Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У жовтні 2018 року до Василівського районного суду звернулася [PERSON] , в особі представника адвоката Першина В.М., із позовом до[PERSON] , про визнання права власності на житло, який було уточнено. У позовній заяві [PERSON] , в особі представника [PERSON] , просить суд визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати. В позовній заяві вказано, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному належить квартира [ADDRESS] . За життя [PERSON] розірвав шлюб із матір`ю позивачки та одружився вдруге. [INFO] [PERSON] помер та відкрилась його спадщина. Після смерті батька [PERSON] всі його речі та документи залишились у його дружини - відповідачки [PERSON] . Між позивачкою та відповідачкою склались неприязні стосунки, оскільки за життя батько позивачки розлучився з її матір`ю та одружився з відповідачкою. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у справі № 311/2698/16-ц за позивачкою визнано право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] [INFO] . Цим же рішенням Василівського районного суду Запорізької області за відповідачкою також визнано право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] [INFO] . На теперішній час позивач вирішила відчужити свої 3/4 частини квартири, але це є неможливим через відсутність у неї оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, яке видавалось в одному екземплярі та підтверджує право власності позивачки на 1/2 частину квартири. Про існування оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року та його наявність у відповідачки, позивачу достеменно відомо від державного реєстратора Василівської РДА Запорізької області Міюц С.А., яка проводила реєстрацію права власності відповідачки на 1/4 частину квартири. 20 серпня 2018 року позивачка звернулась з листом до відповідачки [PERSON] про передачу їй оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, однак відповіді від відповідача не надійшло. 03 вересня 2018 року позивачка звернулась із заявою до Василівської міської ради Запорізької області про видачу їй дублікату свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, але у відповіді від 03 жовтня 2018 року Василівська міська рада Василівського району Запорізької області зазначила про відсутність у них такої компетенції та бланків. Відповідачка безпосередньо позивачу підтвердила наявність у неї оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, але відмовилась його передати їй. Таким чином, своїми навмисними діями відповідачка утримує у себе оригінал свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року та чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею права власності на її майно. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2018 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника адвоката Першина Володимира Миколайовича, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Василівська міська рада Запорізької області, про визнання права власності на житло. Розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. 07 грудня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява (уточнена) та заява від позивачки [PERSON] про залучення в якості співвідповідача Василівську міську раду Васидівського району Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2018 року залучено в якості співвідповідача Василівську міську раду Запорізької області по цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника адвоката Першина Володимира Миколайовича, до [PERSON] , про визнання права власності на житло. Відповідно до ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2019 року, задоволено клопотання відповідачки [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. належним чином завірені копії реєстраційної справи на квартиру [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника адвоката Першина Володимира Миколайовича, до [PERSON] , Василівської міської ради Василівського району Запорізької області, про визнання права власності на житло. Позивачка [PERSON] у судові засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за обов`язковою участі її представника - адвоката Першина В.М., позов підтримала, просить задовольнити. Представник позивачки адвокат Першин В.М.. у судових засіданнях позов просить задовольнити з підстав, що викладені у письмовій формі. Додатково надав суду заяву про розгляд справи після перерви без його участі, та долучив акт виконаних робіт, розрахунок обсягу та вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги [PERSON] та квитанції до прибуткового касового ордеру. Відповідачка [PERSON] у судові засідання не з`явилася надала суду відзив в якому просить розглядати справу без її участі на підставі її письмового відзиву з урахуванням наведених нею доводів, доказів та клопотань, які просить задовольнити. В задоволені позову просить відмовити. Представник відповідачки [PERSON] в судове засідання 12 грудня 2019 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки [PERSON] та його відсутності, у задоволенні позовної заяви просить відмовити на підставі обставин викладених у відзиві. Представник відповідача Василівської міської ради Запорізької області у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, розглянути справу на розсуд суду. Допитана свідок [PERSON] , [INFO], суду показала, що вона працює держаним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, та пояснила, що проводила реєстрацію права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири на підставі рішенням Василівського районного суду Запорізької області та отримувала оригінал свідоцтва від [PERSON] . Після проведення державної реєстрації, [PERSON] повернула оригінал свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача, свідка, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04 серпня 2015 року та зроблений запис за № 70 в книзі реєстрації актів про смерть відділу ДРАЦС РС Василівського РУН) у Запорізькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року [PERSON] та позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному належить квартира [ADDRESS] Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у справі № 311/2698/16-ц за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] . Цим же рішенням Василівського районного суду Запорізької області за Відповідачем також визнано право власності на ј частку вказаної Квартири в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] всі його речі та документи залишились у його дружини - відповідачки [PERSON] . Між позивачкою та відповідачкою склались неприязні стосунки, оскільки за життя батько позивачки розлучився з її матір`ю та одружився з відповідачкою. Позивачка вирішила відчужити свої 3/4 частини квартири, але це є неможливим через відсутність у неї оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, яке видавалось в одному екземплярі та підтверджує право власності позивачки на 1/2 частину квартири. Про існування оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року та його наявність у відповідачки, позивачу достеменно відомо від державного реєстратора Василівської РДА Запорізької області Міюц С.А., яка проводила реєстрацію права власності відповідачки на 1/4 частину квартири. У судовому засіданні допитана в якості свідка державний реєстратор Міюц С .А. показала, що проводила реєстрацію права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири на підставі рішенням Василівського районного суду Запорізької області та отримувала оригінал свідоцтва від [PERSON] . Після проведення державної реєстрації, [PERSON] повернула оригінал свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року [PERSON] . Крім того, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року (справа №311/2698/16-ц), встановлено, що у судовому засіданні 07 грудня 2016 року відповідачка [PERSON] не заперечувала факту, що оригінал свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року знаходиться у неї та вона не має наміру його віддавати позивачці [PERSON] 20 серпня 2018 року позивачка звернулась з листом до відповідачки [PERSON] про передачу їй оригіналу свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, однак відповіді від відповідачки не надійшло. 03 вересня 2018 року позивачка звернулась із заявою до Василівської міської ради Запорізької області про видачу їй дублікату свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року, але у відповіді від 03 жовтня 2018 року Василівська міська рада Василівського району Запорізької області зазначила про відсутність у них такої компетенції та бланків. Таким чином, своїми навмисними діями відповідачка [PERSON] утримує у себе оригінал свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 23 грудня 2010 року та чинить перешкоди позивачці [PERSON] у здійсненні нею права власності на її майно, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] в особі представника адвоката Першина В.М., про визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також знайшли своє підтвердження понесені позивачкою [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 935 грн. 83 коп. та витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 18300 грн., а всього - 19235 грн. 83 коп. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] , оскільки суд задовольняє позов [PERSON] . Разом з тим, порушення прав та законних інтересів позивачки співвідповідачем Василівською міською радою Запорізької області, судом не встановлено. Згідно долученої до позовної заяви квитанції, позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 935 грн. 83 коп. Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2018 року між адвокатом Петршиним В . М . та громадянкою [PERSON] укладено угоду про надання адвокатських послуг та надання правничої допомоги. Адвокат Першин В.М. приймав участь у розгляді справи в якості представника позивачки, надавав правничу допомогу. До позовної заяви додано Орієнтовний розрахунок сум судових витрат, які позивачка [PERSON] очікує понести у зв`язку із розглядом справи відповідно до ст.133 ЦПК України. Відповідно до Розрахунку обсягу та вартості послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги позивачу [PERSON] від 11.12.2019 року, Акту виконаних робіт від 11.12.2019 року, Квитанцій до прибуткового касового ордеру №8 від 11.12.2019 року на суму 10300 грн. та №18 від 07.12.2018 року на суму 8000 грн., позивачка [PERSON] понесла витрати на правничу допомогу, що надавалася адвокатом Першиним В.М., всього у розмірі 18300 грн. Відповідно до ч.ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки від відповідачки [PERSON] не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, суд стягує у повному обсязі понесені позивачкою витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved