Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

у квітні 2014 р. позивач звернувся з позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11.01.2019 (а.с. 206-210, т. 2), просить визнати недійсним свідоцтво, посвідчене 27.06.2012 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №5167, дублікат свідоцтва, серія та номер 16, виданий 04.01.2017, посвідчене приватним нотаріусом, визнати недійсним постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ВП №29081938 від 23.05.2012, виданої ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, акт державного виконавця про передачу майна стягувачу від 23.05.2012. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2008 між позивачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №22033131904, відповідно до умов якого ним отримано кредит на суму 99960 дол. США. На підставі рішення суду від 30.11.2010 вказаний кредитний договір розірвано, стягнуто на користь банку 1016110 грн.41 коп. У ході проведення виконавчих дій при примусовому виконанні рішення суду, реалізовано та виставлено на торги належну на праві власності позивачу квартиру [ADDRESS] , переможцем якої визнано АТ «Райффайзен Банк Аваль». На підставі свідоцтва від 27.06.2012, банк набув право власності на вказану квартиру. Вказане свідоцтво видане на підставі постанови про передачу майна та акту державного виконавця від 23.05.2012. Лише 26.03.2013 банком здійснено реєстрацію права власності на квартиру. В подальшому приватним нотаріусом 04.01.2017 видано дублікат свідоцтва на квартиру. Позивач вважає, що зазначені вище документи є недійсними, з огляду на те, що процедура передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу у власність банку здійснена з порушенням порядку проведення прилюдних торгів, визначеного Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5 та Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, виконавча служба не здійснила таких виконавчих дій, як звернення на кошти, пошук іншого майна (автомобілі, земельні ділянки, дачні будинки), на яке першочергово можливо звернути стягнення. Державний виконавець, виконуючи рішення суду про стягнення коштів, керувався Законом України «Про іпотеку» та здійснив звернення стягнення на майно за відсутності на це законних підстав. При цьому спосіб реалізації такого предмету іпотеки відсутній. Також порушений порядок проведення прилюдних торгів, аукціон з продажу квартири тричі не відбувся, а тому майно повинно було бути знятим з аукціону, про що повідомляється стягувач та боржник, і лише після цього банк має право залишити за собою нереалізоване майно. Проте, вказаних дій проведено не було. Більш того, виконавча служба не уцінила квартиру на 50%, не провела повторних публічних торгів зі зниженою ціною та не здійснила повторну незалежну експертну оцінку майна. Замість цього здійснено передачу майна стягувачу, що є порушенням закону в частині визнання торгів такими, що не відбулися. На момент реєстрації квартири за Банком існувало обтяження, заборони знято не було. У результаті зазначених дій родина позивача залишилась без житла. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2014 відкрито провадження по справі (а.с. 14, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва суду від 19.04.2014 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] (а.с. 57, т. 1). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 визнано недійсним свідоцтво від 20.06.2012, зареєстроване в реєстрі за №6167, визнано недійсним постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ВП №29081938 від 23.05.2012. У задоволенні інших вимог відмовлено (а.с.85-87, т. 1). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с. 143-150, т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 рішення апеляційного суду м. Києва від 22.10.2014 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 171-172, т. 1). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.05.2015 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2014 залишено без змін (а.с. 205-208, т. 1). Ухвалою суду від 22.10.2015 скасовано заходи забезпечення позову, знято арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 216, т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2014 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18.09.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 75-77, т. 2). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Лук`яненко Л.М. від 07.06.2016 відкрито провадження по справі (а.с. 86, т. 2). 01.07.2016 до суду надійшли заперечення проти позовних вимог від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В., у задоволенні позову просить відмовити, через відсутність правових підстав вважати, що порушено вимоги чинного законодавства України та вчинено протиправні дії, які б порушували права позивача. Усі дії щодо реалізації нерухомого майна були вчинені в межах виконавчого провадження. При видачі свідоцтва дотримано вимоги, встановлені Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с. 91-92, т. 2). Розпорядженням керівника апарату суду від 10.10.2016 у зв`язку із закінченням повноважень судді Лук`яненко Л.М. по справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с.118, т. 2). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О. від 17.10.2016 справу прийнято до її провадження (а.с. 120, т. 2). Розпорядженням керівника апарату суду від 05.09.2017 у зв`язку з відстороненням судді Петренко Н.О. від здійснення повноважень, по справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с.171, т. 2). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновської О.В. від 11.09.2017 справу прийнято до свого провадження (а.с. 173, т. 2). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2017 [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 191, т. 2). 08.04.2019 до суду надійшов відзив від АТ «Райффайзен Банк Аваль», позовні вимоги вважають безпідставними та необгрунтованими. Зазначили, що положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернення стягнення на предмет іпотеки під час процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подана 26.03.2013. Тобто, 26.03.2013 до моменту вчинення оскаржуваної реєстраційної дії, жодних реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна не відбулось. Право власності 26.03.2013 не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Наявність обтяжень не було. Крім того, відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення прав користування володіння належним її на праві власності (а.с.228-232, т. 2). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмових запереченнях від 01.07.2016 (а.с. 91-92, т.2), просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 106, 117, 130, 134, 144, 154, 161, 176, 201, т. 2), причини неявки суду не відомі. ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 30.11.2010 задоволено частково позов ПАТ «Райффайзен Банк аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки і розірвання кредитного договору. Розірвано кредитний договір №22033131904 від 09.10.2008, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк аваль» та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу в розмірі 1014290грн.41коп. та 1820грн. судових витрат, а всього 1016110,41грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с.6-7, т. 1). 25.05.2011р. Святошинським районним судом м. Києва на виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 8, т. 1). 05.11.2011 відділом державної виконавчої служби Святошинського районного у м. Києві управління юстиції за заявою банку відкрито виконавче провадження по стягненню заборгованості з [PERSON] . У ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві арештовано та передано на реалізацію майно боржника, а саме, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Перші прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна- квартири [ADDRESS] за стартовою ціною 733879 грн 00 коп., не відбулися. Призначені на 27.04.2012 повторні торги з примусової реалізації зазначеної квартири, стартова ціна якого складала 587103 грн 20 коп., також не відбулися. 15.05.2012 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві із заявою про придбання квартири за початковою ціною 733879 грн 00 коп. 23.05.2012 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного у м. Києві винесено постанову серії ВП №29081938 про передачу майна стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення боргу [PERSON] за ціною 733879 грн 00 коп. (а.с. 11, т. 1). За фактом такої передачі державним виконавцем складено акт від 23.05.2012 (а.с. 63, т. 1). 27.06.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. на підставі постанови про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу ВП №29081938 від 23.05. 2012 та акту державного виконавця про передачу майна стягувану, затвердженого в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві від 23.05.2012 видано свідоцтво, відповідно до якого зазначена квартира на праві власності належить ПАТ «Райффайзен Банк аваль» в особі Київської регіональної дирекції (а.с. 28, т. 1). 26.03.2013 державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Київською регіональною дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі дублікату свідоцтва, серії та номер 16 від 04.01.2017, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. При цьому, відсутні відомості про державну реєстрацію іншого речового права, іпотеки, обтяжень (а.с. 190, т. 2). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки ст. 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-103цс16. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, що передбачає розгляд судом справ, лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, слід зазначити що в даному випадку відсутні правові підстави та докази вважати, що порушений порядок передачі стягувачу в рахунок погашення боргу у власність банку, та не встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, а досліджена в судовому засіданні процедура прилюдних торгів була проведена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. При цьому суд враховує, що складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу, постанова про передачу майна стягувачу від 23.05.2012, оскарженню не підлягає, оскільки нормами закону України «Про виконавче провадження» дається вичерпний перелік документів, які підлягають оскарженню в судовому порядку. Щодо визнання недійсного свідоцтва та дубліката. Судом встановлено, що на підставі постанови про передачу майна стягувачу, 23.05.2012 державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу. Вказані дії щодо реалізації нерухомого майна вчинені в межах виконавчого провадження. Пунктом 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. В акті про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон); коротка характеристика майна; прізвище, ім`я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця; дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку: назва документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися. У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа (п. 1.1. глави 22 Порядку). На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис (п. 6.2 глави 22 Порядку). Як вбачається з викладеного, приватним нотаріусом при видачі свідоцтва, дублікату, дотримано всі вимоги, встановлені Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зокрема, свідоцтво видано на підставі акту державного виконавця, складеного та затвердженого у встановленому законом порядку. Дублікат свідоцтва виданий на підставі письмової заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed