Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач в особі Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначав, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який на даний час перебуває на вихованні у Маріупольській ЗОШ № 2, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Хлопчик був переведений до Маріупольської ЗОШ № 2 з центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, де він перебував з 16.03.2018 по 27.02.2019. До державного закладу дитину було направлено на підставі рішення Добропільської міської ради № 29 від 25.01.2019. Відомості про батька хлопчика в свідоцтві про народження були записані на підставі ст. 135 СК України. У матері [PERSON] дитину було відібрано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.08.2018 без позбавлення батьківських прав. За час перебування дитини у Маріупольській ЗОШ № 2 [PERSON] жодного разу його не відвідувала, не листувалася, долею сина не цікавилася, будь-якої допомоги не надавала, до теперішнього часу із заявою про повернення їй дитини не зверталася. У зв`язку із наведеними обставинами просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , а також стягнути з неї на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку щомісячно і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовчий судовий розгляду. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибула з невідомих причин, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв не надала. Представник третьої особи також до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позов підтримав. З урахування наведених обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності сторін та інших учасників процесу, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, та доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, [PERSON] народився [INFO] , про що вчинено актовий запис № 36 від 10.05.2005. Батьками зазначені: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із положеннями ст. 165 СК України Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Так, встановлено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 серпня 2018 року, яке набрало чинності 20 вересня 2018 року, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було відібрано у його матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, а дитину передано під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради для проведення заходів соціально-правового захисту йог прав та інтересів. Рішенням Добропільської міської ради від 13.11.2018 № 589 малолітньому [PERSON] було надано стату дитини, позбавленої батьківського пікулвання. Рішенням Добропільської міської ради від 25.01.2019 № 29 малолітнього [PERSON] вирішено влаштувати до державного дитячого закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на повне державне забезпечення. Як вбачається з наказу № 31 від 27.02.2019, малолітнього [PERSON] зараховано до 8-го класу Маріупольської ЗОШ № 2, де дитина перебуває і на сьогодення. З акту, складеного адміністрацією Маріупольської ЗОШ № 2 від 20.09.2019, вбачається, що за час перебування [PERSON] у закладу його мати [PERSON] дитину не відвідувала, із ним не листувалася, долею не цікавилася, матеріальної допомоги на його утримання не надавала. Відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання нею батьківських обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для позбавлення її батьківських прав. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно із висновком від 08.11.2019 за № 05/1334-10/02 виконком Добропільської міської радим вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Підсумовуючи наведене, виходячи, насамперед, з інтересів дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що [PERSON] не опікується долею дитини, не відвідує, не спілкується, життям не цікавиться, батьківської турботи не виявляє, суд вважає необхідним позбавити її батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та згідно із ст. 166 ч. 2 цього ж Кодексу, позбавлення особи батьківських прав не звільняє її від такого обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Дослідивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, і перевіривши їх наданими доказами, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки всіх видів їх заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 1536,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved