Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив визнати зобов'язання за договором поруки № 39.29-50/384п від 08 червня 2007 року припиненими. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 червня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 210 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 08 червня 2017 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] поручився перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань. 20 лютого 2014 року позивач отримав від відповідача претензію повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за кредитним договором, у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсотках. Однак, позивач вказує на те, що в договорі поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки. [PERSON] зазначає, що підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки представника суд не повідомив. У матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову, в яких він просить відмовити у його задоволенні. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 210 000 доларів США зі сплатою 12,25 % річних з кінцевим терміном повернення до 08 червня 2017 року. Цього ж дня між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого останній поручився відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій. 14 лютого 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив [PERSON] вимогу, в якій зазначив, що позивачу як поручителю необхідно сплатити заборгованість за кредитним договором, яка утворилася. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 316 791,30 доларів США заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 березня 2015 року зазначені судові рішення в частині стягнення пені скасовані, а в іншій частині залишені без змін. Стаття 553 ЦК України визначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що строк дії договору поруки у договорі не було встановлено. Однак, зазначені доводи позивача на увагу не заслуговують, виходячи з наступного. В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що сторони визначили як кінцевий строк повернення кредиту ? до 08 червня 2017 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно у строки, визначені договором, а також строки сплати процентів за користування кредитом - не пізніше 08 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. Сторони кредитного договору встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, задоволено частково позов ПАТ «Укрсоцбанк» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Крім того, у судових рішеннях встановлено, що строк дії договору поруки не припинено, так як банк звернувся з позовом до поручителя з дотриманням шестимісячного строку після направлення вимоги до поручителя про сплату заборгованості. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення договору поруки. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed