Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

у жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТОВ «Автомір» грошові кошти у розмірі 20 400 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив про те, що 10.09.2019 року між ним та ТОВ «Автомір» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1008, за умовами якого відповідач зобов`язався придбати у третіх осіб для відчуження покупцеві за основним договором транспортний засіб марки Daewoo, модель Matiz, 2015 року випуску. На виконання умов п. 2.1. попереднього договору № 1008 купівлі-продажу транспортного засобу від 10.09.2019 року він сплатив на поточний рахунок відповідача в якості авансу грошові кошти у розмірі 20 400 грн. Однак, до теперішнього часу відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав - транспортний засіб позивачу не передав, основний договір купівлі-продажу не уклав та не повернув внесені позивачем кошти. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позов з додатками отримані відповідачем 10.08.2020 року, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. З?ясовано відсутність відзиву на позов. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.08.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Автомір» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1008 (далі за текстом - договір). Відповідно до п.п. 1.1.-1.2 вказаного договору продавець - ТОВ «Автомір» зобов`язався придбати у третіх осіб для відчуження покупцеві за основним договором транспортний засіб марки Daewoo, модель Matiz, 2015 року випуску, вартістю 68 000 грн., який є предметом основного договору. Сторони зобов`язалися укласти Основний договір 23.08.2019 року за умови повного виконання п. 2.1 попереднього договору, яким визначено, що в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на рахунок продавця аванс в розмірі 20 400 грн. Крім того, відповідно до п. 1.5 попереднього договору, якщо на зазначену вище дату, тобто 23.08.2019 року, майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то основний договір буде укладено на 7-й день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити продавця в письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору є 30.08.2019 року. На виконання вимог п.2.1 договору [PERSON] перераховано на поточний рахунок ТОВ «Автомір» грошові кошти у розмірі 20 400 грн., що стверджується копією квитанції № 0.0.1431933967.1. Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 8 договору, цей попередній договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладання основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулось, то попередній договір та передбачені ним зобов?язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. З аналізу наведеного положення договору вбачається, що останнє є суперечливими, що призводить до неоднозначного розуміння обов`язків продавця щодо укладення основного договору та передачі товару. З огляду на положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про те, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, суд виходить з того, що після сплати авансового платежу мав бути укладений основний договір, а товар переданий покупцеві. Судовим розглядом встановлено, що платіж в розмірі, визначеному в п. 2.1 попереднього договору у розмірі 20 400 грн., був сплачений позивачем в день укладення цього договору, тобто 10.08.2019 року, що підтверджується копією дослідженої судом квитанції. Враховуючи те, що відповідачем не спростовано в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України тверджень позивача про те, що основний договір укладено не було, автомобіль не був йому переданий, а сплачений аванс у розмірі 20 400 грн. на час розгляду справи не повернуто, суд вважає ці факти доведеними в силу вимог ст. 81 ЦПК України. Судом встановлено, що у порушення умов попереднього договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу ані 23.08.2019 року відповідно до п. 1.5 попереднього договору, ані в подальшому відповідачем укладений не був, хоча позивачем умови п. 2.1. цього договору виконано в повному обсязі. Сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 20 400 грн. є авансом. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Оскільки основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, продаж транспортного засобу не відбувся, відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню. Проаналізувавши наведені вище докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та стягнення сплаченого авансу на користь позивача. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved