Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на металевий гараж, розташований біля багатоквартирного будинку №10 по провулку Василя Стуса в місті Красилові на відстані 35 м. від північного кута зазначеного будинку, 15 м. від електроопори №37 та 15 м., від газорегуляторного пункту, право на який належало його батьку [PERSON], в порядку спадкування після смерті останнього. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що вказане майно було створено у 1977 році його батьком [PERSON], який помер [INFO]. Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька і прийняв спадщину. Його право на спірний гараж оспорює [PERSON], який звертаючись із заявою до органів місцевого самоврядування про отримання земельної ділянки, посилається на те, що є власником цього гаража. Судом залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON]. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та його представник заявлені вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що спірний гараж належить [PERSON], оскільки був створений останнім особисто за допомоги [PERSON] у 1977 році. В подальшому, в ході судового розгляду представник відповідача в своїх запереченнях посилався на те, що [PERSON] є власником спірного гаража на підставі договору дарування. Обґрунтовуючи свої заперечення, представник відповідача посилався на те, що цей гараж був виготовлений у 1977 році спільно [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, і у 1984 році гараж був ними подарований [PERSON]. Крім цього, представник відповідача посилався на те, що [PERSON] набув право власності на спірний гараж за набувальною давністю, оскільки користувався ним з 1987 року по 2007 рік. Як представник третьої особи - [PERSON] вважає позов не обґрунтованим. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що у 1977 році [PERSON] індивідуальною працею створив металевий гараж, який розташований біля багатоквартирного будинку №10 по провулку Василя Стуса в місті Красилові на відстані 35 м. від північного кута зазначеного будинку, 15 м. від електроопори №37 та 15 м., від газорегуляторного пункту, внаслідок чого набув на нього права власності. [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який прийняв спадщину звернувшись із відповідною заявою 19 вересня 2006 року до Красилівської державної нотаріальної контори. Документи, що підтверджують право власності [PERSON] на спірний гараж відсутні. Вказані обставини частково визнаються сторонами та підтверджуються: їх поясненнями; показаннями свідка [PERSON], який підтвердив, що спірний гараж виготовляв [PERSON] і він надавав йому у цьому допомогу; свідоцтвом про народження [PERSON], згідно якого його батьком є [PERSON]; свідоцтвом про смерть [PERSON], згідно якого останній помер [INFO]; довідкою Красилівської державної нотаріальної контори №466/01-16 від 26 лютого 2013 року, згідно якої [PERSON] подав 19 вересня 2006 року заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. В силу статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторони в судовому засіданні 09 липня 2013 року визнали, що спірний гараж був створений у 1977 році, а тому ці обставини не підлягають доказуванню. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1258 даного Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст.1261 цього ж Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на гараж, який належав його батьку [PERSON], в порядку спадкування після смерті останнього. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Показання свідка [PERSON], що зі слів [PERSON] йому стало відомо, що спірний гараж був виготовлений з матеріалу придбаного [PERSON], є недостатніми і будь-якими іншими доказами ці обставини не підтверджені. Свідок [PERSON] повідомив, що він бачив як [PERSON] використовував спірний гараж з 1987 року по 2003 рік. На якій підставі той користувався гаражем, йому не відомо. Після 2003 року він не спілкувався з [PERSON]. В подальшому [PERSON] повідомив йому, що користувався гаражем до 2007 року, після чого гаражем користується [PERSON]. Свідок [PERSON] вказав, що бачив як [PERSON] у 2005-2006 роках користувався спірним гаражем. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] не надав суду достатніх доказів, що участь в створенні спірного гаража спільно із [PERSON] приймала і [PERSON], а також не надав доказів, що спірний гараж був подарований останніми [PERSON] у 1984 році. Представник відповідача в судовому засіданні 24 січня 2014 року вказав, що докази які можуть підтвердити вказані обставини відсутні. Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Представник відповідача не надав суду доказів щодо добросовісності заволодіння чужим майном, безперервності та часу володіння відповідачем спірним гаражем. Таким чином, посилання представника відповідача та третьої особи [PERSON], що [PERSON] є власником спірного гаража, на підставі договору дарування та за набувальною давністю, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Згідно ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. та витрати на проведення судової експертизи в сумі 1500 грн., а всього 1729 грн. 40 коп..

Outcome: approved