Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрила спадщина на належне йому майно. За життя чоловік склав заповіт, яким все своє майно заповів їй, а спадкоємців, які мають право на обовязкову частку в спадщині немає. До складу спадщини також входить і 1/2частина земельної ділянки площею 0,1608 га в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Після смерті [PERSON], спадщину прийняла [PERSON] та була єдиним спадкоємцем за законом. Зважаючи на наявність заповіту [PERSON] на імя [PERSON], у спадок [PERSON] перейшло ? частину спірної земельної ділянки. У 2011 році помирає [PERSON], єдиним спадкоємцем якої був син [PERSON] [PERSON] спадщину прийняв, але за життя не оформив відповідні документи. Дані обставини встановлені судовим рішенням. Разом з тим, 11 травня 2016 року державним нотаріусом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1608га на імя [PERSON] та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачко. По справі. Даним свідоцтвом та рішенням грубо порушено норми законодавства, порушує її права на отримання ? частини даної земельної ділянки. Просила суд визнати недійсним та скасувати в ? частині свідоцтво про на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1608 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222481202:02:006:0079, видане 11 травня 2016 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, реєстраційний номер №1-473, на імя [PERSON]; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права, індексний номер 295507346 від 11 травня 2016 року, державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1608 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222481202:02:006:0079, в ? частині за [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, подавши суду письмові заперечення. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання державний нотаріус Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON], третя особа Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування позовних вимог та заперечень проти позову, ссуд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 20 липня 2005 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1608 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер 3222481202:02:006:0079. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 19 жовтня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №197893, виданого виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все свої майно заповідала [PERSON] ([PERSON]). З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] встановлено, що 26 жовтня 2010 року до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] Також спадкоємцем [PERSON] була її мати - [PERSON], яка мала право на обовязкову частку в спадщині в порядку ст. 1241 ЦК України, та за життя оформила свої спадкові права. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). 18 серпня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №219663, виданого виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не складала. З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] №506 за 2011 рік встановлено, що 15 вересня 2011 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої [PERSON]. Інших спадкоємців судом не встановлено на час розгляду справи. Свідоцтва про право на спадщину, в тому числі й на спірну земельну ділянку, [PERSON] не отримував. 09 жовтня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №253106, виданого виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №526/2012 встановлено, що 06 листопада 2012 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина [PERSON]; 15 березня 2013 року донька [PERSON]. На час розгляду справи заповіт [PERSON] в судовому порядку не визнався недійсним. Оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] була повнолітню, працездатною, тому єдиною спадкоємицею до майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 26 січня 2016 року було відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину в тому числі на ? частину земельної ділянки площею 0,1608 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер 3222481202:02:006:0079. Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки законодавством не встановлюються терміни отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, спадщина є належною спадкоємцю з часу відкриття, неможливість прийняття спадщини частинами, на підставі наведеного суд приходить до висновку про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON], та [PERSON] після смерті [PERSON], в тому числі і 1\\2 частина спірної земельної ділянки. Дані обставини також встановлені і судовими рішеннями. Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2012 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1131/1800 частки житлового будинку та господарських споруд за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Юрівка, вул. Шевченка, 134, після смерті [PERSON]; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON]АМ. про зменшення обовязкової частки у спадщині та визнання права власності на частку в житловому будинку в порядку спадкування відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року рішення районного суду залишено без змін. На час розгляду справи дане рішення не скасовано та набрало законної сили. Відповідно до ст. 61 ЦПКУкраїни не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовими рішеннями. З огляду на те, що даним рішення було встановлено перехід права на спадкування до майна померлої [PERSON], тому твердження представника відповідача щодо відсутності у позивача [PERSON] права на спірну земельну ділянку суд до уваги не бере та вважає необґрунтованими. Також суд не погоджується із запереченнями відповідачки щодо наявності постанови нотаріуса про відмови нотаріуса від 26 січня 2016 року про відмову [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину. Так, з даної постанови вбачається, що підставою для відмови є відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. Дана постанова не містить будь-яких посилань про відсутність у [PERSON] права на спадкування ? частини земельної ділянки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Враховуючи, що свідоцтво та рішення про реєстрацію права власності порушує права позивача, а саме на оформлення нею ? частини земельної ділянки в порядку спадкування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково та визнанню недійсним і скасування свідоцтва та рішення про реєстрацію саме в ? частині, а не вцілому. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення частково позову.

Outcome: dismissed