Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 11 червня 2007 року відповідач продав йому автомобіль ВАЗ 21099, 1998 року випуску, червоно-коричневого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Даний правочин було оформлено у вигляді довіреності із правом розпоряджання автомобілем. На виконання укладеного правочину в цей день відповідач передав, а він прийняв вказаний автомобіль, технічний паспорт та ключі від автомобіля. За придбання спірного автомобіля він сплатив відповідачу 5 250 доларів США, що підтверджується розпискою. Починаючи з 11 червня 2007 року він відкрито користується зазначеним автомобілем як своєю власністю. Не маючи юридичної освіти, він завжди вважав себе власником даного автомобіля, оскільки сплатив за нього обумовлену суму коштів. 21 вересня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин він рухався на автомобілі по автодорозі Знамянка Луганськ, де його на 152 км даної автодороги зупинили працівники [PERSON] України в Дніпропетровській області та повідомили, що спрацювала система «Рубіж», оскільки даний автомобіль перебуває у розшуку Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, тому автомобіль було оглянуто та тимчасово затримано із поставленням на штрафмайданчик ДАЇ, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21 вересня 2015 року. Після тимчасового затримання автомобіля він, звернувшись до Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, дізнався, що відповідач [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на спірний автомобіль, оскільки він добросовісно заволодів чужим майном, сплатив за спірний автомобіль обумовлені грошові кошти, відкрито та безперервно володіє автомобілем більше пяти років, отже набув право власності на нього за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2007 року відповідач продав позиачу автомобіль ВАЗ 21099, 1998 року випуску, червоно-коричневого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Даний правочин було оформлено у вигляді довіреності із правом розпоряджання автомобілем. На виконання укладеного правочину в цей день відповідач передав, а позивач прийняв вказаний автомобіль, технічний паспорт та ключі від автомобіля. За придбання спірного автомобіля позивач сплатив відповідачу 5 250 доларів США, що підтверджується розпискою. Починаючи з 11 червня 2007 року позивач відкрито користується зазначеним автомобілем як своєю власністю. Не маючи юридичної освіти, позивач завжди вважав себе власником даного автомобіля, оскільки сплатив за нього обумовлену суму коштів. 21 вересня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин позивач рухався на автомобілі по автодорозі Знамянка Луганськ, де його на 152 км даної автодороги зупинили працівники [PERSON] України в Дніпропетровській області та повідомили, що спрацювала система «Рубіж», оскільки даний автомобіль перебуває у розшуку Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, тому автомобіль було оглянуто та тимчасово затримано із поставленням на штрафмайданчик ДАЇ, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21 вересня 2015 року. Після тимчасового затримання автомобіля позивач, звернувшись до Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, дізнався, що відповідач [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів. Позивач просив визнати за ним право власності на спірний автомобіль, оскільки він добросовісно заволодів чужим майном, сплатив за спірний автомобіль обумовлені грошові кошти, відкрито та безперервно володіє автомобілем більше пяти років, отже набув право власності на нього за набувальною давністю. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 1 ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є достатньо обґрунтованим, тому його слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved