Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1969 року. З 2014 року шлюбні відносини припинені, з відповідачем не має порозуміння у стосунках, тому сім'я розпалася. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити (а.с. 1). Позивачка у судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить суд задовольнити позов (а.с. 15). У судовому засіданні інтереси позивачки [PERSON] представляла її представник [PERSON], яка підтримала позов, підтвердила обставини справи і просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись, що він не бажає розірвання шлюбу. Вислухавши представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактичної нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1969 року, у шлюбі неповнолітніх дітей не мають, шлюб у сторін перший (а.с. 5). Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 грудня 2014 року задовольняючи клопотання відповідача щодо примирення подружжя, суд виходив із моральних засад суспільства і призначив подружжю строк три місяці для примирення (а.с. 14, 17-18). Суд виходить із того, що із 2014 року шлюбні відносини між подружжям [PERSON] і [PERSON] припинені у зв'язку у зв'язку із хворобою позивачки, а також з тим, що вони як подружжя не мають порозуміння у стосунках, що призвело до втрати почуттів, взаєморозуміння та взаємоповаги у стосунках, тому сім'я розпалася, їхнє спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї неможливим, оскільки суд не має право зобов'язати одного з подружжя (позивачку) зберегти сім'ю, якщо вона (позивачка) категорично проти. Таким чином, при вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд повно і всебічно з'ясував фактичні взаємини подружжя [PERSON], мотиви та причини розлучення і ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при наявності категоричного заперечення позивачки на збереження сім'ї, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення. Судові витрати, від яких позивачка звільнена як інвалід 2 групи, в розмірі 243 грн 60 коп, суд стягує з відповідача на користь держави (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved