Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У квітні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 30 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов'язань, встановлених кредитним договором, позивач просив стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором б/н від 30 травня 2007 року в загальному розмірі 34791,47 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. Представник АТ КБ «ПриватБанк», діючий за довіреністю від 11 вересня 2017 року, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку. Раніше представник банку надав до суду відповідь на відзив та заяву про застосування строків позовної давності, в яких зазначив, що відповідач особисто заповнив та підписав анкету-заяву від 30 травня 2007 року, чим висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що ознайомився та погоджується із Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, в подальшому користувався кредитними коштами та здійснював погашення отриманого кредиту. Крім цього зазначив, що банк мав всі законні підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності. (а.с. 24, 67-83). Представник відповідача, який діє на підставі довіреності від 02 жовтня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Раніше відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не було доведено та підтверджено жодної, із зазначених у позові вимог, не надано доказів видачі відповідачу кредиту, зазначив, що умови кредитного договору є несправедливими, з порушенням форми його укладання та Закону України «Про захист прав споживачів», крім того вказав, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, а надана позивачем копія Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, зазначив, що сума заборгованості за процентною ставкою у 9 разів перевищує суму тіла кредиту, тому розмір заборгованості за процентами є неспіврозмірно великим. Надав заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої зазначив, що 01 липня 2009 року ним був здійснений останній платіж, тому строк звернення з позовом до суду банком пропущений (а.с. 39-47, 227). Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року було ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 28-29). Ухвалою суду від 19 червня 2018 року вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с 61-62.) Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 19-21). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», доданого до матеріалів справи. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21 травня 2018 року змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви. Судом встановлено, що 30 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-15). Відповідно до умов кредитного договору, договір складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку». Зазначений договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що він ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9 звор.). Зазначене спростовує посилання відповідача на те, що він не отримував умов та правил надання банківських послуг та заяви. Суд враховує, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечував факт підписання заяви позивачем. Відповідно до п. 3.2., п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору, в тому числі розміру відсоткової ставки за кредитом. Інформування клієнта проводиться шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до п. 6.3 договору в обов'язки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов'язань за договором (п. 8.1 Правил). Згідно до п. 8.6. Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплати Банку штраф у розмірі 500 грн. та +5 % від суми боргу. Погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування ним, комісії здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника, а також шляхом договірного списання грошових коштів на підставі договору (п. 5.6 Правил користування платіжною карткою). За до п. 6.5. Умов та Правил, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсоткам за користування ним, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умов передбачених договором. Відповідно до п. 4.6. Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, в тому числі з метою повного чи часткового погашення боргових зобов'язань. Згідно п. 9.12 Умов та Правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Враховуючи відсутність будь-яких повідомлень від сторін щодо припинення дії кредитного договору від 30 травня 2007 року, суд приходить до висновку, що він є чинним. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 30 травня 2007 року виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобов'язань ухиляється. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Як вбачається з виписки з карткового рахунку, відповідач користувався коштами, отримуючи їх через банкомат, отримав кредитку картку «Універсальна», що ним не заперечується. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. В обґрунтування відзиву, відповідач зазначає, що банком не надано до суду доказів на підтвердження належного виконання умов кредитного договору в частині видачі йому кредиту готівковими коштами, однак у позовній заяві позивач зазначає, що кредит був наданий відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 5-8). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд враховує, що в обґрунтування відзиву та заперечень проти позову відповідач зазначає, що при укладенні спірного кредитного договору сторони не досягли усіх істотних умов та даний договір є несправедливим та не укладеним, позивач підвищував процентну ставку в односторонньому порядку, що є неправомірним та суперечить чинному законодавству, вказав, що вказана умова договору є нікчемною, однак посилання відповідача спростовуються матеріалами справи, а жодних позовних вимог щодо визнання спірного кредитного недійсним в процесі розгляду справи відповідачем заявлено не було. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Через невиконання зобов'язань за кредитним договором б/н від 30 травня 2007 року станом на 31 березня 2018 року у відповідача утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 34791,47 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2807,20 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25102,22 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4749,12 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (відсоткова складова) - 1632,93 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору б/н від 30 травня 2007 року (а.с. 5-8). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При розгляді справи, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України. При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз'яснень п. 1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Судом встановлено, що останній платіж здійснено відповідачем 01 липня 2009 року, а дія картки до травня 2011 року (а.с. 48). Суд враховує твердження позивача про те, що у відповідача було дві платіжні картки, остання з яких має термін дії до травня 2011 року, однак позивачем не було надано доказів того, що після спливу дії зазначеної в заяві платіжної картки, її було пролонговано або відповідачу видавалися нові платіжні картки за період 2009 - 2018 року, з новим терміном дії. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Правила про позовну давність мають застосовуватися, коли буде доведення існування самого суб'єктивного права або факту його порушення. Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Тобто, як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача утворилась ще у серпні 2009 році, тобто граничний термін звернення до суду позивача за захистом свого порушеного права був серпень 2012 року. Зі змісту правової позиції Верховного Суду України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) вбачається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Клопотання про поновлення з поважних причин пропущеного строку позовної давності позивач до суду не подавав. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн., у зв'язку з відмовою у задоволенні позову дані витрати не відшкодовуються (а.с.1).

Outcome: dismissed