Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 01 червня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 01 вересня 2017 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 80000 гривень. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року виправлено описку в ухвалі судді Солом'янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти наявності у нього боргу перед позивачем за договором позики. Проте, він немає фінансової можливості повернути цей борг. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 червня 2017 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 01 вересня 2017 року (а.с. 4). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 01 червня 2017 року [PERSON] має повернути [PERSON] 80000 гривень. Відповідач у судовому засіданні не оспорював наявність у нього боргу в зазначеній сумі за договором позики грошових коштів, укладеним з позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 80000 гривень. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 800 гривень.

Outcome: approved