Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] (далі - позивач), звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Інтернет-видання «Ділова столиця» (далі - відповідач) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] на інтернет-ресурсі «Ділова столиця» оприлюднена інформація у виді статті під заголовком «[INFO]». Стаття за своїм змістом є фактично набором неправдивих та вигаданих тез, які створюють негативне враження відносно діяльності з реконструкції та продажу належного позивачу на праві власності майна за адресою: [ADDRESS]. Так, у другому абзаці статті, автор наводить пояснення юриста компанії «УкрЗемКонсалт» [PERSON] про те, що «предлагаемая схема может быть новым для столичного рынка методом обмана инвесторов». Далі, у шостому абзаці автор зазначає: «Здание на Подоле - далеко не единственная незаконная стройка в Киеве». Вказане посилання на юриста комерційної компанії та твердження автора статті і його оприлюднення для невизначеного кола споживачів є неправдивим і ганьбить честь, гідність та ділову репутацію. Вся діяльність з реконструкції приміщень по [ADDRESS] проводиться позивачем на законних підставах з дотриманням вимог законодавства і нормативно-правових актів. Тому, позивач просив суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], відомості опубліковані у статті «[INFO]» за електронною адресою: [INFO]; зобов`язати відповідача спростувати відомості, поширені у статті під заголовком «[INFO]» шляхом публікації офіційного спростування недостовірної інформації та видалити текст статті з сайту видання «Ділова Столиця»; стягнути з відповідача 100000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі і гідності та втрати ділової репутації; стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, крім того зазначив, що інформація, яка міститься у статті «[INFO]», є і правильною, а також у даній статті є інформація, яка не стосується позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. У відповідності з ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Саттею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. З матеріалів справи вбачається, [INFO] на інтернет-ресурсі «Ділова столиця» було опрелюднено статтю під назвою «[INFO]». В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України). Даючи юридичну оцінку поясненням, доказам наявним у матеріалах справи, а також те, що представником позивача зазначено у судовому засіданні, що дана стаття містить окрім недостовірної, також і правдиву інформацію, а також інформацію, яка не стосується позивача та враховуючи, що представник позивача просив визнати недостовірними всі відомості опубліковані у статті «[INFO]», суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], відомості опубліковані у статті «[INFO]» та зобов`язати відповідача спростувати відомості, поширені у даній статті шляхом публікації офіційного спростування недостовірної інформації та видалити текст статті з сайту видання «Ділова Столиця». Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн., то позивач у своїх доводах, викладених в позовній заяві зазначає, що в результаті свідомих і цілеспрямованих дій відповідача щодо поширення недостовірної негативної інформації про нього та його діяльність, йому було заподіяно моральну шкоду внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1). Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи те, що відсутні докази, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди відповідачем, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а позивачем не було доведено та обґрунтовано своїх вимог.

Outcome: dismissed