Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У квітні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 431641 грн. 13 коп. та судові витрати по справі у розмірі 3654 грн. 00 коп., посилаючись на ті підстави, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними вимогами після чого 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав за кредитними договорами на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2621/1006/88-98 від 20.10.2006 укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 25000 доларів США 00 центів, а відповідач зобов'язався повернути наданий йому кредит і сплатити проценти за користування у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, однак у порушення умов зобов'язання порушив умови кредитного договору шляхом невиконання належним чином умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 02.03.2015. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі, оскільки позивачем не надано до суду доказів, що підтверджували би наявність згоди сторін названого кредитного договору на його зміну в порядку, визначеному п. 10.2 цього договору, зокрема: згоди позичальника на заміну кредитора у кредитному зобов'язанні на жодну третю особу, а умовою п.9.1 вказаного кредитного договору передбачено, що кожна із сторін даного договору зобов'язана забезпечувати строгу конфіденційність його умов, та також технічну, комерційну, фінансову й іншу інформацію про партнера. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 20.10.2006 між АКБ «Тас-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2621/1006/88-098 згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 25000 доларів США 00 центів на строк до 20.10.2016, а відповідач у свою чергу зобов'язався погасити заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом та пеню (а.с. 5-8). Згідно виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 встановлено, що між ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк») та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними вимогами (а.с. 20). 15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав за кредитними договорами на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2621/1006/88-98 від 20.10.2006 укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 21-27). У результаті неналежного виконання умов кредитного зобов'язання у відповідача виникла заборгованість станом на 02.03.2015 за кредитом 15361 доларів США 27 центів, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 становить 412574 грн. 75 коп.; за відсотками 628 доларів США 73 центи, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 16886 грн. 58 коп. (а.с. 34). Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтвердженні судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved