Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що він 20 серпня 2015 року звільнився з посади начальника відділу розрахунків управління врегулювання страхових подій та контролю виплат за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 67 490 грн. 54 коп. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2015 року по 7 жовтня 2015 року у розмірі 19 043 грн. 28 коп., 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, котра пов'язана з душевними стражданнями позивача з приводу невиплати заробітної плати, та в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 857 грн. 27 коп., інфляційні у розмірі 6 754 грн. 91 коп. Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2015 року по 9 листопада 2015 року у розмірі 31 209 грн. 82 коп., 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, котра пов'язана з душевними стражданнями позивача з приводу невиплати заробітної плати, та в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 857 грн. 27 коп., інфляційні у розмірі 6 754 грн. 91 коп. Сторони до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача надав суду заяву про визнання уточнених позовних вимог повністю. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 3 лютого 2014 року по 20 серпня 2015 року працював у відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено по цей час заборгованість по заробітній платі у розмірі 67 490 грн. 54 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 528 грн. 98 коп.. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток з 21 серпня 2015 року по 9 листопада 2015 року у розмірі 31 209 грн. 82 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням душевних стражданнях позивача з приводу не проведення з ним розрахунку при звільненні, невчасної виплати заробітної плати за час його роботи, наявної заборгованості по заробітній платі та з урахуванням принципу співмірності, справедливості і розумності, суд дійшов висновку про стягнення 1 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі положень ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки сторони між собою перебували у трудових, а не цивільно-правових відносинах, а тому до вказаних правовідносин, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір за вимоги не майнового характеру, сплачений позивачем при поданні позову підлягає відшкодуванню відповідачем, а судовий збір за вимоги майнового характеру стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved