Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 01.12.2016 року у розмірі 4800 доларів США та 400 євро в еквіваленті у гривні на день винесення рішення суду за офіційним курсом НБУ. Позов обґрунтований тим, що 01 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, у відповідності до якого позивач передала відповідачеві грошові кошти в сумі 4800 доларів США та 400 євро, що на момент укладення договору було еквівалентно 1333553 грн. Відповідач зобов`язувалася повернути кошти у строк до 01 червня 2017 року, однак взяті зобов`язання не виконує. Позивач зауважує, що нею вживалися заходи щодо повернення коштів, відповідач ухилялася від виконання своїх зобов`язань, тому [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. 20 листопада 2019 року ухвалою суду відкрите провадження у справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач до початку розгляду справи по суті звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причина неявки суду не відома, відзив на позовну заяву не подала, надавала тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію договору позики від 01 грудня 2016 року, у відповідності до якого [PERSON] (надалі Позикодавець) передала, а [PERSON] (надалі Позичальник) прийняла у власність 133553 гривні 88 копійок, що є еквівалентом 4800 доларів США та 400 євро. Позичальник зобов`язується повернути позику у строк до першого червня 2017 року включно (а.с. 5). Позивач наполягає на тому, що передані нею в борг кошти відповідачем не повернуті у строк,зазначений у договорі. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зазначений вище договір, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконала, доказів повернення отриманих коштів позивачу суду не подано. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. Як свідчать умови договору позики Позичальник прийняла у позикодавця грошові кошти у розмірі 133553, 88 грн., а не 4800 грн. та 400 євро, як на тому наполягає позивач у позові. Саме отримані кошти у національній валюті України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, а не еквівалент 4800 доларів США та 4000 євро. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1367,64 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial