Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - відповідач 2) про припинення договору поруки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11171942000, у відповідності до якого банк надав йому грошовий кредит у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 47500,00 доларів США на строк до 15.06.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 19,5%. Також відповідно до вищезазначеного договору в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальником, 18 червня 2007 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №30007Р189, відповідно до умов якого відповідальність боржника і поручителя є солідарною. Строк дії поруки в договорі не указаний. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11171942000 від 18.06.2007, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія». Зокрема, позивач зазначив, що жодних повідомлень щодо укладання договорів про відступлення прав за кредитним договором поручителю за кредитним договором не надсилалося і про дані обставини поручителю нічого невідомо. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надсилала [PERSON] письмові вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором листами які були надіслані 02 грудня 2015 року (лист №ДГ/12-105), 03 лютого 2016 року (лист №306) та 12 лютого 2016 року (лист №13173). Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор в особі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України змінило строк виконання основного зобов'язання і було зобов'язано пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Жодних повідомлень про погашення боргу поручителю позивач не надсилав. У зв'язку з тим, що у договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, і кредитор протягом 6 місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, позивач звернувся з цим позовом до суду. Тому, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив суд визнати припиненою поруку за кредитним договором №11171942000 від 18.06.2007 року укладеною між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та громадянкою [PERSON] з 21.03.2016 року. Ухвалою судді від 11.10.2017 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25.01.2018 року призначено у справі підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 25.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. В судовому засіданні представник третьої особи просив позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи із таких підстав. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2018 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (місцезнаходження юридичної особи: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи - 38750239) до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. Судами встановлено, що 18 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «Укрсиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11171942000, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти, в іноземній валюті в сумі 47500,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі (а/с 4-7). 30.01.2009, 25.05.2009, 15.07.2010 та 24.02.2012 між вказаними вище сторонами було укладено інші додаткові угоди до кредитного договору №11171942000 від 18.06.2007 (а.с.11-23). Додатковою угодою №4 до кредитного договору від 24.02.2012 банк та позичальник [PERSON] домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором не пізніше 15.06.2022 року (а.с.19-23). В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище кредитним договором, 18.06.2007 між [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 680, в реєстрі заборон за № 83/681, згідно з яким відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 40,1 (сорок цілих одна десята) кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.08.2006 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 31.07.2006 № 187 (а/с 32-35). Договором про внесення змін № 1 від 24.02.2012 до іпотечного договору №30007Z205 від 18.06.2007, сторонами були внесені зміни до договору іпотеки (а/с 36-37). В іпотечному договорі від 18.06.2007 визначена вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін в сумі 319878 грн. (а.с.32-35) 21.09.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11171942000 від 18.06.2007, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» (а/с 43-47). 22.09.2015 між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення права вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору Факторингу № 27 від 21.09.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований за № 5002, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки №30007Z205 від 18.06.2007, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 680, в реєстрі заборон за № 83/681 (а/с 49). Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право іпотекодержателя відносно предмета іпотеки, а саме: приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 40,1 (сорок цілих одна десята) кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності. 21.09.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надіслало [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимог з інформацією про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 620372,13 грн. (а.с.80). Цього ж дня 21.09.2015 за вих №949 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надіслало [PERSON] вимогу про сплату до 30.10.2015 заборгованості по кредитному договору в розмірі 620372,13 доларів США (а.с.81). При цьому, жодних повідомлень та вимог про погашення боргу майновому поручителю позивач не направляв. Позивачем не надано суду детального розрахунку заборгованості по кредитному договору, по якому боржником є [PERSON] Також позивачем не надано суду детального розрахунку заборгованості (складові боргу та за який саме період), в рахунок погашення якого він просить звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо іншого речового права) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 23.09.2015 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №24667391, яким проведено державну реєстрацію іншого речового права, іпотеки на нежиле приміщення магазину, що розташований м. Чернігів, вул. Льотна (Червоногвардійська), 10 за суб'єктом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. з заявою від 22.07.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності). 28.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30673521, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежиле приміщення магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: [ADDRESS] за суб'єктом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Вказані обставини зазначені у постанові Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №825/369/17 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON], 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2017, яка набрала законної сили, позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30673521 від 28.07.2016. При цьому, суд мотивував своє рішення тим, що до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.07.2016, поданої ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., не було додано копію іпотечного договору, копію договору про відступлення прав вимоги, копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги. В порушення вимог вказаної норми позивач не надав суду доказів щодо направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення у встановлений законом строк. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст 553 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 15 червня 2018 року. У відповідності до п.22 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч.1 ст.559 Цивільного Кодексу України, Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку та поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 Цивільного Кодексу України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого дільшується обсяг його відповідальності. У цому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. У відповідності до п.5.5 Розділу №5 Кредитного договору №11171942000 від 18 червня 2007 року передбачено, що в разі порушення позичальником термінів повернення кредиту або сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору. Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором відповідач 1 відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, оскільки відповідачем 1 направлено боржнику письмові вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором листами які були надіслані 21 вересня 2015 року, 02 грудня 2015 року (лист №ДГ/12-105), 03 лютого 2016 року (лист №306) та 12 лютого 2016 року (лист №13173). Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України змінило строк виконання основного зобов'язання і було зобов'язано пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати направлення першої вимоги. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (№ 6-190цс14) та від 17.09.2014 року (№6-53цс14). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 21.09.2015 року було змінено строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором №11171942000 від 18 червня 2007 року, шляхом відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту боржнику, а протягом 6 місяців не було пред'явлено позовних вимог до позивача, тому вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved