Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] (далі Будинок). В обґрунтування позову зазначає, що їй на підставі свідоцтва про спадщину на праві приватної власності належить 9/100 часток у праві власності на житловий Будинок у якому зареєстровані дочка - [PERSON] та [PERSON] - бувший співмешканець дочки. Однак відповідач фактично не проживає у Будинку з 2016 року, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні [PERSON] не бере, особистих речей в ньому не має. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, позбавлена можливості оформити субсидію, а також за нього, як за зареєстрованого в помешканні, сплачує кошти за вивезення сміття. [PERSON] в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає та місце фактичного проживання не повідомляє. Вважає, що за вказаних обставин, відповідач втратив право на користування житлом, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з вказаних підстав. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, а тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2012 позивач є власницею 9/100 часток у праві приватної власності на Будинок, що підтверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до інформаційної довідки з Відділу ведення реєстру територіальної громади ЦНАП від 06.10.2020 у Будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі, вказані відомості підтверджено також відповіддю на запит суду від 21.10.2020 та копією будинкової книги. Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради сьомого скликання Карпінської С.С. від 26.07.2020 встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації у Будинку з червня 2016 року фактично не проживає, що підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] . Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Статті\~150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати,\~заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас,\~ст.\~405\~ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається\~з матеріалів\~справи і\~встановлено в\~судовому засіданні,\~Будинок належить\~позивачу,\~відповідач не\~проживає в\~ньому без\~поважних причин\~понад 1\~рік,\~однак продовжує\~перебувати на\~реєстраційному обліку\~за вищезазначеною\~адресою,\~чим порушує\~права позивачки,\~як власниці,\~в тому\~числі,\~можливості на\~свій розсуд\~вільно користуватися\~та розпоряджатися\~своїммайном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, що підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~ з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved