Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (позивач) до Головного управління юстиції у м.Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори (відповідач) про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язанні вчинити певні дії, в якій позивач просила: - скасувати постанову державного нотаріуса [PERSON] Першої київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 вересня 2014 року, та зобов'язати Першу Київську державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті її батька - [PERSON] (дата смерті - [INFO] року). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у позові зазначила, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть - [INFO] року зроблено відповідний актовий запис № 26, Жадівською сільською радою Семенівського району, Чернігівської області. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме на квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що вона є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, та є єдиною спадкоємицею першої черги. Позивач постійно проживала разом з батьком на час відкриття спадщини, що підтверджується відповідними доказами, зокрема довідкою про реєстрацію позивача в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на приписи ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Також в обґрунтування своєї позиції позивач посилається на положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, якою передбачається, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 25 листопада 2013 року позивач звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено та надано роз'яснення про неможливість отримання такого свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказане нерухоме майно, роз'яснивши, що для визнання права власності в порядку спадкування позивачу необхідно звернутися до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Квартира [ADDRESS] належала батьку позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 03 серпня 1995 року № 17-1922. Так, відповідно до приписів ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 17 вересня 2014року стороною позивача отримано дублікат договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 1995 року № 17-1922, в нотаріальній конторі позивачу надано роз'яснення, що дублікат вищевказаного договору потрібно зареєструвати в Державній реєстраційній службі Головного управління юстиції у м.Києві, проте зареєструвати дублікат договору на праві власності за померлою особою неможливо. Постановою державного нотаріуса [PERSON] Першої Київської державної нотаріальної контори від 30 вересня 2014року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначене нерухоме майно та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. З огляду на викладене, позивач вважає постанову нотаріуса необґрунтованою та незаконною. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позові та просила його задовольнити. Представник відповідача Воробей М.С. в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення (а.с.24-26), у яких посилалась на те, що згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть (дата видачі - [INFO] року) серія [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року, про що виконкомом Жадівської сільської ради Семенівського району, Чернігівської області зроблено запис за № 26 (а.с. 5). Судом встановлено, і це не оспорювалося сторонами, що позивач - [PERSON] є рідною донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідлоцтвом про народження від 14.06.1979р. (а.с. 6). 25 листопада 2013 року Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1395/2013 (у спадковому реєстрі № 55365013) щодо майна померлого [INFO] року [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7). Як вбачається із матеріалів справи, за життя померлий [PERSON] за договором купівлі-продажу від 03 серпня 1995 року № 17-1922 придбав у власність житлове приміщення квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). 30 вересня 2014 року до нотаріальної контори звернувся представник за довіреністю [PERSON] - [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON], що також не заперечувалося сторонами, а також підтверджується змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 жовтня 2014 року (а.с. 9). Постановою від 07 жовтня 2014 року державним нотаріусом Першої Київськогї державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі позивачу ([PERSON]) свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у звязку з відсутністю реєстрації права власності в реєстрі речових прав на об'єкти нерухомого майна за [PERSON], який помер [INFO]. (а.с.9). 17 вересня 2014 року за заявою представника позивача Першою Київською державною нотаріальною конторою видано дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Пилипчук Е.И. 03 серпня 1995р. і зареєстрованого в реєстрі №17-1922 на квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ст.ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством України. Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з п.п. 4.12 п.4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.14 п. 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктом 4.15 п.4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.18 п.4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. При цьому, представник відповідача зауважила, що не оспорює майнові права позивача на нерухоме майно зазначене у позові. Право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що визначено ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Згідно ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом, в силу ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її як спадкоємця за законом права на спадщину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже чинним законодавством визначено порядок та спосіб захисту права власності в порядку спадкування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно приписів ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем обрано спосіб захисту свого права, не передбачений законом, а тому не знаходить законних підстав для задоволення даного позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню, Враховуючи наведене, на підставі на ст.ст. 16, 392, 1223, 1261, 1268-1270, 1274, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed