Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS]. Протягом кількох років вона перебувала з відповідачем [PERSON] у незареєстрованому шлюбі, в період якого відповідач був зареєстрований у зазначеній вище квартирі. Однак вже більше року сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, відповідач лише інколи заходить до позивачки навідати їхню спільну доньку. Протягом останнього року [PERSON] даною квартирою не користується, за комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим позивачка змушена сплачувати за нього, як за зареєстровану особу. За таких обставин відповідач, як колишній член сім'ї власника житлового приміщення, не проживаючи в спірній квартирі більше одного року, втратив право на користування нею, що і стало підставою для звернення позивачки до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили визнати [PERSON] особою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивачка також зазначила, що на даний час невідомо, де проживає відповідач та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачка не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.07.2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 09.07.2003 року, та зареєстрованим 10.07.2003 року КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі № 467 за реєстровим № 418/41423 (а.с. 7). Як вбачається з акту № 359 від 03.03.2014 року, складеного комісією в складі: інспектора ТОВ «ЖЕО» [PERSON] та юриста ТОВ «ЖЕО» [PERSON] (а.с. 8), у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також комісією було встановлено, що [PERSON] за вищевказаною адресою тимчасово не перебуває. Свідчення про тимчасову відсутність останнього підтверджують сусіди, які проживають [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі більше одного року, а саме з січня 2013 року та комунальні послуги не оплачує. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі [ADDRESS] понад один рік, а саме з січня 2013 року, а також те, що останній не оплачує комунальні послуги, які нараховуються на нього, як на особу, яка зареєстрована в даній квартирі, не несе інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved