Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Зазначила, що відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання сина, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень та просив врахувати, що він є переселенцем з АТО та на даний час безробітній. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Із встановлених у судовому засіданні обставин справи вбачається, що дитина знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею, що не заперечувалося відповідачем. Позивачка у судовому засіданні пояснювала, що після початку АТО вона змушена була покинути тимчасово окуповану територію України та переїхати до м. Києва, де на даний час винаймає квартиру за 5 000 грн., вказувала, що у зв'язку з вихованням та доглядом за дитиною вона не працює, а тому її власних коштів на утримання дитини не вистачає. Відповідач не працює, допомогу на утримання сина в добровільному порядку надає нерегулярно, визначаючи розмір аліментів на свій розсуд, а тому позивачка бажає отримувати аліменти з доходів відповідача. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07 квітня 2016 року. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, доходи отримує нерегулярно, [PERSON] не заперечував щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України. Враховуючи, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина нерегулярно, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1000 грн., приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, те, що він має нестабільний дохід, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та про доцільність стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1 700 грн. 00 коп. щомісячно як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України, що майже дорівнює прожитковому мінімуму на дитину віком до 6 років, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доводи позивачки про те, що відповідач може надавати на утримання дитини аліментів у розмірі 5000 грн. 00 коп., щомісячно свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли та спростовуються дослідженими матеріалами справи. Крім того, не можуть бути взяті судом до уваги посилання позивачки на ту обставину, що нею сплачується орендна плата за квартиру у розмірі 5 000 грн., Аа тому вона просить стягнути аліменти у даній сумі, оскільки даний вид витрат не належить до аліментних, а відноситься до складу інших правовідносин. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial