Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «СК «АХА Страхування» та Тимофієнком Вячеславом Васильовичем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту [NUMBER] від 15.07.2016 року, згідно якого АТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 07.09.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Volkswagen Jetta», д/н [NUMBER], яким керував Тимофієнко Вячеслав Васильович, та «Mitsubishi Lancer», д/н [NUMBER], яким керував [PERSON]. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у АТ «СК «АХА Страхування» транспортний засіб «Volkswagen Jetta», д/н [NUMBER], який належить [PERSON] на праві приватної власності, вартість матеріального збитку склала 177266, 71 грн. Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП визнано [PERSON]. У звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, на виконання умов Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», АТ «СК «АХА Страхування» звернулося до страхової компанії відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з вимогою про відшкодування шкоди, завданої автомобілю [NUMBER], яка сплатила на користь АТ «СК «АХА Страхування» шкоду в межах ліміту його відповідальності за заявленим страховим випадком у сумі 50000, 00 грн. згідно наказу Господарського суду у м. Києві від 26.06.2017 року. Залишок невідшкодованої суми складає 127266, 71 грн. Просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача 127266, 71 грн. та понесені судові витрати. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника юридичної компанії «Ей Лойєрс» в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, 15.07.2016 року між АТ «СК «АХА Страхування» та Тимофієнком Вячеславом Васильовичем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту [NUMBER] від 15.07.2016 року, згідно якого АТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 4-14). Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 993, 1166, 1188, 1191, 1194 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як встановлено під час судового розгляду, 07.09.2016 року близько 13 год. 42 хв. у м. Харків на перехресті вул. Сумській та вул. Іванова, [PERSON], керуючи транспортним засобом Mitsubishi, державний номерний знак [NUMBER], проїхав перехрестя на заборонний червоний і жовтий сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER]. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду. Згідно з довідкою №3016261411911434 про дорожньо-транспортну пригоду, особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП «Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна», є водій [PERSON] (а. с. 25-26). Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. (а. с. 27). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON], водія «Mitsubishi Lancer», д/н [NUMBER], та заподіянню шкоди транспортному засобу «Volkswagen Jetta», д/н [NUMBER], яким керував Тимофієнко Вячеслав Васильович, існує прямий причинно-наслідковий звязок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Судом також встановлено, що розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи, зокрема рахунком-фактурою №000002490 від 19.09.2016 року на суму 168640, 71 грн. та №000002553 від 11.11.2016 року на суму 11171, 00 грн., тобто на загальну суму 179811, 71 грн. (а. с. 42-43), а також страховими актами №АХА2168581 від 29.09.2016 року на суму 166095, 71 грн. та страховим актом №АХА2177634 від 21.11.2016 року на суму 11171, 00 грн., тобто на загальну суму 177266, 71 грн. (а. с. 46-49). Згідно платіжних доручень №271 662 від 30.09.2016 року та №284 203 від 22.11.2016 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування згідно страхового акту №АХА2168581 від 29.09.2016 року на суму 166095, 71 грн. та страхового акту №АХА2177634 від 21.11.2016 року на суму 11171, 00 грн., тобто на загальну суму 177266, 71 грн. (а. с. 50-51). Окрім того, у звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована, на виконання умов Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», АТ «СК «АХА Страхування» звернулося до страхової компанії відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з вимогою про відшкодування шкоди, завданої автомобілю [NUMBER], та яка сплатила на користь АТ «СК «АХА Страхування» шкоду в межах ліміту його відповідальності за заявленим страховим випадком у сумі 50000, 00 грн. згідно наказу Господарського суду у м. Києві від 26.06.2017 року (а. с. 52). Таким чином, залишок невідшкодованої суми складає 127266, 71 грн. Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Тобто, у позивача є правові підстави, які передбачають право страховика у відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 1191 Цивільного кодексу України вимагати стягнення збитків з особи, що винна у заподіянні шкоди, тобто у регресному порядку, а також встановлені всі правові підстави для застосування правил цивільної відповідальності за завдану в даному випадку шкоду від ушкодження автомобіля [NUMBER], адже достовірно встановлено, що відповідач був водієм транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто встановлені всі правові підстави для застосування правил цивільної відповідальності за завдану в даному випадку шкоду. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника юридичної компанії «Ей Лойєрс» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved