Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказуючи на те, що 16 вересня 1995 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб від якого сторони дітей не мають. Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначає, що на протязі їх спільного життя виявилось, що вони мають різні характери, різні погляди на життя та сімю. Оскільки вони втратили почуття поваги та любові один до одного, внаслідок чого їх спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, позивач, не погоджуючись на примирення, просить шлюб розірвати за рішенням суду. Позивач 28 липня 2016 року подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.15). Відповідач, будучи належно повідомленою про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила (а.с.14). Оскільки позивач не заперечує про заочний розгляд справи, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 16 вересня 1995 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 7, видане відділом дерджавної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.9). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Майнового спору сторони не мають. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач просив не стягувати із відповідача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved