Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 березня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також вказував, що під час користування кредитною карткою відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» збільшив кредитний ліміт. Посилаючись на те, що [PERSON] належним чином умови договору не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 42 282,01 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8085,32 гривень, а також, у зв'язку із порушеннями умов договору було нараховано пеню та комісію в розмірі 300 гривень, штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень та штраф (процентна складова) в розмірі 2533,37 гривень. Вказані суми позивач просив стягнути з відповідача на його користь. А також понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 537,01 гривень. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 14 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені: стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 березня 2013 року у сумі 53700,70 гривень, яка складається з: 42282,01 гривень - заборгованість за кредитом; 8085,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2533,37 гривень - штраф(процентна складова), а також сплачені судові витрати у розмірі 537,01 гривень. Не погоджуючись з рішенням суду відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального закону, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що судом безпідставно визначено розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42282,01 гривень, оскільки кредитний ліміт за його кредитною карткою складає 10 000 гривень. В судове засідання [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. В судове засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, подав заперечення на апеляційну скаргу, просив її відхилити, рішення суду залишити без змін. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню з таких підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Суд першої інстанції встановив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 06 березня 2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 10 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На порушення умов договору відповідач зобов'язання за цим договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 25 вересня 2014 року виникла заборгованість в сумі 53700,70 гривень, яка складається з 42282,01 гривень - заборгованість за кредитом; 8085,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2533,37 гривень - штраф(процентна складова). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, а також застосовані штрафні санкції у вигляді пені та штрафів. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачем умов кредитного договору і стягнення заборгованості за кредитом у сумі 42282,01 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8085,32 гривень. При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі на те, що банк без згоди відповідача збільшував ліміт кредитних коштів, оскільки згідно з розрахунком, доданим до позову, прострочення виникло у відповідача з січня 2014 року, а до цієї дати він виконував свої зобов'язання без порушень. Між тим, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність стягнення з [PERSON] пені та штрафів та судового збору на користь позивача. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Селидове. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 22 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Селидове. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON], який проживає у м. Селидове, пеня та штрафи нараховані, починаючи з січня 2014 року і таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проведене позивачем нарахування у загальному порядку, з яким погодився суд першої інстанції, є безпідставним, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача суми пені та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені цих вимог.

Outcome: partial