Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 травня 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем перестало складатися через протилежні погляди на шлюб, подружні відносини, на бюджет сім?ї, у звязку з чим спільне господарство, шлюбні відносини та спільне проживання з відповідачем припинені у листопаді 2014 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не зявилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що з 03 вересня 2014 року з відповідачем шлюбні стосунки та спільне господарство припинили та проживають окремо. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданому через канцелярію суду заяві позов визнав та просив суд розглядати справу у його відсутності, пояснивши, що з позивачем проживають окремо та спільне господарство не ведуть з 03 вересня 2014 року. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 травня 2004 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №241, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 08 травня 2004 року серії 1-КИ №214553, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.5, 6). Сімейне життя перестало складатися з причин відсутності взаєморозуміння, різні погляди на подружнє життя, розподіл бюджету сім?ї, у звязку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 03 вересня 2014 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і вирішено за спільною згодою питання проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір?ю (позивачем), про що сторони вказали у поданих через канцелярію суду 25 жовтня 2016 року заявах. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved