Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 26711,10 грн., пеню в розмірі 10614,19 грн., різницю вартості відновлювального ремонту в розмірі 11180,90 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок ДТП, яка сталася 07.03.2014 з вини [PERSON], було пошкоджено її автомобіль. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», а тому 12.03.2014 позивач через свою доньку, яка в день ДТП керувала автомобілем, звернулася до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та додала всі необхідні документи. Листом від 26.06.2014 № 4539/в відповідач повідомив позивачу про те, що розмір страхового відшкодування був розрахований в сумі 26711,10 грн. та буде перерахований на рахунок останньої. Разом з тим, відповідачем страхової виплати так здійснено і не було. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача також підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 18.07.2014 по 17.07.2015, яка складає 10614,19 грн. Крім того, з огляду на те, що відповідач суму страхового відшкодування у встановлений законом строк не виплатив, позивач не здійснив ремонт автомобіля. У зв'язку із значним збільшенням цін на запчастини та матеріали на автомобіль, відремонтувати його за суму страхового відшкодування, нараховану раніше не є можливим, а тому позивач звернувся до ФОП [PERSON] для проведення оцінки вартості матеріальних збитків, вартості відновлювального ремонту власного автомобіля, яка станом на вересень місяць 2015 року складає 126306,75 грн. З урахуванням фізичного зносу, який був розрахований після ДТП (близько 70 %), позивач понесе витрати на відновлювальний ремонт автомобіля в сумі не менше 37892 грн. (30% від розрахованої ФОП [PERSON]), тобто, на думку позивача, з відповідача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 11180,90 грн., що є різницею між вартістю відновлювального ремонту станом на вересень 2015 року та визнаною відповідачем сумою боргу. Крім того, позивачу була завдана також моральна шкода, яка виразилась у фізичних і душевних стражданнях в зв'язку з невиплатою відповідачем страхового відшкодування, внаслідок чого позивач не відремонтував свій автомобіль, а тому має місце порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя. З урахуванням характеру, обсягу і тривалості завданих позивачу моральних страждань, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, які продовжують існувати, завдану моральну шкоду остання оцінює у 15000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через свого представника до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справі у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 07.03.2014, керуючи автомобілем «Тойота Яріс», д.н. [NUMBER], в м. Києві на пл. Перемоги, 1, на перехресті перед поворотом вліво в порушення вимог п.16.13 ПДР України не надала дорогу автомобілю «Форд», д.н. [NUMBER], внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2014 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ серії АС № 8664430. Право власності на належний позивачу автомобіль марки FORD, модель MAVERIK, номер шасі [NUMBER], д.н. [NUMBER], синього кольору, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. 12.03.2014 у зв'язку із заподіянням шкоди Якуша В.І. в інтересах позивача звернулася до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» із повідомленням потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду. 18.04.2014 позивач звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування, до якої долучила рішення суду та бланк реквізитів. ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» листом від 26.06.2014 вих. № 4539/6 повідомило [PERSON] про те, що її заява про страхове відшкодування по події, яка відбулась 07.03.2014, розглянута; розмір страхового відшкодування, переглянуто та розраховано відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який складає 26711,10 грн. та буде перерахована на розрахунковий рахунок. Разом з тим, на момент звернення до суду із даним позовом відповідачем страхової виплати здійснено не було. Відповідно до рахунку-фактури від 10.09.2015 №Біл-000439 сформованого ФОП [PERSON] вартість робіт, які необхідно виконати та вартість запчастин (матеріалів), що необхідно використати станом на вересень місяць 2015 року складає 126306,75 грн. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 даного Закону страховик протягом 15 днів з узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Статтею 992 ЦК України передбачено майнову відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування, а саме у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У відповідності до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Згідно розрахунку позивача завдана йому відповідачем шкода складається з 26711,10 грн. - суми страхового відшкодування, 10614,19 грн. - пені, 11180,90 грн. - різниці вартості відновлювального ремонту. Оскільки всупереч вищевказаним приписам закону відповідач не здійснив страхової виплати позивачу, то суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову про стягнення суми страхового відшкодування, пені та різниці вартості відновлювального ремонту. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000 грн. суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4). Пунктом 4 вказаної Постанови Пленуму визначено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У п. 5 Постанови Пленуму зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено факт заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та не надано доказів на підтвердження таких посилань, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 1218 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial