Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 27.05.2018 року поліцейським роти №2 батальйону УПП в Полтавській області [PERSON] винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02.08.2018 року постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 27.05.2018 року відносно [PERSON] скасована як протиправна, а провадження по справі закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП. У звязку з тим, що протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності завдало йому значних моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях з приводу доказування своєї невинуватості, було принижено його честь та ділову репутацію, через що було порушено нормальний спосіб життя, у звязку з чим позивач доклав неймовірні зусилля для доведення своєї невинуватості в суді, налагодження та організації звичайного способу життя, просить стягнути з відповідача 50\~000 грн. моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Позивач у позовній заяві просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. \~ \~ \~ \~Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем у позовній заяві не наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчили про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Третя особа поліцейський роти №2 батальйону УПП в Полтавській області [PERSON], будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, пояснення по суті позовних вимог не надав. \~\~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 27.05.2018 року поліцейським роти №2 батальйону УПП в Полтавській області [PERSON] винесено постанову серії НК №757784 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що 27.05.2018 року о 09:30 год. на автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» [PERSON] керував транспортним засобом ЗАЗ-110557 д.н.з. [NUMBER], який не пройшов обовязковий технічний контроль, який підлягає такому контролю, чим порушив п.35 Закону України «Про дорожній рух» та п.31.3 б ПДР України. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02.08.2018 року постанова про притягнення до адміністративної відповідальності від 27.05.2018 року відносно [PERSON] скасована як протиправна, а провадження по справі закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП (а.с.5-8) Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилався на незаконність дій працівників Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, факт завдання йому цими діями моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 23, 1167, 1176 ЦК України. Відповідно до статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ Статтею 56\~Конституції України передбачено право кожного громадянина на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174\~ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач вважає дії працівників УПП у Полтавській області незаконними та такими, що спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. та просив її стягнути на підставі ст.ст.23,1167,1174 ЦК України. Положеннями ст.1174\~ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Для настання відповідальності, яка передбачена ч.1 ст.1174 ЦК України, необхідно, щоб посадова чи службова особа спричинила шкоду при здійсненні своїх повноважень, об'єм яких встановлюється відповідними правовими актами. Відповідно до ст.\~7\~ЗУ «Про\~Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Уразі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов'язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов'язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов'язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності. У разі виявлення таких дій поліцейський зобов'язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими. У діяльності поліції забороняються будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками. Згідно ст.\~8\~ЗУ «Про\~Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України. Відповідно до ст.\~19\~ЗУ «Про\~Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Основні повноваження поліції визначені ст. 23 вказаного Закону. Отже, при складанні протоколу працівники поліції діяли в межах наданим їм повноважень, відповідно до ст. 255, 265-1\~КУпАП та ЗУ «Про Національну поліцію». Як встановлено судом, постанова інспектора серії НК №757784 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була оскаржена в порядку адміністративного судочинства. Фактично позивач суму штрафу не сплачував. Наявність постанови інспектора патрульної поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка була скасована постановою суду, жодним чином не завдала моральної втрати позивачу та не могла призвести до порушення його нормальних життєвих зв'язків. Складена працівником поліції постанова про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обовязки для позивача, а є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції. Разом з тим, позивачем не доведено факту завдання йому неправомірними діями працівників поліції моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з протиправністю дій і завданням шкоди. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не породжує обов'язку про відшкодування моральної шкоди, тому відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки у даному випадку відсутні обов'язкові складові цивільно-правової відповідальності.

Outcome: dismissed