Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 450 грн., а також витрати понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що від шлюбу, укладеного 31 жовтня 2008 року, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. 03 червня 2014 року між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні, згідно умов якого місце проживання дитини визначено разом з батьком позивачем [PERSON] В червні 2014 року після виїзду за межі України в 2014 році відповідачка відмовилась від матеріального забезпечення 5-ти річного сина [PERSON] , переклавши цей обов`язок повністю на позивача. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/11/18 було змінено розмір та спосіб стягуваних аліментів, що були визначені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц, яким було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісяця, та визначено аліменти у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Боржник [PERSON] нерегулярно сплачує аліменти на утримання сина. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за листопад 2017 року становить 450 грн. (за листопад 2017 року заборгованість по аліментам 1500 грн. х 1% х 30 днів = 450 грн. сума неустойки (пені)). У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що з 31 жовтня 2008 року позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року по справі № 204/3139/13-ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4). Вказане рішення набрало законної сили 02 липня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 06 травня 2009 року, актовий запис № 451 (а.с. 5). 03 червня 2014 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1007, відповідно до умов якого сторони, серед іншого, домовились про місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] (а.с. 6). 11 листопада 2014 року відповідачка у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Адміністрацією муніципальної освіти ЗАТО Комаровський Оренбурзької області 11 листопада 2014 року, актовий запис № 64 (а.с. 5 (зворотній бік)). 20 жовтня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 204/2372/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500 грн. щомісячно, починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Красногвардійської виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 52829637. Рішенням Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~24\~квітня 2018\~року по\~справі №\~204/11/18,\~яке набрало\~законної сили\~02\~серпня 2018\~року,\~було змінено\~розмір та спосіб стягуваних аліментів, що визначені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісяця починаючи з 14 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист по виконавчому провадженню № 52829637, виданий на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року по цивільній справі № 204/2372/15-ц (а.с. 7-11). Відповідач обізнана про її обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина та про наявність у неї заборгованості щодо сплати аліментів. Однак, відповідачка за виконавчим листом № 204/2372/15-ц, виданим 20 жовтня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, аліменти на утримання сина сплачувала нерегулярно, у зв`язку з чим за період з 01 по 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 1500 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, складеним державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицькою О.М. (а.с. 17). За таких обставин суд приходить до висновку, що прострочення сплати аліментів сталося з вини відповідача, яка будучі достовірно обізнаною про рішення (яке набрало законної сили), згідно якого з останньої було стягнуто аліменти на утримання її малолітнього сина, належним чином та своєчасно не виконувала його, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам. Як зазначено у ч. 1\~ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до\~ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. За аналогією з цивільним законодавством суд в даному випадку виходить із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на відповідачку має бути покладено тягар доказування протилежного. Відповідно до ч. 3\~ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що при розрахунку неустойки (пені) сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за період з 01 по 30 листопада 2017 року складає 450 грн. (за листопад 2017 року нарахована сума аліментів 1\~500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн. сума неустойки (пені)), а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 1000 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже,\~з аналізу\~вищезазначених норм\~вбачається,\~що розмір\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи, має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо їх понесення. У попередньому розрахунку витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, позивачем зазначено, що сума його витрат складає 1000 грн. та складається з: 200 грн. придбання канцтоварів для звернення та листування; 400 грн. послуги пошти щодо звернення та листування; 400 грн. переклад документів, нотаріальне посвідчення з метою забезпечення виконання вимог чинного законодавства України та міжнародних договорів (а.с. 23). Однак, вказаний розрахунок витрат не підтверджений жодними доказами. На підтвердження факту понесення позивачем витрат, пов`язаних з\~розглядом справи, стороною позивача взагалі не надано суду жодних доказів. Жодних доказів того, що позивач у зв`язку з розглядом вказаної справи користувався послугами по перекладу будь-яких документів та нотаріальному посвідченню документів, позивачем суду також не надано. Також, відсутність документального підтвердження витрат у розмірі, зазначеному позивачем, та здійснення їх оплати, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За таких обставин суд зазначає, що відсутність підтвердження факту понесення позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, та здійснення їх оплати, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог позивача. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial