Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У жовтні 2019 року надійшла до суду позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 04.05.2018 о 17 год. 30 хв. по просп. Лобановського в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «OPEL», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2018, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього штраф. В наслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «MITSUBISHI» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту №75/05/18 від 01.06.2018, складеним аварійним комісаром ФО-П [PERSON] , складає 25 944, 62 грн. Завдана шкода особисто винуватцем ДТП потерпілому відшкодована не була, у зв`язку з чим власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. На час скоєння ДТП, відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 07.08.2018, платіжним дорученням №7630, МТСБУ перерахувало потерпілій [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 25 944, 62 грн. Крім того, за оплату послуг аварійного комісара від 07.06.2018 МТСБУ, платіжним дорученням №910296 від 19.07.2018, перерахувало ФО-П [PERSON] грошові кошти у розмірі 650,00 грн. З огляду на викладене, МТСБУ просить суд стягнути зі [PERSON] витрати в порядку регресу в розмірі 26 594, 62 грн., з яких: 25 944, 62 грн. виплата страхового відшкодування, 650,00 грн. витрати за оплату послуг аварійного комісара та сплачений судовий збір - 1 921,00 грн. 07.11.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, також відповідача було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення повістки на сайті суду. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи та задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 04.05.2018 о 17 год. 30 хв. керуючи автомобілем «OPEL», д.н.з. [NUMBER] по просп. Лобановського в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.07.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 4). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В наслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «MITSUBISHI», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту №75/05/18 від 01.06.2018, складеним аварійним комісаром ФО-П [PERSON] , складає 25 944, 62 грн. (а.с. 9) Згідно до п. 41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв`язку з вищенаведеним, позивачем 07.08.2018 відповідно до Наказу №7630 було перераховано потерпілій [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 25 944, 62 грн. згідно платіжного доручення №992202 від 08.08.2018 (а.с. 11,12). Крім того, за оплату послуг аварійного комісара від 07.06.2018 МТСБУ, платіжним дорученням №910296 від 19.07.2018, перерахувало ФО-П [PERSON] грошові кошти у розмірі 650,00 грн. (а.с. 8). Таким чином, витрати, що підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу скаладають: 26 594, 62 грн., з яких: 25 944, 62 грн. виплата страхового відшкодування, 650,00 грн. витрати за оплату послуг аварійного комісара та сплачений судовий збір - 1 921,00 грн. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до п.п.38.2.1. п.38.2. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved