Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

у жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 09.11.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходитьсяі на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, зявилось обопільне байдуже ставлення до взаємних прав та обовязків, у звязку з чим стали виникати сварки та різного роду непорозуміння. Усі спроби налагодити сімейні відносини ні до чого не призводили, а кожна чергова сварка сприяла загостренню відносин. Результатом чого стала втрата поваги один до одного, перестали підтримувати притаманні подружжю відносини і понад три роки проживають окремо. З 2016 року відповідач проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою в м.Дніпро, з якою має намір створити сімю. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позов підтримала, просила щлюб розірвати та строк на примирення не надавати, оскільки проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити сімю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позов визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Просив строк на примирення не надавати, оскільки тривалий час проживає в м. Дніпро у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, з якою має намір створити сімю. Зясувавши думки сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 09 листопада 1991 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №445. Прізвище після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БВ № 299422, виданим 09 листопада 1991 року Шепетівським міським відділом запису актів громадянського стану Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], та повнолітня донька [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №1018, виданої 28.09.2017 року приватним підприємством «Управлінська компанія «Управдом»», донька [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] в м.Шепетівка по Старокостянтинівському шосе, 32-а[ADDRESS]. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сімя три роки не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, наявність у позивача іншого чоловіка, а у відповідача іншої жінки, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, конфлікти і сварки між сторонами, в тому числі і в присутності неповнолітньої дитини, можуть негативно відобразитись на її вихованні. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved