Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є дружиною померлого [INFO] [PERSON] та зазначає, що останній хворів, у зв`язку з чим нею було витрачено кошти на його лікування, а в подальшому на поховання та встановлення пам`ятнику. Відповідачі є дочками померлого [PERSON] та разом з нею прийняли спадщину після його смерті. Вважає, що кожний з відповідачів, як спадкоємець, повинен відшкодувати їй витрати, які вона понесла на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, у розмірі 17545,00 грн. Також просить суд вирішити питання про поновлення їй строку позовної давності за заявленими позовними вимогами. Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті. 14 травня 2019 року до суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву, згідно якого позивачі не погоджуються із заявленими позовними вимогами. Відповідачі зазначають про пропуск позивачем строку позовної давності в три роки, адже саме з дня сперті спадкодавця слід обраховувати строк звернення до суду із заявленими вимогами. Також вважають, що вони надавали матеріальну допомогу на лікування спадкодавця, а тому не повинні нести будь-яких інших витрат на його лікування, здійснених позивачем. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що [PERSON] раніше заявлялись позовні вимоги у Дзержинському районному м. Кривого Рогу про стягнення витрат на лікування та поховання, але під час судового розгляду вони змінили позовні вимоги через домовленість між спадкоємцями щодо розподілу спадкового майна, яку у подальшому відповідачі не виконали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимог не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона є тіткою відповідачів. Спір про спадщину між сторонами триває близько 5 років. Позивач раніше просила у неї грошей для здійснення операції [PERSON] та вона надала, відповідачі ж не надавали грошей на операцію батькові. В останній місяць перед смертю [PERSON] вона доглядала за ним. Відповідачі в цей місяць до батька не приходили. Догляд за хворим [PERSON] здійснювала позивач. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона перед смертю часто відвідувала хворого [PERSON] За ним доглядала позивач, а відповідачів вона не бачила. [PERSON] допомагала матеріально на лікування хворого брата [PERSON] Позивач оплачувала дві операції [PERSON] та в подальшому здійснювала поховання чоловіка. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона надавала гроші позивачці на лікування її чоловіка [PERSON] Відповідачів побачила тільки на похоронах. Їй відомо, що позивач просила гроші на операцію [PERSON] у відповідачів, однак вони не дали грошей. Догляд за хворим [PERSON] здійснювала позивач. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 липня 2002 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 05.07.2002. (а.с. 56) Згідно довідки МСЕК від 26.01.2015, [PERSON] було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням. (а.с. 66) [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.03.2015. (а.с. 87) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року у справі № 210/5199/15-ц, яке набрало законної сили 21.03.2018, було позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління держгеокадастр у Криворізькому районі Дніпропетровської області про встановлення факту належності земельної ділянки на праві власності, про розподіл спадкового майна, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння, 1/4 частину земельної ділянки та 1/2 частину автомобіля в порядку спадкування задоволено частково. Встановлено факт належності та володіння на праві приватної власності за життя [PERSON] , який помер [INFO] , земельної ділянки площею 0,0690 га по [ADDRESS] . Розділено спадкове майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яке складається з 1/4 частки житлового будинку з господарчими побудовами та 1/4 частки земельної ділянки, які розташовані за адресою : [ADDRESS] , автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] із визначенням частки кожного спадкоємця - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1/12 частці житлового будинку з господарчими побудовами, 1/12 частці земельної ділянки та 1/6 частці автомобіля кожній. Визнано за [PERSON] , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарчими побудовами ( загальна площа 68,3 кв.м, житлова площа 41,8 кв.м) та на 1/4 частку земельної ділянки ( площа 0,0690 гектарів), які розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Визнано за [PERSON] , право власності на 1/2 частку автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 30000 гривень в рахунок грошової компенсації її частки у спадщині. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 30000 гривень в рахунок грошової компенсації її частки у спадщині. В решти позову - відмовлено. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року у справі № 210/5199/15-ц встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дочками спадкодавця [PERSON] . На підставі заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину, поданих до Другої криворізької державної нотаріальної контори позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , відкрито спадкову справу за номером 667/2015. Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Биканова Р.І. від 02.10.2015 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з суперечкою між спадкоємцями з приводу їх прав на частки у спадковому майні. Вказані обставини встановленні рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, оскільки у справі беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Як встановлено судом, спадкоємцями за законом після померлого [INFO] [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого ? комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Згідно до роз`яснень викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Тобто, до таких витрат не відносяться витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, [PERSON] було витрачено у період з травня 2013 року по березень 2015 року на лікування спадкодавця 14979,37 грн., що підтверджується наданими позивачем квитанціями та фіскальними чеками. (а.с. 61, 64-65, 71-73, 77) Водночас судом не приймається як витрати на лікування [PERSON] квитанція про перерахування спонсорської допомоги в розмірі 320,00 грн. (а.с.78), оскільки така допомога є добровільним внеском та не пов`язана з лікуванням спадкодавця. Також позивачем понесено витрати на поховання пов`язані з ритуальними послугами на суму 3150,00 грн., згідно накладної № 029 від 24.03.2015. (а.с. 59) В цій накладній зазначено про наявність боргу в розмірі 1100,00 грн., водночас доказів про сплату цього боргу позивачем матеріали справи не містять, а тому судом приймається, як доведена саме сплачена сума в розмірі 3150,00 грн. Окрім цього позивачем укладено договори з ФОП [PERSON] про виготовлення та встановлення пам`ятника від 27 липня 2018 року на загальну суму 9450,00 грн., які були оплачені [PERSON] , що підтверджується копіями товарних чеків. (а.с. 82-85) Оскільки витрати на проведення поминального обіду не віднесено до таких, що входять до визначення поняття поховання, а тому такі витрати в загальному розмірі 3297,52 грн. (а.с. 60) не підлягають стягненню за положеннями ч. 1 ст. 1232 ЦК України. Також позивачем не доведено, що виготовлення копій А-4 в кількості 171 штуки (а.с. 60) відноситься до витрат пов`язаних з похованням спадкодавця, а тому вони не є належними доказами таких витрат. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем доведено здійснення витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в загальному розмірі 27579,37 грн. Оскільки спадкоємцями [PERSON] є сторони по справі, тому таки витрати підлягають розподілу між трьома спадкоємцями, тобто по 9193,12 грн. на кожного з них. Стосовно заяви відповідачів про застосування строку позовної давності до позовних вимог зі стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 2 та 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, позивач зверталась 04 листопада 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] про стягнення витрат на лікування та поховання, про що свідчить ухвала цього суду від 01.12.2015 у цивільній справі № 210/5199/15-ц. Також 01 листопада 2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу під час розгляду цивільної справи № 210/5199/15-ц було прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] без позовних вимог про стягнення витрат на лікування та поховання, про що свідчить ухвала цього суду від 01.11.2017. За таких обставин вбачається, що [PERSON] пред`явивши у листопаді 2015 року позов до [PERSON] , [PERSON] про стягнення витрат на лікування та поховання вчинила дії з переривання позовної давності. За таких умов строк позовної давності за вимогами про стягнення витрат на лікування та поховання слід відраховувати з 04 листопада 2015 року, в той час як позивач звернулась до суду 23 жовтня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що витрати здійснені позивачем на лікування [PERSON] в розмірі 14979,37 грн. є розумними, що стосується їхнього розміру та необхідними у їх здійсненні за медичними показаннями хворого [PERSON] (а.с. 62,63, 67-70, 74, 75). Також розміри витрат, понесених позивачем на поховання в розмірі 12600,00 грн., підтверджуються письмовими доказами, при цьому зазначені витрати не виходять за межі розумного та пов`язані з проведенням самих необхідних звичаєвих ритуальних дій. У зв`язку з наведеним суд вважає, що спадкоємці [PERSON] , [PERSON] зобов`язані відшкодувати позивачу витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в розмірі по 9193,12 грн. кожна. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме по 184,66 грн. з кожного з відповідачів. Відповідно до ст. ст. 257, 264, 1232 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12,76, 77, 78,82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: partial