Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Як підставу позову зазначено, що перебуває з [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 29.10.2010 року. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сумісне життя з відповідачем не склалося в зв`язку з відсутністю взаємного порозуміння, різних поглядів на права та обов`язки подружжя. На початку серпня 2019 року фактично подружні стосунки між ними припинені, проживають окремо, сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. Вважає, що причини, які спонукали наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя суперечитиме її інтересам. На примирення з відповідачем не згодна. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що на момент звернення до суду з даним позовом між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання останнім свого обов`язку щодо утримання дитини. Дитина потребує належного матеріального забезпечення, нормального харчування, одягу, коштів на навчання, періодичного лікування, тощо. Відповідач працездатний, на даний час працює у ТОВ «Юніверсал Фіш Компані», де щомісячно отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, інших дітей, непрацездатних батьків не має, аліменти та будь-які грошові кошти на користь третіх осіб за виконавчими документами не сплачує, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач просить розірвати шлюб, оскільки не має наміру поновлювати подружні стосунки з відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на задоволенні позову, відповідач визнав позов у повному обсязі. У відповідності до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін у підготовчому судовому засіданні на підставі наданих доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29.10.2010 року Курилівською сільською радою Куп`янського району Харківської області, актовий запис № 22 (а.с. 5). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Сумісне життя у сторін не склалося в зв`язку з відсутністю взаємного порозуміння, різних поглядів на права та обов`язки подружжя, внаслідок чого з серпня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. На примирення сторони не згодні, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно вимогам ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час позивач з дитиною [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 17), однак фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15), працездатний, працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Фіш Компані», де отримує щомісячну заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, інших дітей, непрацездатних батьків не має, аліменти та будь-які кошти на користь третіх осіб за виконавчими документами не сплачує, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка в силу свого віку потребує матеріальної підтримки батька, необхідного харчування, одягу, коштів на навчання, періодичного лікування, тощо. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На момент розгляду справи між сторонами не досягнуто домовленості стосовно способу виконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання дитини. Згідно вимогам ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень частин 1 - 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі викладеного,

Outcome: approved