Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є людиною похилого віку та їй на праві власності належали житловий будинок та земельна ділянка по вул. Промислова, 1 в с. Петрівське. Кошти на придбання нерухомості були надані її доньками [PERSON] та [PERSON]. В даному будинку вона проживала постійно, а з [PERSON] продовжувала його добудовувати. За таких обставин вона вважала, що всі вони є співвласниками даного будинку. Саме тому вона вирішила скласти заповіт на свою молодшу доньку [PERSON], щоб остання після її смерті отримала у спадок частку будинку. Влітку 2009 року вона у приватного нотаріуса вчинила правочин на користь відповідачки щодо частини незавершеного будівництвом будинку, вважаючи, що підписала заповіт. В силу своїх зорових та слухових вад вона не бачила документ, який підписала, не розчула пояснень нотаріуса щодо суті підготовленого документу. Ні оригіналу, ні копії документу вона не отримала. Спочатку відповідачка час-від-часу приїздила до неї, провідувала. Згодом вона разом зі своїм чоловіком переїхали в її будинок, і відносини їх значно погіршились. У жовтні 2013 року [PERSON] повідомила їй, що вона подарувала весь будинок [PERSON], що стало для неї неприємною несподіванкою. [PERSON] ввела її в оману, при укладенні правочину вона сприймала обставини не такими, якими вони були, помилялась в наслідках такої угоди, тобто була допущена помилка, що має істотне значення. Тому договір дарування є недійсним. Просила суд визнати недійсним договір дарування від 31 липня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1. При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Посилалась на те, що був також укладений договір дарування земельної ділянки. Даний договір також укладений внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення: природи правочинів, прав та обовязків сторін. Просила суд визнати недійсним договір дарування від 31 липня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1; визнати недійсним договір дарування від 31 липня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. 17 квітня 2015 року померла відповідачка [PERSON] При розгляді справи судом були залучені у якості співвідповідачів спадкоємці померлої [PERSON] її чоловік [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. У судове засідання приватний нотаріус [PERSON] не зявивсь. Направила суду письмові заперечення, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. У ст. 719 ЦК України встановлені вимоги до договору дарування. Так, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. При розгляді справи судом встановлено, що 26 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю 86%, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1. Будь-яких доказів вкладення коштів в купівлю будинку, існування договору щодо визначення часток в майні, як вказувалось позивачкою, [PERSON] та [PERSON] суду подано не було. 30 травня 2007 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1349га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1. 31 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 86%, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1 31 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1349га, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Промислова, 1 Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. При розгляді справи за ухвалою суду було призначено судово-медичну експертизу, на вирішення якої постановлено питання чи мала [PERSON] вади зору та слуху станом на 31 липня 2009 року, та чи могла, маючи вади зору та слуху, прочитати текст оскаржуваних договорів дарування без окулярів та чи могла вона почути прочитаний текст та зрозуміти його. Згідно висновку експерта по проведеній комісійній судово-медичній експертизі №133/к на основі даних представленої до судово-медичної експертної комісії медичної документації [PERSON], [INFO], та даних консультативних висновків консультантів КОБ СМЕ окуліста та отоларинголога, - станом на 31 липня 2009 року мала вади зору: повна втрата зору внаслідок катаракти на правому оці і збереження зору +4,5D на ліве око в окулярах, без окулярів читати не може; станом на липень 2009 року документальних даних про слух [PERSON] не надано; станом на 05 вересня 2000 року [PERSON] чула шепітну мову 1,5 м на праве та ,5 м на ліве вухо; станом на 22 січня 2015 року [PERSON] чує розмовну мову на відстані 0,2 м від вуха. Таким чином, [PERSON] не могла без окулярів прочитати текст оскаржуваних договорів дарування незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки від 31 липня 2009 року та могла почути прочитаний текст договорів та зрозуміти його. Враховуючи надані суду пояснення сторонами, покази свідків, результати проведеної експертизи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів того, що позивачка помилилась щодо природи правочину, введення її в оману відповідачкою, що при укладенні оспорюваних правочинів вона була без окулярів. Пояснення позивачки щодо даних обставин не є належним підтвердженням даних обставин. Покази допитаних в судовому засіданні свідків, суд оцінює критично, оскільки свідки є близькими родичами сторін, повідомили суду своє субєктивне ставлення до певних подій та обставин, разом з тим обєктивних даних, що мали б значення для розгляду справи, суду не показали. Покази свідків щодо можливості почути чи прочитати позивачкою не є належними доказами. Інших доказів на підтвердження своїх доводів позивачем суду не надано. Ст. 229 та ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. У п. 20 вищевказаної постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, оцінюючи кожний доказ окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Outcome: dismissed