Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У жовтні 2018 року ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового будинку [ADDRESS] . З відповідачем [PERSON] , яка є користувачем квартири [ADDRESS] у цьому будинку 01 вересня 2006 року укладений договір на постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, а 01 жовтня 2006 року укладений договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. Відповідач має заборгованість за спожиті послуги станом 01 червня 2018 року в сумі 45331,38 грн. 17 серпня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості, але ухвалою суду від 10 вересня 2018 року його було скасовано, роз`яснено право на звернення до дуду з такими вимогами у порядку позовного провадження. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 45331,38 грн., а також інфляційні витрати в сумі 34279,30 грн., три відсотки річних в сумі 4426,29 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн. Відповідач позовні вимоги не визнала. 21 травня 2019 року надала відзив на позовну заяву (а.с. 60-64), у якому не погодилася із тим, що позивач об`єднав у одній позовній заяві вимоги про стягнення заборгованості, що виникла з двох різних окремих договорів про надання послуг, які є різними по суті, не взаємопов`язаними між собою. Також відповідач звернула увагу суду на те, що розрахунковим періодом для нарахування санкцій на суму 45331,38 грн. позивач визначив період з 01 березня 2015 року по 01 червня 2018 року, а відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку № [NUMBER] , складеної станом на 02 липня 2018 року, нарахування починається з травня 2015 року, а тому вважає, що у позивача відсутні будь-які підстави для нарахування з 01 березня 2015 року інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість у сумі 45331,38 грн. Крім того, наданими позивачем документами не підтверджено на оплату якого саме договору направлялись грошові кошти, що сплачувались щомісячно відповідачем на рахунок позивача, як і не надано доказів затвердження позивачем складових послуг, за якими проводилось нарахування. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просила суд застосувати строки позовної давності до основних та додаткових розрахунків позивача, проведених з травня 2015 року по 01 жовтня 2015 року (включно). Представник позивача 02 липня 2019 року надав відповідь на відзив, у якому вважав необґрунтованими доводи відповідачки, викладені у відзиві. Наполягав на тому, що ПрАТ «НВО «Созидатель» надавало відповідачці послуги у повному обсязі і належної якості за зрозумілими і обґрунтованими тарифами, з урахуванням пільги, нерозуміння змісту тарифів відповідачкою не звільняє її від обов`язку сплачувати за надані послуги. Наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с. 99-101). 24 вересня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, в якій останній зазначив, що у зв`язку х помилковим розрахунком розміру інфляційних втрат, 3% річних та неврахуванням сум, що були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості вже після відкриття провадження по справі, вважають за можливе зменшити позовні вимоги и просять суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 44031,78 грн., а також інфляційні витрати в сумі 6400,10 грн., три відсотки річних в сумі 1527,02 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн. (а.с. 115-116). 24 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому остання зазначила що позивачем не доведено належним чином право на стягнення з відповідача суми заборгованості, яка заявлена до стягнення навіть у заяві про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 125-127). 23 березня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, в якій останній зазначив, що відповідач, здійснюючи несвоєчасно та не в повному обсязі оплату за житлово-комунальні послуги постійно збільшує заборговансіть, та станом на 01 березня 2020 року заборгованість з урахуванням інфляційних втрат, пені та 3% річних складає 54459,82 грн. (а.с. 142). Представник позивача 09 листопада 2020 року надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 166). Представник відповідача 09 листопада 2020 року також надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 167). Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 277 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1. ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового будинку [ADDRESS] , що сторонами не заперечується. Між АТЗТ «НВО «Созидатель» і [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] у цьому будинку 01 вересня 2006 року укладений договір на постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, 01 жовтня 2006 року укладений договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території (а.с. 6-11). Як вбачається із статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22 квітня 2011, ПрАТ «НВП «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. 24-26). Як видно з представленої позивачем виписки з особового рахунку № [NUMBER] станом на 01 березня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , відповідач має заборгованість за спожиті послуги, які виникли з липня 2015 року по 01 березня 2020 року у сумі 36579,71 грн. (а.с. 143-146). Як свідчать матеріали справи, мешканці будинку [ADDRESS] у 2017 році за результатами проведення загальних зборів, на яких були обговорені питання мінімізації тарифів і якості послуг, зверталися до генерального директора ПрАТ «НВО «Созидатель» з питання роз`яснення підстав формування тарифів, щодо переліку послуг, надання показників лічильників, перерахунку вартості послуг тощо (а.с. 65-74). На звернення листом від 24 січня 2017 року № 88/и за підписом генерального директора ПрАТ «НВО «Созидатель» Турчина Л.А. (а.с. 75-76) було повідомлено мешканцям будинку, що для визначення порядку формування тарифів на тепло для мешканців розроблені формули розрахунку, з якими можна ознайомитися в додатку №1. Дахова котельня обладнана приладами обліку (комерційний вузол обліку) газу, електроенергії, які враховують споживання газу та електроенергії для вироблення теплової енергії і гарячої води на весь житловий комплекс ( [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS]). Для розрахунку тарифу на опалення і підігрів гарячої води розраховується вартість Гкал (формули надані в Додатку № 1 дахової котельні житлового будинку [ADDRESS] (під`їзд №1 і №2 ), встановлені прилади обліку тепла. Із загальної кількості тепла, спожитого всім жилим комплексом, віднімається кількість тепла спожитого будинком [ADDRESS] , решта розподіляється пропорційно опалювальної площі між будинками [ADDRESS] і [ADDRESS] . Витрата електроенергії між будинками розподіляється так само - пропорційно площі будинків. Дахова котельня обслуговується співробітниками газової служби і операторами котельні, аварійною службою і обслуговуючим персоналом, загальна чисельність людей - 6 осіб. Наведені обсяги споживання енергоресурсів за жовтень - грудень 2016 року. Повідомлено, що показники використаних енергоресурсів щомісяця розміщуються на інформаційних стендах під`їздів, фотографії зі стендів додаються. Зняття показань з комерційного вузла обліку газу проводиться за допомогою модемного зв`язку, встановленого в офісі керуючої компанії «Созидатель» щомісяця 30 числа місяця, згідно з вимогами ПАТ «Дніпрогаз». Відповідно до Правил ДБН В.2.2.-15-2005 для забезпечення оптимальних параметрів мікроклімату внутрішнього повітря, щодо температури та відносної вологості, забезпечення нормативних санітарно-гігієнічних параметрів, слід підтримувати в загальних коридорах, сходових клітинах 16 град.С». 20.10,2016р. здійснено огляд місць загального користування (МЗК) по [ADDRESS] , блок В, встановлено, що температура на 1-му поверсі складає 18 град.С, з 2 по 10 поверхи - 23 град.С, що відповідає вимогам ДБН (додана копія акту (а.с. № 55). Для відключення необхідно подати заяву з підписом всіх власників. Роз`яснено, що в тарифі на теплопостачання вартість регулятора тепла не передбачена. Прохання щодо розробки методики мінімізації витрат споживання енергоресурсів прийнята до відома, запропоновано надати пропозиції. Всі помилки, допущені в розрахунках за період листопад-грудень 2016р., будуть виправлені і відображені у квитанціях за лютий 2017р. Порядок формування тарифу на підігрів води відображений в додатку №1. Перелік послуг, що надаються ПрАТ «НВО« Созидатель» відображений в додатку до договору, який укладено з кожним власником. Надання Акту виконаних послуг не передбачено умовами договору на обслуговування будинку та прибудинкової території. Розрахунок тарифу на освітлення МЗК розраховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». На наступне звернення листом від 24 квітня 2017 року № 0581-2017 за підписом генерального директора ПрАТ «НВО «Созидатель» Турчина Л.А. (а.с. 77-78) повідомлено, що на інформаційних дошках ПрАТ «НВО «Созидатель» за кожний місяць надає інформацію стосовно показників енергоносіїв (кількість витраченого природного газу, електроенергії, які були витрачені для виробництва тепла, вартість газу, електроенергії, Гкал). Рівень рентабельності ПрАТ «НВО «Созидатель» як підприємством приватної форми власності встановлюється за рекомендаціями Мінекономіки (лист від 21.12.2001р. №58-57/5099-10), погодженими Кабінетом Міністрів України, щодо встановлення граничного рівня рентабельності при формуванні тарифів на житлово-комунальні послуги для населення в розмірі не більш як 12% собівартості. Зауважено, що на загальних зборах 18.01.2017р. представники керуючої компанії «Созидатель» надавали роз`яснення щодо порядку формування тарифу на опалення та підігрів води, на звернення надано додаток №1 з формулами, які застосовуються при розрахунку і тарифів. Додатково роз`яснений порядок розрахунку тарифів на опалення, підігрів води, про періоди опалення, порядок встановленню приладів обліку, відключення міст загального користування від опалення. Роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи для територіальної громади, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності. А встановлення тарифів на послуги з теплопостачання та постачання гарячої води для AT НВО «Созидатель», яке є підприємством приватної форми власності, не відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування. Означеним листами спростовуються доводи відповідачки про те, що позивач не надав інформації про тарифи, за якими здійснювався розрахунок вартості спожитих комунальних послуг, адже на її звернення було роз`яснено про порядок їх формування, де розміщується інформація про послуги, яким нормативним актами регулюється їх нарахування. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки про те, що позивач не підтвердив фактичне надання послуг з обслуговування системи ТС, опалення МЗК, ремонт опалення, ремонт обслуговування, додаткові послуги і ці послуги не закріплені у договірному порядку, оскільки доказів цього нею не представлено. Окрім того, як видно з листування мешканців будинку і ПрАТ «НВО «Созидатель», вона стосується лише порядку встановлення тарифів, а не претензій з приводу ненадання послуг. Варто зазначити, що за умовами договору, і як відображено у листі і рахунку ПрАТ «НВО «Созидатель», розрахунку тарифу на опалення і підігрів гарячої води розраховується у Гкал (за приладами обліку тепла) і пропорційно опалювальної площі у м.кв. Тобто, вартість розраховується не залежно від місця опалювальної площі, а залежно від розміру опалювальної площі. А тому, включення до рахунку вартості обслуговування системи ТС, опалення МЗК і ремонт опалення відповідає умовам договору. Як було вказано у листі генерального директора ПрАТ «НВО «Созидатель» розрахунок тарифу на освітлення МЗК розраховується згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Суд зазначає, що відповідно до п. 28 зазначеної Постанови КМУ №869, до накладних витрат належать загальновиробничі та адміністративні витрати. В пункті 30 Постанови № 869, передбачені види витрат, які належать до загальновиробничих та адміністративних витрат, зокрема це витрати з: утримання апарату управління виробництвом - витрати з оплати праці апарату управління виробництвом з сумою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; утримання виробничого персоналу - витрати з оплати праці виробничого персоналу (комірники, молодший обслуговуючий персонал тощо) з сумою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; оплати службових відряджень працівників апарату управління виробництвом; амортизації основних засобів виробничого призначення, крім амортизації, що включається у витрати з утримання та експлуатації машин і обладнання; утримання основних засобів виробничого призначення та їх поточного ремонту; охорони праці; забезпечення пожежної та сторожової охорони об`єктів виробничого призначення; оплати послуг з опалення, освітлення, водопостачання та водовідведення, а також іншого утримання виробничих приміщень, які безпосередньо пов`язані із процесом надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та ін.. Таким чином, при здійсненні розрахунку витрат на утримання будинку та прибудинкової території, цілком правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства враховуються і непередбачені витрати та накладні витрати. Інформація про тарифи є публічною. Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги будується на принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій; нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку; відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил; відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів (частина 2 ст. 31 Закону). Відтак вся інформація про ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги і відповідні документи за своїм характером є відкритою інформацією, становить суспільний інтерес, і відповідно суб`єкти господарювання є її розпорядниками відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Не є слушними доводи відповідача про те, що позивач ухиляється від надання інформації про зміну витрат на обслуговування, не надає належного обґрунтування складових витрат, адже як свідчать матеріали справи, на її запити були надані відповіді про порядок формування (розрахунку) тарифів з посиланням на те, де розміщена інформація. Позивачка сама вказує на те, що з керуючою компанією ведеться тривале листування з приводу фактичного надання обґрунтування та роз`яснень з приводу формування тарифів. Той факт, що відповідач не погоджується з їх розміром і переліком, саме про що свідчить її відзив, не вказує на те, що позивач ухиляється від обов`язку надавати інформацію про свої послуги. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики,комунальних послуг. друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Відповідно до п.п. 2 п. «а» ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги. У свою чергу, НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг й, зокрема, встановлює тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання. НКРЕКП встановлює тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення своїм ліцензіатам, а органи місцевого самоврядування у свою чергу, встановлюють тарифи на зазначені послуги підприємствам, які не підпадають під державне регулювання НКРЕКП і є ліцензіатами. При цьому форма власності надавача послуг не має значення. Тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення формуються та встановлюються відповідними постановою НКРЕКП. Відповідачкою не ставиться питання про те, що у вартості послуг позивача закладені тарифи, які не відповідають постановам НКРЕКП, а що стосується тарифів, встановлення розміру яких не віднесено до компетенції НКРЕКП, то ці тарифи установлюються виключно на договірних засадах із споживачем, оскільки ПрАТ «НВО «Созидатель» не є підприємством, яке підпадає під державне регулювання. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Отже, позивач взяв на себе зобов`язання щодо належного комунального та експлуатаційного обслуговування будинку, а власники приміщень, в свою чергу зобов`язані укласти відповідний договір з постачальником таких послуг. Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016р. № 6-2951цс15. Отже, сума заборгованості в розмірі 54459,82 грн., розрахунок якої відповідачем не спростований, за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання та інші, яка утворилася з 01 липня 2015 року по 01 березня 2019 року (включно), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15 роз`яснив, що закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Разом із тим, суд не погоджується з сумою нарахованих і заявлених до стягнення позивачем інфляційних витрат і трьох відсотків річних, адже вони розраховані, починаючи з 01 вересня 2015 року від всієї суми заборгованості 36579,71 грн., яка виникла лише станом на 01 березня 2020 року, у той час як п. 2.2.3. договору від 01 жовтня 2006 року № 41 між ПрАТ «НВО «Созидатель» і [PERSON] про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобов`язується оплачувати комунальні послуги за поточний місяць не пізніше 25-го числа такого місяця. Аналогічне закріплено і у п. 2.2. договору від 01 вересня 2006 року про постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Як видно з розрахунку заборгованості, вона зростала щомісячно і станом на перше березня 2020 року склала суму, яка дорівнює 36579,71 грн. (а.с. 144). Суд зазначає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічне положення міститься у постанові Верховного суду України від 19.10.2016 р. у справі № 6-2129цс16. У спірних правовідносинах виконання зобов`язання передбачено частинами або у вигляді періодичних платежів, а тому нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України має здійснюватися за кожним платежем окремо за кожен місяць, а не на всю кінцеву суму заборгованості, яка виникла станом на 01 березня 2020 року (у цьому випадку). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи спір у межах позовних вимог, суд вважає, що позивачем не доведено підстави стягнення інфляційних витрат в розмірі 12766,90 грн., пені в розмірі 90,88 грн. та 3% річних в розмірі 5022,33 грн. від простроченої суми 36579,71 грн. за період з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2020 року, тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Суд вважає, що сторона позивача не пропустила строк позовної давності (про що заявлено відповідачем), позивач намагався звернути стягнення на вказаний борг шляхом до суду із заявою про видачу судового наказу, правовідносини сторін з цього питання триваючі і продовжувані, вони є і зараз не перервані, фактично вказані житлово-комунальні послуги надаються безперервно і ці послуги відповідач використовує, а отже і повинен сплачувати надання цих послуг. Враховуючи наведене, слід дійти до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «НВО «Созидатель» підлягають задоволенню частково. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1762 грн. (а.с. 5) з відповідачки на користь позивача слід стягнути пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 1183,51 грн. (36579,71 грн. х 1762 грн. : 54459,82 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial