Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] «Київфундамент» є власником самохідної бурової установки для спорудження свай типу В 300-3 241 Casagrande, яку 16 лютого 2015 року було продано на електронних торгах. Переможцем торгів стала [PERSON] У подальшому дані торги рішенням Шевченківського районного суду визнано недійсними, а також визнано недійсним протокол та акт державного виконавця. Оскільки торги визнані недійсними, тому на підставі ст.216 ЦК України слід застосувати наслідки недійсного правочину та повернути сторони у первісний стан. Крім того, за ст.ст.387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно як від добросовісного, так і не добросовісного набувача. Оскільки торги були визнані недійсними, тому відповідачка не є добросовісним набувачем та має повернути належне їм майно. У добровільному порядку [PERSON] відмовляється повернути самохідну бурову установку. Просили суд витребувати самохідну бурову установку для спорудження свай типу В 300-3 241 Casagrande у [PERSON] та повернути [PERSON] «Київфундамент». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та просив суд задоволити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, подала суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просила суд відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представники ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сордант», компанія «Аматако ЛЛП» не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомии. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 16 лютого 2015 року відбулись електронні торги з реалізації арештованого відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві майна, що належало на праві власності Закритому акціонерному товариству «Київфундаментбуд», правонаступником якого є позивач [PERSON] «Київфундаментбуд». Організатором електронних торгів відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, був відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Електронні торги проводились відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусове виконання наказу № 33/224, виданого Господарським судом м. Києва 31 липня 2009 року. Перші торги, які були призначені на 24 листопада 2014 року, не відбулися, а тому була проведена уцінка майна. 16 лютого 2015 року відбулись торги, результати яких були оформлені протоколом № 51064 проведення електронних торгів. Майно, що було реалізоване самохідна бурова установка для спорудження свай типу B 300-3241 Casagrande, ціна продажу 2 172 195,75 грн. 04 березня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України видано акт № 23237641 про проведені електронні торги, де зазначено, що переможцем торгів визнано [PERSON] Відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу цього майна, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 13 та 6 ст. 203 ЦК України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року визнано недійсними проведені 16 лютого 2015 року Державним підприємством «Інформаційний центр» електронні торги з реалізації самохідної бурової установки для спорудження свай типу B 300-3241 Casagrande (лот №37548), результат яких оформлено протоколом №51064, переможцем яких стала [PERSON]; визнано недійсним протокол №51064 про проведення електронних торгів від 16 лютого 2015 року, з реалізації самохідної бурової установки для спорудження свай типу B 300-3241 Casagrande (лот №37548); визнано недійсним Акт №23237641 від 04 березня 2015 року державного виконавця про проведені електронні торги, вчинений головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України [PERSON]. Дане рішення набрало законної сили. За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до роз'яснень викладених у п.п.21,22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У звязку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Такі ж роз'ясненя викладені у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». За змістом наведених вище розяснень права особи, яка вважає себе власником майна і не є стороною правочину, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову про витребування майна, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ст.388 ЦК України. Встановлено, що 19 березня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «АТМ-2007» укладено договір комісії №19/03/15. П.1.1 договору передбачено, що комісіонер зобовязується за дорученням комітента та в його інтересах за плату в будь-якій іноземній країні вчинити правочин від свого імені за рахунок комітента, направлений на продаж самохідної бурової установки для спорудження свай типу В 300-3 241 Casagrande, загальною вартістю 2 469 459,42 грн. 14 грудня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «АТМ-2007» підписано акт приймання-передачі до договору комісії №19/03/15 від 19 березня 2015 року, за яким комітент [PERSON] передала комісіонеру ТОВ «АТМ_2007» самохідну бурову установку для спорудження свай типу В 300-3 241 Casagrande, для подальшого продажу. 01 грудня 2015 року між ТОВ «АТМ-2007» та Аматако ЛЛП підписаний контракт купівлі-продажу №01-15. За даним договором продавець зобовязується поставити бурову установку для спорудження свай типу В 300-3 241 Casagrande, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар в строки та порядку, передбаченому даним контрактом. З наданої суду виписки по рахунку [PERSON] № HPDTE0E133R8NOCB від 10 липня 2017 року вбачається, що протягом лютого-березня 2016 року на рахунок [PERSON] зараховані кошти у якості оплати за товар, договір комісії №19/03/15 від 19 березня 2015 року. Також суду надано митні декларації, форми МД-2, та повідомлення про фактичне вивезення товару. При вирішенні справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах 7 листопада 2012 року при розгляді справи № 6-107 цс 12, предметом якої був спір про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не є стороною цього договору. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Відповідно до ст.10 ЦПК України судом розяснювались права та обовязки сторін щодо надання суду доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, право учасників на заявлення клопотань про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні. Представниками сторін відповідних клопотань суду не заявлено. Тому суд вирішував справу на підставі наявних у справі доказах. Заперечуючи проти доводів відповідача щодо вибуття з її володіння самохідної бурової установки для спорудження свай типу В 300-3 241 Casagrande, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували подані відповідачем контракти, тобто фактичне вибуття з володіння [PERSON] майна. Враховуючи пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, того, що майно перебуває у володінні [PERSON] та може бути в неї витребувано. Доводи позивача, що подані докази не підтверджують перехід права власності на майно, суд до уваги не бере, оскільки доказів на дані твердження позивач суду не надав, а лише констатував факт безпідставності поданих відповідачем контрактів, договорів, митних декларацій. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed