Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

У жовтні 2020 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначає, що є власником житлового будинку з надіврними спорудам та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 0.1 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказану земельну діялнку було передано у власність на підставі рішення Мигіївської сільської ради [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - відповідач у справі. Позивач як власник вказаного житлового будинку, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці обмежена у здійсненні права власності на нерухоме майно, оскільки відповідач продовжує формально володіти зазначеною земельною ділянкою. Позивач вважає, що з набуттям права власності на житловий будинок, остання також набула право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями. Представник позивача - адвокат Зятковський Т.В. просить розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяви. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов не подав. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України,суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного округу Миколаївської області Бойчук С.І. за р. № 493, за яким право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . Реєстрація права власності на житловий будинок з надіврними спорудам та будівлями за адресою: [ADDRESS] проведена 08.09.2010 року за № 20404558, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 27250033. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та порудами розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0.1 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як вбачається з копії державного акту серія IV - МК № 005450 [PERSON] була передана у валсність прсадибна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1 га.. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , котрий успадкував спірну земельну ділянку, проте не зареєстрував право власності на земельну ділянку належним чином. Відповідно до частин 1, 2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 (пункт 7.40) у справі №910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису. Згідно постанови Верховного суду України від 11.02.2015 року по справі №6-2цс15 аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході права на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи попереднього власника земельної ділянки, що відповідає правовому висновку, викладеному у пункті 7.42постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (правовий висновок, викладений у пункті 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16). Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил (пункт 8.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16). З огляду на викладене, з набуттям права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позивач також набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0.1 га., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved