для задоволення необхідних побутових потреб сина, а вона в свою чергу на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, тимчасово не працює, враховуючи мінливий і нерегулярний дохід платника аліментів вважає, що визначення їх розміру повинно бути проведено у твердій грошовій сумі й відповідно існують підстави для зміни розміру аліментів і способу їх присудження з частки від доходу відповідача на тверду грошову суму. При цьому, в обґрунтування розміру аліментів, які підлягають стягненню на її користь, вказувала на те, що хоча відповідач офіційно не працевлаштований, проте його доходи мають мінливий та нерегулярний характер, на утриманні інших неповнолітніх дітей він не має, а також не має будь-яких кредитних зобов'язань, а розмір аліментів, які ним сплачуються на сьогоднішній день в розмірі 370 грн. є мізерним. Виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, а також із стану здоров'я відповідача, матеріального положення її неповнолітнього сина та відповідача, відсутності відомостей про існування у відповідача інших утриманців, а також того, що на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, хоча є працездатною та фізично здоровою людиною, просила змінити розмір аліментів, який було визначено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2009 року у відсотковій частці від доходів відповідача та визначити його у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн., оскільки на її думку саме такий розмір аліментів задовольнить потреби неповнолітнього сина та забезпечить належне його утримання. У судовому засіданні позивачка поданий позов підтримав в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в позовній заяві, просив його задовольнити. Відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково й відповідно не заперечував щодо зміни присудженого рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці розміру аліментів, який було визначено у відсотковій частці від доходів відповідача та визначення його у твердій грошовій сумі. При цьому, заперечував щодо визначеного позивачкою розміру аліментів, вказавши на те, що він добровільно погоджується сплачувати аліменти в розмірі 500-550 грн. щомісячно, оскільки на даний час він постійного місця роботи не має, отримує мінливий дохід та на його утриманні знаходяться його непрацездатні батьки, тому сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. він позбавлений можливості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 183 СК України визначено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 1 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану вчинено відповідний актовий запис за №125, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 11). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5), який на даний час навчається у шкоді, проживає разом із позивачкою й відповідно знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ЖРЕП № 11 від 19 вересня 2014 року № 1722 про склад сімї (а.с.14). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2009 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки його доходу, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та 27 квітня 2009 року видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання (а.с. 7). Відповідно до виписки з рахунка, відкритого на ім'я [PERSON] за період з 1 січня 2013 року по 19 вересня 2014 року відповідачем сплачуються аліменти на утримання сина в розмірі 370 грн. щомісячно, що також не заперечується поясненнями сторін (а.с. 9-11). Так, ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріальног чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловлено Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов'язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182- 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Крім того, згідно із положеннями ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей СК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Так, звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на те, що після постановлення судом рішення про стягнення аліментів значно погіршився її майновий стан, вона на даний час тимчасово не працює, а також значно погіршився стан здоров'я дитини, крім того, їх спільний з відповідачем син подорослішав та його потреби значно збільшилися. При цьому відповідача на даний час офіційно не працює, однак отримує нерегулярні доходи та здатний сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі. Разом з тим, ураховуючи те, що доходи відповідача мають нерегулярний та мінливий, спосіб стягнення аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, має бути змінений й відповідно підлягає визначенню у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Як встановлено судом, з часу призначення судом аліментів, дитина сторін подорослішала, навчається у школі й відповідно потребує додаткових коштів на утримання, харчування, одяг та навчання. При цьому, позивачка на даний час тимчасово не працює й відповідно будь-яких доходів не отримує, матеріальне забезпечення отримує виключно від своїх батьків. Щодо відповідача, то як встановлено судом, [PERSON] на даний час офіційного місця роботи не має, що підтверджується копією трудової книжки (а.с 42-45), однак працює неофіційно та отримує доходи, як зазначив безпосередньо в судовому засіданні, в середньому 1500 грн. щомісячно й відповідно його доходи мають нерегулярний, мінливий характер. Також судом встановлено, що на утримані відповідача перебувають його непрацездатні батьки, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою ЖРЕП № 14 від 19 лютого 2015 року № 537 (а.с. 40). При цьому, доказів наявності у відповідачу боргових зобов'язань та погіршення його стану здоров'я судом не встановлено й відповідно суду відповідачем не надано на підтвердження вказаного належних та допустимих доказів. Разом з тим, як встановлено судом, неповнолітній син відповідача має незадовільний стан здоров'я, знаходить на «Д» обліку в 7 педіатричному відділенні МДП, а саме: з 22 липня 2013 року у ортопеда з діагнозом - кіфоз грудного відділу хребта І ст., а з 28 жовтня 2013 року у окуліста, з діагнозом міопія слабкого ступеня ОД. (а.с. 15). За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, а також виходячи зі стану здоров'я дитини, майнового та сімейного стану позивачки та платника аліментів [PERSON], який має нерегулярний, мінливий дохід, з часу присудження аліментів його сімейний стан не змінився, однак на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, будь-яких договірних та кредитних зобов'язань не має, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково шляхом зміни способу присудження аліментів, стягнутих рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно шляхом визначення розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial