Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

У квітні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначало, що 26.05.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір CNL700/391/2006, а 26.05.2005 між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір СNL 700/148/2005. 30 червня 2009 року державним реєстратором Голосіївської районної у м. Київ державної адміністрації проведено реєстрацію змін до установчих документів Позивача, відповідно до яких була змінена назва Банку замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк». 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір про відступлення права вимоги № б/н. Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» набуває права вимоги за Кредитними договорами. Окрім того ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалося на те, що у відповідності до п. 4.1.1. Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами Позичальник (Відповідач) зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача Нечитайло Л.О., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 було стягнуто з [PERSON] заборгованість. До теперішнього часу рішенні суду не виконано. Відповідно до 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, оскільки відповідачка не виконала свої зобов'язання, то ці зобов'язання не припинились. У зв'язку з чим представник позивача просила стягнути пеню у розмірі 604 920,84 грн. Відповідач у судове засідання не з'явилась про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не сповістила. Представники відповідача до суду не з'явилися, надали заяви про відкладення розгляду справи з підстав перебування одного представника на лікарняному, а іншого - через зайнятість у іншому судовому процесі. Від представника відповідачки [PERSON] до суду надано заперечення на позовну заяву, у яких представник відповідачки зазначає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним позивачем у справі, окрім того відповідно ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виключено з реєстру фінансових установ, а також посилався на пропуск строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи у зв'язку з наступним [PERSON] в заяві зазначено, що він 31.07.2018 у судове засідання з'явитись не має можливості оскільки перебуває на лікарняному, але жодного доказу цим обставинам суду не надано. В цій же заяві зазначено, що представник [PERSON] з'явитись у судове засідання також не має можливості, оскільки задіяний у судовому засіданні Жовтневого районного суду м. Харкова (справа №639/5187/17), але жодного доказу цим обставинам також надано не було. Також, до заяви про відкладення справи [PERSON] надано тільки перший аркуш копії довіреності, яка належним чином не завірена. Приписами ч. 2,5 ст. 62 ЦПК України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника оригіналу може бути засвідчена підписом. Окрім того, матеріали справи містять заяву [PERSON] (а.с 148) та заяву [PERSON] (а.с 160), де останні повідомляють, що між ними та [PERSON] припинено договір про надання правової допомоги. Суд, вважає, що відповідач та її представник належним чином повідомлені про слухання справи та визнає причини неявки не поважними, у відповідності до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача, представника відповідача. Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія І-ВЛ №009678 [PERSON] змінила прізвище на «Борзенко» (а.с 114). Судом при розгляді справи було встановлено, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року у справі №2-1331/11 з [PERSON] була стягнена заборгованість на користь ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року заборгованість у розмірі 366 554,10 гривень, за Кредитним договором № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 року заборгованість складає - у розмірі 604 920,84 гривень. (а.с.20-26). Відповідно до описової частини судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року у справі №2-1331/11 за кредитним договором CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року заборгованість за тілом кредиту складає 243 234,57 грн., за процентами - 123 319,51 грн., заборгованість за кредитним договором № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 року за тілом кредиту складає - 467 016,43 грн., за процентами - 137 904,41 грн., заборгованість за пенею стягнена не була. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.10.2014. у справі №2-1331/11 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Дзержинського районного суду у м. Харкові за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - апеляційна скарга відхилена, рішення суду залишено без змін. (а.с.17-19). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою [PERSON] на рішення та ухвалу першої та апеляційної інстанції у справі №2-1331/11 про стягнення боргу. (а.с.27-28). Отже, юридичний факт порушення відповідачкою своїх зобов'язань по поверненню позивачу суми боргу встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили та були залишені без змін за результатами оскарження позивачкою в апеляційному та касаційному порядках. Однак, не зважаючи на постановлення вказаних судових рішень, Відповідачка свої зобов'язання з повернення Позивачу суми боргу за кредитним договором CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року заборгованість за тілом кредиту складає 243 234,57 грн., за процентами - 123 319,51 грн., а разом - 366 554,10 грн., а за кредитом № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 року за тілом кредиту складає - 467 016,43 грн., за процентами - 137 904,41 грн., а разом - 604 920,84 грн. станом момент розгляду справи - не виконані, доказів виконання зобов'язань стороною відповідача не надано. Укладанням 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та на підставі статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Так як до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача з виконання зобов'язання за Кредитним договором, а отже, саме на користь Позивача має бути стягнена заборгованість. Відповідно до чинного законодавства України при заміні кредитора у зобов'язанні згода боржника не потрібна, право звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів належить виключно сторонам правовідносин, які виникли при відступленні права вимоги. Згідно із положеннями чинного законодавства процесуальне правонаступництво можливе на будь-якій стадії процесу і у будь-якому виді провадження. Правонаступник користується усіма процесуальними правами правопопередника. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-1331/11 від 02.04.2014. замінено сторону з ПАТ ОТП Банк на ТОВ ОТП Факторинг Україна у виконавчому проваджені щодо стягнення з [PERSON] (а.с. 29-30). Згідно із п. 4.1.1. Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами Позичальник (Відповідач) зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору. Підписання даного договору є прямою i безумовною згодою відповідачки щодо нарахування пені відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору № CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року та кредитного договору № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 року. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Законодавством визначено вичерпний перелік підстав припинення зобов'язання, і зазначені ці підстави у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Оскільки Відповідачка свого грошового зобов'язання не виконала, то ці зобов'язання не припинилися. За таке невиконання Відповідачка несе цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами Кредитного договору. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Судом встановлено, що зобов'язання відповідачами перед позивачем належним чином виконано не було. Відповідачка рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №2-1331/11 від 21.10.2011. року не виконує, чим порушує ст. 124 Конституції України, якою визначено - судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Саме по собі ухвалення судом рішення про стягнення боргу не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору: не звільняє боржників від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань та не позбавляє кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржника неустойки у вигляді пені. Вказана правова позиція підтримується, підтверджується та повністю співпадає з висновками Верховного Суду України в ухвалі від 12 березня 2009 року у справі № 6-9743св08, реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 3298712. Суд також зазначає, що у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15 викладена наступна правова позиція: «Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України». Аналогічна позиція викладена в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, де зазначено, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на пропуск строку позовної давності виходячи з наступного. Постановою судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі № 6-100цс14 встановлена правова позиція щодо визначення періоду, за який нараховується пеня. Так, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно з п. 4.1.1. частини 2 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% (один відсоток) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Відповідно до умов договору та наданого у позовній заяві розрахунку заборгованості непогашена своєчасно сума кредиту помножується на 1% (один відсоток) помножується на кількість прострочених днів. Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року у справі №2-1331/11 CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року заборгованість за тілом кредиту складає 243 234,57 грн., за процентами - 123 319,51 грн., а разом - 366 554,10 грн., а за кредитом № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 року за тілом кредиту складає - 467 016,43 грн., за процентами - 137 904,41 грн., а разом - 604 920,84 грн. станом та на момент розгляду справи зобов'язання не виконані, пеня судовими рішеннями не стягувалася. За кредитним договором CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року сума пені розрахована за період 100 днів з 29.05.2015. - 27.05.2016. Пеня нараховується на суму заборгованості за тілом кредиту - 243 234,57 грн. та за процентами - 123 319,51 грн., а разом - 366 554,10 грн., встановлену рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011. Сума пені за останні 100 днів за кредитним договором CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року становить 366 554,10 грн. та не перевищує розміру основної заборгованості. За кредитним договором № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 сума пені розрахована за період 100 днів з 29.05.2015 - 27.05.2016 року. Пеня нараховується на суму заборгованості за тілом кредиту - 467 016,43 грн. та процентами - 137 904,41 грн., а разом - 604 920,84 грн. встановлену рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011. Таким чином, сума пені за останній рік за кредитним договором № CNL700/148/2005 від 26.05.2005 року становить 604 920,84 грн. Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків - суд приходить до висновку, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З ухваленням рішення про стягнення боргу з боржників грошові зобов'язання між сторонами договору не припиняються, а отже наявні усі підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені. Не з'являючись у судове засідання відповідачка усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Приймаючи до уваги викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору На підставі викладеного та

Outcome: approved