Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа Опікунська рада Дарницького району та з урахуванням уточнень просила суд: -надати право [PERSON] перетинати кордон України та інших держав зі своєю дитиною [PERSON] без дозволу батька, як на виїзд, так і на в'їзд, строком на 5 років з 01.08.2017 року по 01.08.2022 рік; -надати право [PERSON] самостійно приймати всі рішення стосовно ургентної медицини, та графіку профілактичних заходів медичного характеру (в тому числі і рішення щодо вакцинації) та планових заходів медичного характеру на власний розсуд до повноліття [PERSON]; -надати право [PERSON] самостійно приймати всі рішення стосовно освіти дитини [PERSON] за кордоном України до повноліття [PERSON] В обґрунтування позову зазначає, що 03.06.2011 року між [PERSON] та на даний час [PERSON], і [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва. Рішенням Дарницького суду м. Києва від 02.12.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина, син - [PERSON] [INFO], які після розірвання шлюбу проживає з матір'ю за адресою [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] не проживає разом з дитиною. Рішенням Дарницького суду м. Києва проживання дитини [PERSON] визначено з матір'ю. Мати [PERSON] виїжджає до США і має місцем проживання у будинку свого чоловіка, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS]. Відносини між сторонами погані, та точне місце знаходження відповідача зараз позивачу взагалі мені не відомо, у зв'язку з чим у позивача виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала та просила їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та заперечень щодо позову не подано. Представник третьої особи в суд не з'явився, подав заяву з проханням справу розглянути без його участі, рішення винести згідно закону. На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судовим розглядом встановлено, що 03.06.2011 року між [PERSON] та на даний час [PERSON], і [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва. Рішенням Дарницького суду м. Києва від 02.12.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11-12). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина, син - [PERSON] [INFO](а.с. 15). Після розірвання шлюбу [PERSON] перебуває на утриманні та проживає з матір'ю за адресою [ADDRESS](а.с. 17). Батько дитини [PERSON] не проживає разом з дитиною. Позивач вказує, що вона виїжджає до США і має місцем проживання у будинку свого чоловіка, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS], а дитина не може перетинати кордон України без дозволу обох батьків. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що виїзд за межі України відповідає інтересам неповнолітньої дитини, здійснення цього права забезпечуватиме її повноцінний та гармонійних розвиток. Суд вважає, доведеним, що баланс інтересів батька та законних та обґрунтованих інтересів малолітньої дитини буде дотримано в разі дозволу судом на виїзд дитини за межі України для навчання. Додатково суд має врахувати, що сторони однією сім'єю не проживають, дитина проживає та знаходиться на утриманні матері. Втім, у зв'язку з неможливістю отримати у встановленому порядку згоду батька дитини на її виїзд за кордон позивача не може оформити документи для виїзду [PERSON] за кордон для проживання, а тому суд приходить до переконання, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved