Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 14 липня 2003 року між сторонами було укладено кредитний договір №19/25.1, за якою позивач від імені держави надав прямий адресний кредит на будівництво житла за адресою: [ADDRESS]. 12 вересня 2008 року відповідачем було прийняте житло за вищезазначеною адресою шляхом підписання акта приймання-передачі від ТОВ «Укржитлокомплекс». Станом на 02 жовтня 2014 року відповідачем не здійснені дії по належному виконанню умов п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору та не сплачується кредит, проте позичальниця вільно користується житлом за адресою: [ADDRESS]. Не виконання умов п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору позбавляє можливості гарантованого своєчасного повернення 204990 грн. до державного бюджету. Просив зобов'язати відповідача виконати умови п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору №19/25.1 від 14 липня 2003 року на користь Іпотечного центру Фонду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є зокрема, свобода договору. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної ( немайнової) шкоди; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом та матеріалами справи установлено, що 14 липня 2003 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №19/25.1, за якою позивач від імені держави надав прямий адресний кредит на будівництво житла за адресою: [ADDRESS]. 12 вересня 2008 року відповідачем було прийняте житло за вищезазначеною адресою шляхом підписання акта приймання-передачі від ТОВ «Укржитлокомплекс». 12.03.2012 року на адресу відповідача, позивачем направлена претензія щодо належного виконання кредитної угоди. Згідно довідки складеної позивачем від 08.10.2014 року за № 3190 позичальником з 2003 року не було сплачено в рахунок погашення кредиту жодного платежу. Залишок кредиту станом на 01.04.2014 року становить - 204990.00 грн. Станом на 02 жовтня 2014 року відповідачем не здійснені дії по належному виконанню умов п. 3.1 та п. 3.3 кредитного договору та не сплачується кредит. Відповідно до п. 3.1 кредитної угоди позичальник, зобов'язаний протягом 10 календарних днів з моменту отримання довідки - характеристики в бюро технічної інвентаризації на збудоване (реконструйоване) за рахунок кредиту житло, укласти з Фондом договір про іпотеку цього житла. Згідно п. 3.3 вказаного договору позичальник зобов'язаний на підставі ст. 10 Закону України « Про заставу» протягом 10 календарних днів із моменту укладення договору про іпотеку збудованого ( реконструйованого) житла застрахувати це майно на користь Фонду та щорічно надавати Фонду підтвердження чинності договору страхування заставленого житла. Пунктом 4.3.3 договору передбачено, що Фонд має право достроково розірвати цю угоду, письмово повідомивши про це позичальника за 10 календарних днів у разі невиконання позичальником вимог п.п. 3.1, 3.2, 3.3 кредитної угоди. Як вбачається із матеріалів справи позивач як кредитодавець, не скористався своїм правом, передбаченим у договорі, у зв'язку з порушенням позичальником умов договору, достроково розірвати угоду, а звернувся до суду з позовом про спонукання вчинення дій за кредитною угодою, обравши таким чином невірний шлях захисту порушеного права. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права та інтересу непередбачений приписами ст. 16 ЦК України, та порушує положення ст. 6, 627 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed