Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб зареєстрований 24 листопада 2015 року, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2478, а також стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 08 липня 2016 року, в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 24 листопада 2015 року між нею і відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, обовязки кожного з подружжя в родині між ними часто виникали непорозуміння та сварки. Подружні відносини між сторонами припинилися на початку 2017 року, з цього часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, подальше його збереження є недоцільним, так як це суперечитиме їх інтересам. На даний час дитина проживає з позивачем, перебуває на повному її утриманні. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, вихованням доньки не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Оскільки між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, позивач змушена звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київській області від 25 травня 2018 року провадження у вказаній справі відкрито за загальними правилами позовного провадження, призначено підготовче засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, строк на примирення не надавати. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення, просив шлюб розірвати, а також погодився сплачувати аліменти на утримання доньки у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2478, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-БК № 307237, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного подружнього життя у сторін 08 липня 2016 року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-БК №\~545736, виданим Соломянським районним у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2971. Батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини,\~не ведуть\~спільного господарства,продовжувати подальше спільне життя не бажають, від застосування заходів щодо примирення відмовляються, збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, заслухавши думку позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів також слід задовольнити, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved