Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Олишівської селищної ради в якому зазначив, що [INFO] він у своєї матері [PERSON] за договором купівлі-продажу купив житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Після смерті матері [INFO] він дізнався, що земельна ділянка під придбаним будинком за рішенням Олишівської селищної ради від 21.12.2007 року була передана у власність його матері [PERSON]. У зв'язку з тим, що цим рішенням були порушені його права на цю земельну ділянку, які виникли з придбанням будинку розташованого на ній, він просить визнати незаконним та скасувати зазначене рішення селищної ради та визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на цю земельну ділянку, виданий на підставі зазначеного рішення. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач Олишівська селищна рада справу просила розглянути без участі їх представника на розсуд суду. Представник третьої особи управління Держземагентства в Чернігівському районі у вирішенні справи поклався на розсуд суду та зазначив, що виділення земельних ділянок в межах населеного пункту віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Третя особа [PERSON] справу просив розглянути без його участі та відмовити в задоволенні позову, оскільки право власності на будинок позивач зареєстрував лише 06.07.2013 року, питання щодо власності на цю земельну ділянку повинно вирішуватися в порядку спадкування і ця справа повинна вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши докази у справі суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.10.1999 року позивач придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS], на землях селищної ради. Право власності на підставі цього договору позивачем було зареєстровано 06.07.2013 року. Згідно рішення 16 сесії 5 скликання Олишівської селищної ради від 21.12.2007 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. На підставі цього рішення було видано державний акт серії [NUMBER], виданий 03.12.2008 року. Проте, відповідно до ст.128 Цивільного кодексу УРСР, в редакції на момент вчинення договору купівлі продажу, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. А ст.134 цього ж Кодексу передбачала, що жилий будинок, що знаходиться в сільській місцевості (або частина його), може відчужуватись громадянинові лише за умови, коли йому в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком продажу будинку на знос. Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу будинку у позивача виникли права на земельну ділянку при ньому. Також рішенням Чернігівського районного суду від 25.03.2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач має право на земельну ділянку під належним йому житловим будинком, однак суд позбавлений можливості визнати за ним таке право при не скасованому рішенні органу місцевого самоврядування про виділення цієї ділянки та державному акті про право власності на земельну ділянку. Посилання третьої особи [PERSON] на те, що позивач зареєстрував право власності на будинок лише в 2013 році не свідчить про законність оскаржуваного рішення та державного акту, оскільки, як зазначено вище цими рішенням та державним актом були порушені права позивача на користування земельною ділянкою під будинком та на отримання її у власність. Безпідставним є і зазначення позивачем підсудності цього спору адміністративним судам, оскільки в даному випадку має місце спір з приводу прав на землю, яки має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Таким чином, оскаржуване рішення оскільки позивач пропустила строк позовної давності, а один з відповідачів послався на це, то в задоволенні позову необхідно відмовити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved