overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - доньку Катерину, [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач змінила свої позовні вимоги і просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав повністю, просив справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2009 року по 14.11.2012 року. на даний момент шлюб між сторонами розірвано. Сторони від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку Катерину, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ФП № 109351, виданого 25.12.2009 року виконкомом Костягнтинівської селищної ради Арбузинскього району Миколаївської області (а.с.5). Дитина проживає разом з матірю в смт.Костянтинівка, вул.Свердлова, 16 та знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] стверджуючи, що вона є власником частини квартири [ADDRESS]. Позивачка вказує, що в даній квартирі зареєстрований [PERSON], з яким вона тимчасово співмешкала. 30.03.2014 року відповідач покинув місце проживання, забрав свої речі, віддав ключі від квартири та проживає окремо. У зв'язку з вищенаведеним позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], - зобов'язати Головне управління ДМС в Одеській області в особі Іллічівського міського підрозділу зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], якого зареєстровано в [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилася та надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився. Представник третьої особи - Головного управління ДМС в Одеській області в особі Іллічівського міського підрозділу був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечив. У зв'язку з цим, згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] (а.с.17-22). Згідно копії довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 30.05.2015 року (а.с.5), в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстровані та проживають: [PERSON], 1994 р.н., [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], 2013 р.н., [PERSON], 1968 р.н., Згідно акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] разом, [PERSON] з 30.03.2014 року в квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с.6). Згідно ст.71 ЖК України особа, яка не проживає без поважних причин понад шість місяців, втрачає право користування житлом. Згідно ст.72 ЖК визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Оцінивши зібрані у справі докази і з'ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі більше шести місяців. Таким чином, поважних причин, передбачених ст.71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців, судом в даному випадку не встановлено. Із зазначеного суд дійшов висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та зареєстрований 17 серпня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис №550. Від спільного життя мають доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинено, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з причин різних поглядів на життя, постійних сварок. Це призвело до того, що подружжя перестало бути однією родиною, мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, у звязку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2012року, шлюб зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний актовий запис №550. Шлюб у сторін перший. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою. Подружні стосунки припинено, подружжя разом не проживає. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сокирянської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що після смерті рідного діда [PERSON], який помер 09 січня 2007 року, відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (пай), що знаходиться на території Сокирянської сільської ради Теплицького району та підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), Серія ВН № 0190966. Вона є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців, які б подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини немає. До смерті діда [PERSON] вона тимчасово проживала з ним та доглядала його, що підтверджується довідкою Сокирянської сільської ради №142 від 01.04.2015 року, але при зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у прийнятті спадщини, оскільки вона не була зареєстрована за місцем проживання її діда [PERSON] і тому не вважається такою, що прийняла спадщину. Про наявність у [PERSON] Сертифіката на право на земельну частку (пай) та про наявність заповіту на її імя від 10.06.2006 року їй стало відомо лише у березні 2015 року від працівників Сокирянської сільської ради, тому вона пропустила установлений законом термін для звернення до нотаріальної контори. Просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Сокирянської сільської ради сільський голова [PERSON], в суд надіслав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розглянути справу без їх участі. Згідно ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. 09 січня 2007 року помер її рідний дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (пай), що знаходиться на території Сокирянської сільської ради Теплицького району та підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), Серія ВН № 0190966. Однак, позивачем не було подано протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки їй не було відомо про наявність у померлого [PERSON] спадкового майна та заповіту на її імя. Спору про спадкування немає, спадщина не визнана відумерлою, відповідно до ч.1, 2 ст.1277 ЦК України, позивач має право на її прийняття, а тому суд вважає, що строк прийняття спадщини пропущений з поважної причини і тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

у квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади Сарівської сільської ради Гадяцького району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи, що у серпні 2004 року померла [PERSON], яка на випадок своєї смерті на імя позивача залишила заповіт. У встановлений законом шестимісячний строк позивач з заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки захворіла та тривалий час лікувалася, тому звернулася до суду. В судове засідання сторони не зявилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Також сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Третя особа направила до суду заяви про розгляд справи без її участі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Суд встановив, що 20 липня 1998 року в с. Сари Гадяцького району [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким належний їй жилий будинок з допоміжними господарчими будівлями, що знаходиться в с. Сари Гадяцького району, все рухоме і нерухоме майно та земельну ділянку, заповіла [PERSON] Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 1,670 га. 30 серпня 2004 року в с. Сари Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Сарівської сільської ради Гадяцького району на дату смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала одна [INFO]. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась. Згідно довідки Лютенської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 11.11.14р. [PERSON] перебував на лікуванні з 25.02.05р. по 03.03.05р. з діагнозом: ГРВІ з гіпертермічим синдромом. Відповідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини - перебування на лікуванні [PERSON] Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як строк пропущений з поважних причин і вказана обставина не дає змоги скористатися правом на спадщину.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що шлюбні стосунки припинені, у зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, втрачено взаємопорозуміння між подружжям, та протилежні погляди на спільне життя та сімейні цінності. Від шлюбу мають дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Примирення між подружжям неможливе, та подальше спільне життя з відповідачем суперечитиме їх інтересам. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а. с. 20-21). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 06 вересня 1989 року, який зареєстрований палацом одружень м. Горлівки Донецької області, актовий запис № 2369 (а.с. 5). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась, в наслідок втраченого взаємопорозуміння між подружжям та протилежні погляди на спільне життя та сімейні цінності. Фактичні шлюбні відносини припиненні з березня 2015 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] (а.с. 6-7). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON]. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з відповідачем та має сина [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Позивач вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в 1 / 3 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно починаючи з 06.04.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30.03.2032 року. Позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали повністю, а визнали аліменти тільки в частині 1 / 4. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач зобовязаний утримувати свого неповнолітнього сина. Відповідно до свідоцтво про народження серії І-ОЛ №156864 виданого 08 квітня 2014 року, [PERSON] народився 30.03.2014 року. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача інших дітей немає та син залишається проживати з позивачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд дійшов висновку, що аліменти необхідно стягувати у частці від заробітку (доходу) у розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходів). Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 10 серпня 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1910. В обґрунтування позову зазначала, що з 10 серпня 2005 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу між нею і відповідачем досить часто виникали сварки та непорозуміння у зв'язку із різними характерами та поглядами на життя. Взаємні почуття любові та довіри один до одного втрачені. У грудні 2014 року їхня сім'я фактично розпалася, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у суд теж не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. 10 серпня 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1910. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з грудня 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примиритися не бажають. За змістом положень ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати її брата, [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, належить квартира [ADDRESS]. У квартирі зареєстрований її брат [PERSON], який з моменту прописки, з 1998 року, у квартирі не проживає. Комунальні послуги за квартиру вона оплачує самостійно. Його реєстрація порушує її права, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті компослуг та позбавлена можливості оформити субсидію. Посилається у позові на положення статей 156 ЖК України та 405 ЦК України. У судове засіданні сторони не з'явилися. Позивачка та її представник [PERSON] спрямували заяви з проханням справу слухати за їх відсутності, позов підтримали. Відповідач згідно поданої ним заяви просить справу слухати за його відсутності, позов визнав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази, суд вбачає наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача про визнання позову та задовольняє його, виходячи з такого. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 січня 2015 [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] ( а.с. 7,8,9). У вказаній квартирі, крім позивачки, зареєстрований її брат - [PERSON] ( а.с. 5). Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 03.04.2015 [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає ( а.с 6). Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач позов визнав, згідно акта МК ВЖРЕП № 7 не проживає по місцю своєї реєстрації, позивачка заперечує проти реєстрації відповідача у її житлі, відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved