Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради №1791 від 01.12.2008 року було видано свідоцтво про право власності на житло (серія САС №309128), а саме на квартиру №223, що знаходиться за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського), 31 в рівних частинах по 1/4 частки кожному. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] своїми діями спричиняє не тільки матеріальну шкоду, отримуючи кредити в різних фінансових установах значні кошти, які сплачує переважно позивач [PERSON], але навіть довів останню до тяжкого фізичного стану, інвалідності І-ї групи, чим завдав моральної шкоди позивачу та іншим співвласникам нерухомого майна, яку позивач оцінює в 150000,00 грн. (а.с.1-3). Під час розгляду справи позивач [PERSON] надала уточнену позовну заяву, у якій зазначила про те, що сплачуючи отримані відповідачем [PERSON] кредити (у ПАТ «Перший український міжнародний банк» - 7200,00 грн.; у ПАТ «ОТП Банк» - 5000,00 грн.; у ПАТ КБ «ПриватБанк» - 15000,00 грн.) вона зазнала значних матеріальних збитків на загальну суму 27200,00 грн., які на теперішній час відповідачем не відшкодовуються, а навпаки збільшуються. На підставі викладеного, посилаючись на положення п.8 ч.1 ст.346, ст.ст.365, 366 ЦК України, позивач просить звернути стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, а саме на 1/4 частину квартири №223 за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського), 31, яка належить [PERSON]; визнати право власності за [PERSON] на 1/4 частину квартири №223 за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського), 31, яка належить [PERSON]; вирішити питання про судові витрати по справі (а.с.44-46). 24.10.2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.9). 04.01.2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54). У судовому засіданні треті особи [PERSON], [PERSON], а також представник третьої особи [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві в уточненій редакції, просили задовольнити позов у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі , причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надходили. У судовому засіданні 12.02.2019 року ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності відповідача, проти чого не заперечував позивач, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, а також допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ст.1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.13 Конституції України\~\~держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України\~\~проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з\~ст.4 ЦПК України\~\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом Статтею 317 ЦК України\~\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Положеннями\~ст.355 ЦК України\~\~визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Виходячи зі змісту\~ст.366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Зважаючи на вимоги\~ст.371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 366 цього Кодексу. Таким чином, визначальним для застосування\~статті 366 ЦК України\~є доведеність недостатності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення. У розумінні\~ст.366\~ЦК України звернення стягнення на майно боржника може здійснюватися у процесі виконавчого провадження в порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». За\~статтею 50 цього Закону\~у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, яка визначається судом за поданням державного виконавця. З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського)[ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2008 року серії САС №309128, що видане на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради №1791 від 01.12.2008 року, належить [PERSON] (1/4 частки) та членам його сімї: [PERSON] (1/4 частки), [PERSON] (1/4 частки), а також [PERSON] (1/4 частки) (а.с.4,5). Позивач вважає , що їй завдана моральна шкода та вона внаслідок пияцтва сина , його боргів за кредитами отримала 1 групу інвалідності за нервовим захворюванням. Доказів того , що отримана група інвалідності позивачем якимось чином повязана із протиправними діями відповідача. Так, підстави припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників визначено\~статтею 365 ЦК України. Відповідно до\~статті 365 ЦК України\~право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав. Позбавити права власності особу можливо лише у випадках передбачених ст. 365 ЦК України , а не тому , що їй завдана моральна шкода. Вимоги позивача про визнання права власності за нею на частину квартиру суперечить чинному законодавству. Суд зазначає, що порядок звернення стягнення на майно боржника встановлено\~Законом України «Про виконавче провадження», згідно якого передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч.1\~ст.50 цього закону, ч.1\~ст.443 ЦПК України). Крім того, слід зазначити,\~\~якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами,\~ відповідно до\~ст.50 Законом України «Про виконавче провадження»\~вимоги про виділ частки квартири для звернення стягнення на неї, визначається судом виключно за поданням державного виконавця. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що\~вимоги\~\~про звернення стягнення на майно здійснюється у процесі виконавчого провадження в порядку встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». Позовні вимоги не відповідають способу захисту передбаченого ст. 16 ЦК України. Відповідач не є боржником в розумінні вимог ст. ст. 370, 371 ЦК України. За змістом ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України\~\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В силу вимог\~статті 366\~ЦК України [PERSON], як співвласник квартири за адресою: м.Полтава, вул.В.Андрієвського (Петровського), 31, кв.223 має право на переведення на неї прав іншого співвласника [PERSON] та визнання права власності на ту частку квартири, розмір якої відповідає сумі боргу, якщо він є боржником у виконавчому провадженні. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідача [PERSON] не може бути позбавленою права власності на частину спірної квартири, виходячи з обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги про припинення права власності на 1/4 частину квартири в рахунок погашення заборгованості за зобовязаннями відповідача та припинення права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири з одночасним визнання права власності за позивачем є безпідставними. Разом із тим, вимоги про відшкодування моральної шкоди на користь позивача, як в первісному позові, так і в уточненій позовній заяві [PERSON] не заявлялися, а тому судом по суті судом не вирішувались, що відповідає ст.13 ЦПК України. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, оскільки позивач в силу закону звільнений від сплати судових витрат, суд вважає віднести такі витрати на рахунок держави.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed