Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просила зняти арешт з належного їй нерухомого майна, розташованого за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Б. Хмельницького, б. 82, кв. 4, який був накладений у виконавчому провадженні з примусового виконання Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.01.2010 року, яким з позивача солідарно з [PERSON] стягнуто на користь ЗОКС «Довіра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7814,13 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що вона була поручителем за виконання [PERSON] її зобовязань за кредитним договором від 13.03.2008 року. Вказане рішення суду було виконане [PERSON], борг повністю повернутий, однак раніше накладений державним виконавцем арешт на майно позивача залишається не знятим, що перешкоджає позивачу вільно здійснювати свої повноваження співвласника. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, за його клопотанням розгляд справи відкладався, однак в останнє судове засідання представник не зявився, про причини неявки відповідач не повідомив, заяв чи клопотань не подав. За змістом раніше поданих письмових пояснень, відповідач не може ані підтвердити, ані спростувати позовні вимоги, оскільки первинна бухгалтерська документація вилучена у відповідача за ухвалою слідчого судді. Представник третьої особи також в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. На виконання ухвали суду про витребування доказів були надані відомості про стан виконавчого провадження з виконання Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.01.2010 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Як свідчать матеріали справи, позивач є співвласником двокімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 25.03.2003 року у ДКП «Комишуваський комунгосп». У березні 2008 року позивач уклала з ЗОКС «Довіра» договір поруки, за яким поручилась за виконання громадянкою [PERSON] її кредитних зобовязань перед ЗОКС «Довіра», що виникли з Кредитного договору від 13.03.2008 року. Заочним Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №2-154 від 28.01.2010 року з [PERSON] та позивача солідарно було стягнуто суму боргу в розмірі 7814,13 грн. та судові витрати. Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 22856342 від 26.11.2010 року, винесеною державним виконавцем ВДВС Оріхівського РУЮ в Запорізькій області Косенко Л.С., був накладений арешт на належне позивачу майно, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. 13.03.2013 року було відкрито виконавче провадження № 36972789 щодо стягнення з [PERSON] суми боргу за рішенням суду від 28.01.2010 року. В той же день вказане виконавче провадження було закінчене, оскільки ще 05.03.20103 року [PERSON] повністю сплатила борг, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №№ 64,65, та 66 від 05.03.2013 року на суму 4163,00 грн., 3651,13 грн. та 198,15 грн. відповідно, виданих ЗОКС «Довіра», оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Таким чином, рішення суду по справі №2-154/2010 р. повністю виконано самим боржником [PERSON], внаслідок чого підстави для арешту майна позивача, як поручителя, припинили існування. В звязку з існуючою забороною на відчуження квартири позивач позбавлена можливості скористатися своїм правом співвласника квартири щодо розпорядження своїм майном під час вчинення правочину. Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим ст.16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Тому я звертаюся з позовом до суду про зняття арешту з нерухомого майна, бо іншим способом неможливо захистити свої права. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за №5 від 03.06.2016 року передбачено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Таким чином, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved