Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просив суд: - визнати недійсним Договір дарування від 13.05.2020 року 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889), укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Федосєєвою Вікторією Олександрівною; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, про внесення номеру запису про право власності/довірчої власності: 36472623; тип права власності: право власності; дата, час державної реєстрації: 13.05.2020 10:20:04; Державний реєстратор: приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава для державної реєстрації права власності: договір дарування, серія та номер: 168, виданий 13.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва В.О.; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52210881 від 13.05.2020 10:24:49, приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; Форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; Розмір частки: 2/3 Власники: [PERSON] ; - визнати право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889) за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, щодо внесення запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 13.05.2020 10:22:24 на підставі право власності припинено та відновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 29.12.2006; Дата внесення запису: 29.12.2006; ПІБ: [PERSON] ; Форма власності: приватна; Частка власності: 1/3; Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 06.11.2006, видане КЖЕП «Південне»; - стягнути з відповідачів судові витрати, в т.ч. й витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 березня 2020 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська у справі №204/1484/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів була прийнята ухвала про забезпечення позову у цій справі. Відповідно вказаної ухвали в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна - 17371889), яка на праві приватної власності належить [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 2006 року, виданого КЖЕП «Південне», та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини даної квартири. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Однак, 13.05.20 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвою В.О. був посвідчений договір дарування, який укладено між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження 1/3 вищезазначеної квартири на користь останнього, яка належала на праві приватної власності [PERSON] . Підставою для державної реєстрації права власності стало - «договір дарування, серія та номер: 168, виданий 13.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва В.О.». Підстава внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52210881 від 13.05.2020 10:24:49, приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Власне особисте волевиявлення щодо укладання спірного договору дарування здійснено [PERSON] 13 травня 2020 року, коли йому вже було відомо про існування ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/1484/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. У матеріалах справи №204/1484/20 міститься поштове повідомлення №4900081405099, яке підтверджує отримання 22 квітня 2020 року [PERSON] поштового відправлення Красногвардійського районного суду з судовими документами та позовними матеріалами у справі №204/1484/20. На час вчинення оспорюваного правочину у травні 2020 року була чинною ухвала Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.20, якою заборонено [PERSON] у будь-який спосіб відчужувати належне йому майно. Вказаний договір дарування був укладений і посвідчений приватним нотаріусом Федосєєвою В.О. під час дії судової заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Оскільки позовні вимоги стосуються визнання угод недійсними, то спірні рішення, які були прийняті нотаріусом, також підлягають скасуванню, так як були прийняті на підставі спірної угоди, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивач, представник позивача, кожен окремо, підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , представник відповідача - адвокат Стасовська А.Є., кожен окремо, в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Піскунов В.М. в судові засідання не з`являвся, неодноразово надсилав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його зайнятістю в інших засіданнях, що суд розцінює , як спробу до затягування судового розгляду, так як дати судових засідань погоджувалися та повідомлялися адвокату заздалегідь. Через канцелярію суду представником відповідача [PERSON] - адвокатом Піскуновим В.М, було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачі заперечують проти позову, у зв`язку з його необґрунтованістю, так як ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2020 року юридично не могла перешкоджати реалізації відповідачем -1 свого права власності на відчуження свого майна. В реєстрі обтяжень не було зареєстровано жодних заборон на укладення угод про відчуження майна. Крім того, у позивача відсутні допустимі докази того, що на момент укладання Договору дарування 2/3 частин квартири від 13 травня 2020 року - відповідач-1 та відповідач-2 були обізнані щодо судової заборони на відчуження 1/3 квартири [ADDRESS] . В позовній заяві позивач посилається на те, що у матеріалах справи № 204/1484/20 міститься поштове повідомлення 4900081405099, яке підтверджує отримання 22.04.2020р. його братом [PERSON] поштового відправлення Красногвардійського районного суду з судовими документами та позовними матеріалами у справі № 204/1484/20. Однак, на поштовому повідомлення про вручення поштового відправлення - номер відправлення 4900081405099 відсутні відомості про отримання відповідачем-1 ( [PERSON] ) судової повістки, та про відкриття провадження у справі та про призначення судового засідання. Поштові конверти, адресовані Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська відповідачеві, разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення, повернуті відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача-2 за місцем проживання. Згідно скриншоту Укрпошти на час перевірки статусу відстеження - 2020-02.08, дані про відправлення поштового конверту за номером 4900081405099 - відсутні, тому що не зареєстровані в системі Укрпошти. Крім того, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2020р. заяву представника позивача про забезпечення позову по даній цивільній справі частково задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно 1/3 частину квартири по [ADDRESS] , загальною площею 39.2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м., яка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 2006 року, виданого КЖЕП «Південне», та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини даної квартири. В іншій частині вимог заяви відмовлено. В матеріалах справи № 204/1484/20 відсутні докази направлення відповідачу-2 ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2020р. про забезпечення позову. У відповідача-3 - приватного нотаріуса - не було заборон (арештів), на 1/3 частину квартири по [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м., яка на праві приватної власності належала [PERSON] , а тому перехід права власності на частку в спірній квартирі за договором дарування до відповідача-2 жодним чином не порушило права позивача і підстав для задоволення позову немає, так як порушень при його укладенні не було, норми ст. 203 ЦК України не були порушені. Відповідач-3 - приватний нотаріус при проведені державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень керується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р. Позивачем заявлені вимоги про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни Дніпровський міський нотаріальний округ, про внесення запису про право власності довірчої власності: 36472623; тип право власності: право власності та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни Дніпровський міський нотаріальний округ, щодо внесення запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно. Позивач посилається те, що при укладення договору дарування були порушені його права, однак позивач ніякого відношення до власності, яка належить відповідачу-2 немає, та на момент укладення договору судової заборони на відчуження частини квартири не було. З огляду на зазначене відповідач-1 та відповідач-2 вважають, що підстав для визнання договору дарування немає немає, а також немає підстав для скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни Дніпровський міський нотаріальний округ, про внесення запису про право власності довірчої власності: 36472623, та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни Дніпровський міський нотаріальний округ, щодо внесення запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 13.05.2020 10:22:24. Крім того, вимоги позивача суперечать закону та правам власника квартири - відповідача -2, так як звернути стягнення на 1/3 частину спірної однокімнатної квартири, житловою площею 18,2 кв.м., в якій проживає відповідач-2 та його мати - [PERSON] - не можливо. Відповідач-1 та мати відповідачів [PERSON] давно бажали подарувати належну їм частку в квартирі відповідачу-2, так як Відповідач-1 в спірній квартирі не проживає більш ніж 10 років. Спірна квартира є єдиним житлом для відповідача-2 та його матері - [PERSON] . Отже відповідачі вважають, що позовні вимоги про визнання договору дарування не можуть бути задоволені, так як позивачем не доведено факту порушення відповідачами його прав. Відповідач - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва Вікторія Олександрівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею - 18,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 17371889), яка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 2006 року. виданого КЖЕП «Південне», та заборонити будь - яким особам у будь - який спосіб вчиняти дії щодо відчуження 1/3 частини даної квартири (арк.с.11-12). Відповідно до копії поштового повідомлення про вручення 22.04.2020 року [PERSON] отримав поштове відправлення у справі, а саме ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (арк.с.13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2020 року, 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвою В.О. внесено запис про реєстрацію права власності, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей про права власності, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності по 1/3 частині - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 06.11.2006, виданого КЖЕП «Південне». Дата прийняття рішення про реєстрацію 29.12.2006 року (арк.с.16-17,38-39). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2021 року, 13.05.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвою В.О. зареєстровано право власності, форма власності приватна, вид спільної власності спільна часткова, розмір частки 2/3 за [PERSON] . Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень, 13.11.2020 року державним реєстратором Логвіновою Людмилою Іванівною, на підставі ухвали суду № 204/6949/20, виданої 04.11.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] (арк.с.180-181,191-192,210 -211). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта, фізичної особи [PERSON] , 07.04.2020 рок державним реєстратором Мишка А.В. на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 51612930, виданого 18.03.2020 року Чечелівським ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, накладено обтяження: арешт нерухомого майна [PERSON] . Предмет обтяження: квартира [ADDRESS] . Відповідно до відомостей про права власності, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності по 1/3 частині - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 06.11.2006, виданого КЖЕП «Південне». Дата прийняття рішення про реєстрацію 29.12.2006 року (арк.с.216-217). Відповідно до відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності по 1/3 частині - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 06.11.2006, виданого КЖЕП «Південне». Дата прийняття рішення про реєстрацію 29.12.2006 року (арк.с.218). Суд не приймає твердження відповідачів, про те що позивачем не підтверджено отримання відповідачем [PERSON] поштової кореспонденції, так як відповідно до роздруківки з сайту «Укрпошти», відсутні дані за номером 4900081405099, так як з наданих відповідачем роздруківок, по - перше не можливо встановити, що вони зроблені з пошукової системи сайту «Укрпошти», а по - друге не зазначено, з якої причини відсутні дані про відправлення (арк.с.136,137). Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку». Конституційний Суд України виходив із того, що, здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Відповідно до ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, що відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) підтвердила висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, щодо застосування статті 234 ЦК України у спорах, що виникли з договорів дарування нерухомого майна, визначивши, що договір дарування нерухомого майна, укладений між близькими родичами з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, може бути визнано фіктивним на підставі статті 234 ЦК України. Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що особа вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом, та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України. Та, під час розгляду даної справи, судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] склалися правовідносини, відповідно до укладеного договору позики від 20 серпня 2019 року, відповідно до якої позивачем надано у борг відповідачу [PERSON] 243100 грн. Під час розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, про розгляд якої відповідачу [PERSON] було відомо, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (арк.с.13), що відповідачами, зокрема відповідачем [PERSON] , не спростовано. Отже, знаючи про наявність боргу та позовної заяви про стягнення заборгованості, яка перебуває на розгляді в суді, [PERSON] подарував 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м. своєму брату [PERSON] . Також, судом встановлено відповідно до відомостей про реєстрацію [PERSON] , а також заяв, поданих ним на адресу суду, на даний час [PERSON] залишається зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що договір дарування, який є безвідплатним та укладено між близькими родичами, не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а спрямований на приховання майна від виконання у майбутньому зобов`язань щодо повернення боргу за договором позики у формі розписки, що є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 234 ЦК України. При цьому, суд враховує, що [PERSON] , передаючи 13 травня 2020 року в дар своєму брату 1/3 частину спірної квартири, був обізнаний щодо наявності у нього боргового зобов`язання, провадження з розгляду цивільної справи про стягнення боргу, міг передбачити негативні наслідки для себе, а саме щодо необхідності повернення боргу. Також, суд враховує, що фактична передача нерухомого майна обдарованому за договором дарування від 13 травня 2020 року не відбулась, оскільки, як дарувальник так і обдарований залишились проживати в квартирі [ADDRESS] , доказів того, що після укладення оспорюваного правочину відповідач [PERSON] утримував свою власність, користувався нею разом з матір`ю, в матеріалах справи відсутні. З метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд приходить до висновку про необхідність повернення сторін договору дарування у первісний стан, оскільки оспорюваний договір не створив жодних юридичних наслідків. Стосовно вимог позивача про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та записів про право власності, та відновлення запису у Державному реєстрі речових прав, суд приходить до наступного висновку. Отже, для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та записи про права власності наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки оскаржуваний договір не створив жодних юридичних наслідків, а права та законні інтереси особи можуть бути захищені, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача. Таким чином, з метою реального захисту та відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів позивача наявні правові підстави для повернення сторін правочину [PERSON] та [PERSON] у первісний стан, а також скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, про внесення номеру запису про право власності/довірчої власності: 36472623; тип права власності: право власності; дата, час державної реєстрації: 13.05.2020 10:20:04; Державний реєстратор: приватний нотаріус Федосєєва Вікторія Олександрівна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.; підстава для державної реєстрації права власності: договір дарування, серія та номер: 168, виданий 13.05.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєва В.О.; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Федосєєвої Вікторії Олександрівни, Дніпровський міський нотаріальний округ, щодо внесення запису про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 13.05.2020 10:22:24 на підставі право власності припинено та відновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 29.12.2006; Дата внесення запису: 29.12.2006; ПІБ: [PERSON] ; Форма власності: приватна; Частка власності: 1/3; Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 06.11.2006, видане КЖЕП «Південне». При цьому, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовної заяви в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Крім того, суд зазначає, що позовні вимоги щодо Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Федосєєвої Вікторії Олександрівни не розглядалися, так як вона є неналежним відповідачем у справі. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавала адвокат Пац Вячеслав Олександрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2079, видане Київською міською КДКА). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 21.02.2020 року; додаткову угоду № 3 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2020 року, вартість правничої допомоги складає 10000 грн., Актом № 3-1 наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 21.02.2020 № 3/20, відповідно до якого адвокатом виконано роботу на загальну суму 5000 грн. (арк.с.18-20,21, 21 зворот). Таким чином, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі по 2920, 40 грн., з кожного, яка складається з витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 202,203,215, 234, 715 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81, 137, 141,211,223,247,258,259,263-268, 352,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial