Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У жовтні-місяці 2021 року надійшла позовна заява від [PERSON] , представник позивача: [PERSON] до Каланчацької селищної ради про визнання права власності на житловий будинок із господарськими спорудами та побудовами. Позивач та представник позивача [PERSON] в обґрунтування позовних вимог вказують, що [PERSON] , є власником будинку з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS] . Даний будинок позивач отримав від колгоспу «Парижської комуни» на підставі акту переселенця від 08 липня 1988 року. Житловий будинок було зареєстровано у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано 30 січня 1995 року в реєстрову книгу за номером 175. Вказаний переселенський акт, виданий на підставі Постанови Ради міністрів Союзу РСР від 31 травня 1973 року №264, був на той час правовстановлюючим документом на майно. Крім того, згідно з Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність 19.01.1996 року, згідно додатку №1 «Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь» в тому числі відносяться і Акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Таким чином, вбачається, що позивач є законним власником будинку. При зверненні до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на будинок державним реєстратором Каланчацької селищної ради позивачу було відмовлено в здійсненні реєстрації в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду щодо визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] Ухвалою судді від 13.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] (діє згідно довіреності від 12.10.2021 р. №259-2021) в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Від представника відповідача Каланчацької селищної ради Херсонської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі та зазначили, що не заперечують проти задоволення даного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, які засвідчують його право власності. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин захистити своє цивільне право позивач має змогу тільки згідно статті 16 ЦК України. Судом встановлено, що 08 липня 1988 року на підставі акту переселенця виданого колгоспом «Парижської комуни», позивач [PERSON] , є власником будинку з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS] . Вказаний переселенський акт було видано на підставі Постанови Ради міністрів Союзу РСР від 31 травня 1973 року №264 , який на той час був правовстановлюючим документом на майно. Житловий будинок було зареєстровано у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано 30 січня 1995 року в реєстрову книгу за номером 175. Крім того, згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність 19.01.1996 року та додатку №1 «Перелік правовстановлюючих документів проводиться реєстрація будинків та домоволодінь» в тому числі відносяться і Акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Факт наявності у позивача зазначеного житлового будинку підтверджується технічним паспортом на житловий будинок виданим «Херсонським міжміським бюро технічної інвентаризації» ІТД від 03.01.1995 року та внесений в реєстрову книгу за номером 175. За змістом ст. 328 ЦК України право набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, або таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни його цільового призначення. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить в зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Судом також встановлено, що Орган місцевого самоврядування - Каланчацька селищна рада Херсонської області, який має повноваження щодо обліку житла в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області не має будь-яких заперечень, щодо дій направлених на визнання позивачем [PERSON] права власності на нерухоме майно в судому порядку та не заперечує, щодо його права власності на будинок. Враховуючи встановлені обставини та надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені [PERSON] , підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved