Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У жовтні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій заявник вказала, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках з вересня 2013 року по серпень 2016 р., внаслідок яких мають неповнолітню дитину, 2014 р. н., але коштів на її утримання відповідач у добровільному порядку не надає. Посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, заявник вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви: позивача, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю; відповідача, він позов визнає повністю, просить суд розглянути справу в його відсутність. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 України зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається зі наданих позивачем доказів, сторони із вересня 2013 р. по серпень 2016 р. перебували у фактичних шлюбних стосунках, внаслідок яких мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], 27.12.2014 р. н. Згідно довідки Новомиргородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградської області з [PERSON] не проводяться стягнення аліментів у передбаченому законом порядку. Твердження позивача, що неповнолітній перебуває на її утриманні, повністю підтверджуються довідкою Новомиргородської міської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання заявника. Із довідки комунального закладу «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» витікає, що дитина має задовільний стан здоровя. Згідно із вимогами Сімейного кодексу України: ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій батьківський обовязок, участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, у звязку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Тому позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved