Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до Радехівського районного суду Львівської області із позовом [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування Радехівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 липня 2007 року зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народилася дочка [PERSON]. Позивач зазначає, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 21 січня 2016 року даний шлюб було розірвано. За твердженням позивача, після розірвання шлюбу вона має в майбутньому проживати окремо від відповідача. Проте, не може дійти згоди із колишнім членом подружжя, з ким із батьків після розірвання шлюбу повинна проживати малолітня дитина. Позивач вказує, що суд повинен залишити малолітню дитину на проживання разом з нею, як матір'ю, оскільки у правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем немає виключних (виняткових) обставин, щоб розлучити дитину з матір'ю. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, що у ньому викладені, та просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково та не заперечували проти його задоволення за умов проживання позивача разом з дитиною за іншою адресою, ніж зазначена позивачем у позові. Представник третьої особи надав суду пояснення, в яких проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, а також третіх осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви та додані до неї докази на предмет відповідності вимогам належності та допустимості, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 21 січня 2016 року у справі № 451/1482/15-ц (провадження № 2/451/54/16) позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 55 серія [NUMBER] На думку суду, обставини, що встановлені у чинному рішенні суду, ухваленому між тими самими сторонами є звільненими від доказування в силу їх преюдиційності та відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Судом також встановлено, що [INFO] у позивача та відповідача народилася дочка [PERSON]. Станом на час розгляду даної справи дана дитина є малолітньою. Як вбачається зі змісту позовної заяви, а також усних пояснень позивача та відповідача, наданих в судовому засіданні, вирішити однозначно в позасудовому порядку спір про те, з ким із батьків буде проживати дитина після розірвання шлюбу сторонами, як батьками дитини, не вбачається за можливе. З огляду на оспорення права позивача, як матері малолітньої дитини, на визначення місця проживання дитини разом з нею, то, на переконання суду, спір підлягає вирішенню саме в судовому порядку з огляду на приписи ст. 15 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1,3,15 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу вимог ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. В той же час, у відповідності до речення першого та другого принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на піклуванні і під відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. На підставі аналізу даної норми Декларації про права дитини суд приходить до висновку, що при визначенні місця проживання дитини перевага надається матері, позаяк мати природно більш близька до своїх дітей. На переконання суду, вітчизняний законодавець визначив виключні (виняткові) обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю саме у ч. 2 ст. 161 СК України. Тобто, на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. В матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, що позивач [PERSON] не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На думку суду, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх чи неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Судом встановлено, що будь-які виключні (виняткові обставини), які давали б суд правові підстави розлучити малолітню дитину [PERSON], [INFO] з її матір'ю [PERSON] відсутні. За таких обставин заявлений позивачем у даній справі позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю. В той же час правових підстав для відмови в задоволенні позову у даній справі судом не вбачається.

Outcome: approved