Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У жовтні 2016 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.10.2013 р. позивач уклав із відповідачем [PERSON] договір позики та між ними було складено відповідну розписку, у відповідності до якої відповідач отримала від позивача 10000 дол. США. А відповідач зобов'язалась повернути позивачу отриману у позику кошти у строк до 15.01.2014 р. Як вказує позивач, у вказаний у розписці строк, 15.01.2014 р. відповідач не повернула отримані у борг кошти. Позивач неодноразово намагався зустрітися із відповідачем з питання повернення боргу, але відповідач уникає будь-яких зустрічей із ним. Таким чином вважає, що із відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 10000 дол. США, за курсом НБУ на момент ухвалення рішення у справі. Також просить суд у відповідності до ст. 625 ЦК України стягнути із відповідача 3% річних від суми простроченої позики, які потрібно нараховувати від дня, коли сума позики мала бути повернена, до дня звернення до суду з позовом, а саме 821,09 дол. США (сума заборгованості 10 000 доларів США х 3 % х 999 дн. / 365 дн. 821,09 доларів США). Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану заборгованість та судовий збір. За час судових засідань позивача двічі змінював позовні вимоги, в останнє змінив 19.10.2018 р., які і просив суд задовольнити та стягнути із відповідача борг за договором позики в розмірі 9657 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 269593,45 грн., 3% річних у розмірі 1278,66 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 35696,22 грн.,. Відповідач та її представник надіславши свій відзив, більше у судове засідання так і не з'явилась, незважаючи на те, що її явка була судом визнана обов'язковою у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, прийшов до висновку щодо проведення заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як з'ясував суд, 15.10.2013 р. позивач уклав із відповідачем [PERSON] договір позики та між ними було складено відповідну розписку, у відповідності до якої відповідач отримала від позивача 10000 дол. США. А відповідач зобов'язалась повернути позивачу отриману у позику кошти у строк до 15.01.2014 р. У вказаний у розписці строк, 15.01.2014 р. відповідач не повернула отримані у борг кошти. Позивач неодноразово намагався зустрітися із відповідачем з питання повернення боргу, але відповідач уникає будь-яких зустрічей із ним. Так ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він с одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як з'ясовано судом, у визначений борговим документом строк своє зобов'язання за договором відповідач [PERSON] не виконала, і грошові кошти у повному об'ємі не повернула. У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором. Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов'язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини порушника. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов [PERSON] в частині стягнення із відповідача основної суми боргу в розмірі 9657 дол. США, так як 29.03.2018 р. відповідач сплатила 343 дол. США, а тому сума боргу в еквіваленті складає 269593,45 грн. Також окрім основного боргу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 1278,66 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 35696,22 грн., як такі, що обраховані позивачем та визнаються судом як допустимий доказ. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2856,27 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved