Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У жовтні 2014 року прокурор Першотравневого району Донецької області звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області із позовною заявою в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради №6/12-634 від 25 листопада 2011 року «Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку та продаж земельної ділянки гр. [PERSON].», а також визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 05 грудня 2011 року між Мелекінською сільською радою та [PERSON] щодо купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5000 га в [ADDRESS] та просив повернути сторони у попереднє становище. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що зазначена земельна ділянка не може перебувати у власності громадян, оскільки вона знаходиться у стометровій водоохоронній зоні та двокілометровій прибережній смузі. Крім того, Мелекінська сільська рада не розробляла проектів відведення земельних ділянок щодо встановлення прибережних захисних смуг, реалізація земельної ділянки відбулася за заниженою вартістю, в рішенні сільської ради не зазначено до якої категорії земель відноситься спірна земельна ділянка. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 28 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог прокурору Першотравневого району Донецької області відмовлено. В апеляційній скарзі заступник прокурора Донецької області просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Представник Донбаської національної академії будівництва і архітектури в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою (а.с. 94), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без його участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора прокуратури Донецької області Русланової Г.М., яка просила скаргу задовольнити, пояснення представника Мелекінської сільської ради Алдошиної Т.Г., відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], які просили апеляційну скаргу відхилити, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати та позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення або зміни рішення у разі порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка передана сільською радою у власність [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства. Проте з таким висновком погодитися не можна. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Мелекінської сільської ради № 6/12-634 від 25 листопада 2011 року затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. [PERSON] площею 0,5000 га, на якій знаходиться об'єкт нерухомості: база відпочинку, розташована за адресою: [ADDRESS]; прийнято рішення продати гр. [PERSON] зазначену земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER] для обслуговування бази відпочинку, загальною вартістю 414 929 грн. без урахування ПДВ; доручено голові сільської ради підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки, а також оформити інші документи, необхідні для вчинення цієї угоди. Крім того, у зазначеному рішенні Мелекінської сільської ради вказано, що у зв'язку з тим, що не розроблявся проект землеустрою відносно 2 км прибережно-захисної смуги та стометрової природоохоронної зони та не винесені їх межі в натурі в межах населеного пункту, у договорі купівлі-продажу необхідно вказати тільки дію договору про встановлення особистого земельного сервітуту, який зареєстрований у відділі Держкомзему Першотравневого району від 22 листопада 2011 року за № 1423984400020002411504 на площу 0,0132 га. Після розроблення проекту землеустрою відносно стометрової водоохоронної зони та двокілометровій прибережно-захисної смуги зобов'язати покупця земельної ділянки укласти договір про правовий режим по використанню земельної ділянки в цій смузі згідно діючого законодавства (том 1 а.с. 8). На виконання цього рішення 05 грудня 2011 року сільською радою з [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф. та зареєстрованим в реєстрі за № 4026 (том 1 а.с. 5-6, 7). З вихідної земельно-кадастрової інформації від 20 січня 2011 року № 53, плану меж спірної земельної ділянки та висновків комісії про погодження проекту землеустрою від 06 травня 2010 року вбачається, що ця земельна ділянка розташована у двокілометровій прибережній захисній смузі уздовж Азовського моря та водоохоронній зоні моря шириною 100 м відповідно до ст. 60 ЗК України (том 1 а.с. 70, 100-101, 103-104). За положеннями ст. 4 Водного кодексу України та ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (ст.ст. 1, 88, 90 Водного кодексу України, ст.ст. 60, 62 Земельного кодексу України). Частинами 1, 3 ст. 60 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Право на землі водного фонду, встановлене ст. 59 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає можливість передачі громадянам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування земельних ділянок прибережних захисних смуг із земель водного фонду лише на умовах оренди (ч. 4 ст. 59 цього Кодексу). При цьому за положеннями ст. 83 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення про продаж спірної земельної ділянки) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно із пунктом 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Законом України «Про землеустрій». Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Статтею 88 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі № 6-16цс14 та яка згідно із ч. 2 ст. 214, ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, із системного аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги. Представник Мелекінської сільської ради в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що проект землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронної зони у межах с. Б.Коса не розроблявся. Не розроблявся і не затверджувався також у визначеному законом порядку окремий проект землеустрою зі встановлення меж прибережної захисної смуги із пляжною зоною. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить нормам статей 59, 83, 84 ЗК України. Тому рішення Мелекінської сільської ради № 6/12-634 від 25 листопада 2011 року не відповідає чинному законодавству і як незаконне підлягає визнанню недійсним. Посилання представника відповідача [PERSON] на належність спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] набув за договором купівлі-продажу у власність спірну земельну ділянку, яка не могла бути йому відчужена за законом, цей договір купівлі-продажу також необхідно визнати недійсним. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержала, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені інші особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів. Оскільки позовні вимоги ґрунтуються на вимогах про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, як такого, що не відповідає вимогам закону, а не з інших правових підстав, апеляційний суд вважає за можливе застосувати правові наслідки його недійсності та визнати за Мелекінською сільською радою право власності на спірну земельну ділянку та зобов'язати раду сплатити [PERSON] 414 929 грн., отриманих за визнаних недійсним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05 грудня 2011 року.

Outcome: approved