overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2009 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне життя не склалося. За таких обставин, позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 34. У позивача від шлюбу з відповідачем дітей немає. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про стягнення грошової компенсації частки у спільному майні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2007 року за рішенням суду було розірвано шлюб, укладений між сторонами 12 січня 1996 року. Під час перебування у шлюбі позивачем, відповідачем та третіми особами придбано у спільну власність квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира фактично була придбана за рахунок коштів позивача, відповідач не сплачує вартість житлово-комунальних послуг, не здійснює фінансування поточного ремонту квартири. Сторони не можуть у позасудовому порядку дійти згоди щодо обміну житла. Спільне проживання сторін у квартирі є неможливим, постійні сварки не призводять до нормального розвитку дітей. Посилаючись на положення ст. 358, 364 ЦК України, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь вартість частки у спільному майні у розмірі 783587,20 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на майно, в якому просила визнати за собою право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року відкрито провадження у справі. Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання права власності на вищевказаний житловий будинок за набувальною давністю в порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України. Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, позивач посилається на те, що [PERSON] наразі виявила бажання приватизувати земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], яка, як стверджує позивач, є єдиною територією, по якій можливий прохід та проїзд до будинку позивача. Отже, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не є співмірними із заявленими нею позовними вимогами, оскільки містять різний предмет вимог та можуть вплинути на права та інтереси осіб, які не залучені позивачем до участі у справі. За таких обставин, суд ухвалює відмовити у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи причинами розлучення те, що через втрату взаємного почуття любові та поваги та різні погляди на життя, їх спільне проживання припинено з 2011 року. Примирення між ними неможливе. В судове засідання сторони не з'явилися. Направили до суду заяви, в яких просить справу слухати за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала ( а.с.10), відповідач позов визнав (а.с. 11). Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 листопада 2002 року виконкомом Райгородоцької сільської ради Бердичівського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 3). Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 ). Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст. 24 СК України). Враховуючи, що позивач не бажає зберігати з відповідачем шлюбні відносини, а відповідач проти того не заперечив, про що свідчить визнання ним позову, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України витрати позивачки по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 06 червня 1992 року зареєстровала шлюб з відповідачем шлюб, який було розірвано. 31 серпня 2004 року сторони повторно зареєстрували шлюб, в період якого ними за спільні кошти було придбано автомбіль «Nissan X-Trail», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль «УАЗ-2206», 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], які зареєстровані на ім'я відповідача. Просить визнати вказані автомобілі спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомбіль «Nissan X-Trail» та 1/2 частину автомобіля «УАЗ-2206», припинити право власності відповідача на 1/2 частину вказаних автомобілів. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач не заперечував, що автомобілі придбані під час шлюбу, але пояснив, що на даний час автомобілі ним відчужені на користь інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони 31 серпня 2004 року зареєстровали шлюб, який розірвано 21 травня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області. В період шлюбу сторонами було придбано автомбіль «Nissan X-Trail», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль «УАЗ-2206», 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], які зареєстровані на ім'я відповідача, що підтверджується довідкою Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бровари та Броварського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 26.06.2014 року № 2321 та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на наведене та враховуючи, що автомобілі придбані під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і при їх поділі частки сторін є рівними, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог про припинення за відповідачем права власності на 1/2 частину цих автомобілів, то суд вважає їх зайвими, з огляду на те, що вони на даний час відчужені на користь інших осіб і право власності відповідача на них вже припинено. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 10 листопада 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з вересня 2013 року, відповідач прооживає з іншою жінкою, позивачка вважає, що збереження шлюбу є неможливим, тому просить його розірвати. Також зазначає, що під час шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку оформлено на ім'я відповідача, тому просить в порядку поділу майна визнати за нею право власності на 12 частині цієї квартири. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, повідомивши письмово про розгляд справи в їх відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомивши письмово про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 10 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 572. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про одруження та народження. Також судом встановлено, що з вересня 2013 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, відповідач проживає з іншою жінкою, тому суд вважає, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і відповідно до ст. 112 СК України такий шлюб слід розірвати. Під час шлюбу сторонами придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформлено на ім'я відповідача, що підтверджується копією договору купівлі-продажу інвестиції в будівництві від 09.09.2004 року, копією свідоцтва про право власності на квартиру від 28.10.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором З огляду на наведене та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордера на жиле приміщення. В спірній квартирі крім позивача зареєстрована її донька [PERSON] та внук [PERSON] З жовтня 2011 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, житлом не цікавиться, витрати пов'язані з оплатою комунальних послуг не несе. У зв'язку із цим, позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач підтримала позов з підстав викладених в позовній заяві, просила про задоволення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордера на жиле приміщення від 28.01.1977 року виданого на підставі рішення виконкому Мінської районної ради. Згідно Довідки форма №3 ЖЕКу №506 Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві від 09.04.2014 року №11033 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], її донька [PERSON]. та внук [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть, батько позивачки - [PERSON] помер [INFO]. З акту ЖЕКу №506 Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського району у м. Києві від 28.03.2014 року вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Крім того, згідно довідки Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] в період з 2011 року по 08.07.2014 року щодо перешкоджання користування житловим приміщенням не зверталась. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином суд, дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що зазначений позов необхідно задовольнити в повному обсязі, оскільки доказами доведено, що відповідач не проживає в спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з 05.09.1998 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина. Проте спільне життя з чоловіком не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя. Внаслідок цього між ними постійно виникають суперечки та сварки. Шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено з січня 2013 року. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], місце проживання дитини визначити з нею. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та день розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить з відповідача не стягувати судовий збір. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.09.1998, від шлюбу мають малолітного сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою. Проте спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя. Внаслідок цього між ними постійно виникають суперечки та сварки. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено з січня 2013 року. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам кожного з них та інтересам дитини, що мають істотне значення. Згідно із заявою позивачки суд не покладає на відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі ст.ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1997 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що призвело до частих скандалів і припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є не можливим. Майнового спору між ними не має, а син залишиться проживати разом з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному проваджені не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 07 березня 1997 року, шлюб був зареєстрований Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 91 (а.c.3). Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1999 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, а діти залишаться проживати з позивачкою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання сторони не зявилися. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1999 року, шлюб був зареєстрований Виконкомом Миронівської селищної ради, м. Дебальцевого Донецької області, актовий запис № 47 (а.с.9). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження (а.с.9-10). Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved