Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона та відповідач [PERSON] , 21 липня 2002 року зареєстрували шлюб у Боярському міськвиконкомі Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 133. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї стало те, що їхні сімейні проблеми все більше віддаляли їх одне від одного. І в решті їх шлюб розпався. Між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, на даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалась її збереження недоцільне. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 21 липня 2002 року зареєстрували шлюб у Боярському міськвиконкомі Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 133. Позивач на судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач на судове засідання не з`явився. До суду направив заяву про слухання справи у відсутності сторони відповідача, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, просив шлюб розірвати. У зв`язку з неявкою сторін силу ч. 2 ст. 247 КПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 21 липня 2002 року зареєстрували шлюб у Боярському міськвиконкомі Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 133. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалась її збереження недоцільне. У відповідності до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зі змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 21 липня 2002 року у Боярському міськвиконкомі Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 133. На підставі викладеного та

Outcome: approved