Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] через адвоката Лабик Р.Р. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.03.2020 року, близько 03 год. 24 хв. в м.Києві по пр. М.Бажана відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen T5», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] від отриманих травм загинула на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen T5», д.н. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». 05 серпня 2020 року на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 18892 - страхове відшкодування моральної шкоди; 170028 грн. страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника. 14.08.2020 відповідач повідомив представника позивача про те, що заяву з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про припинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальній справі законної сили. До матеріалів страхової справи на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» направлено копію постанови про закриття кримінального провадження від 29.09.2020 року. Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблої [PERSON] входили: батько [PERSON] , матір [PERSON] , дочка [PERSON] [INFO] . Щодо чоловіка загиблої, то згідно рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.10.1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 56676 грн., а розмір страхового відшкодування шкоди, що належить доньці [PERSON] становить 18892 грн., який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди (56676 грн. : 3 особи). У загиблої [PERSON] на день її смерті, на утриманні перебувала донька [PERSON] , [INFO] , яка має право на отримання страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника в сумі 170028 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] 18892 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 170028 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. 06.10.2020 року. Ухвалою від 08.10.2020 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. 23.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 16.01.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача в якому посилається, на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 23.03.2020 року в м.Києві розглядається в кримінальному провадженні і необхідно рішення суду в кримінальному провадженні для прийняття остаточного рішення страховиком по страховій справі. Додатково посилалися на те, що вимоги є передчасними, оскільки про рішення суду в кримінальній справі відповідачеві стало відомо лише 20.04.2021 року, а тому відповідно до спеціального Закону, граничний строк для прийняття рішення страховиком в даному випадку є - 19.07.2021 року. Просили суд в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ухвали від 05.03.2021 року суд перейшов до розгляду справи з викликом сторін. 20.04.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення письмових доказів по справі, а саме -постанови про закриття кримінального провадження від 29.09.2020 року. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі позивача. Представник ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, а тому судом ухвалено провести судове засідання за його відсутності на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 23.03.2020 року, близько 03 год. 24 хв. в м.Києві по пр.М.Бажана відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen T5», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] від отриманих травм загинула на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шевроле» д.н. [NUMBER] застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом № 106496520. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen T5», р.н. [NUMBER] застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом № АО4340279. За фактом вказаної ДТП розпочато кримінальне провадження №12020100000000285 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою Київської міської прокуратури від 29 вересня 2020 року закрито кримінальне провадження №12020100000000285 від 23.03.2020 року, у зв`язку зі смертю підозрюваного [PERSON] . Як убачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 27.06.2007 року. По факту даного ДТП мало місце звернення до відповідача, однак за результатом розгляду страхової справи ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не було проведено виплату страхового відшкодування, протилежне судом не встановлено. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП, до кола осіб, що мають право на вищевказане відшкодування у зв`язку зі смертю [PERSON] входили: батько [PERSON] , матір [PERSON] , дочка [PERSON] [INFO] . Щодо чоловіка загиблої, то згідно рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23.10.1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 56676 грн., а розмір страхового відшкодування шкоди, що належить доньці [PERSON] становить 18892 грн., який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди (56676 грн. : 3 особи). Зважаючи на викладені вище норми матеріального права, суд доходить до висновку, що підлягає задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди заподіяна смертю фізичної особи в розмірі 18892 грн. Згідно з ч.2 ст.27 Закону № 1961-ШУ від 01.07.2004 року в редакції чинній на дату пригоди «Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку». Згідно ч.1, ч.2 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується : 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) тощо. У загиблої [PERSON] , на день її смерті, на утриманні перебувала лише донька [PERSON] , протилежне судом не встановлено. Отже, суд вважає, що неповнолітня [PERSON] , законним представником якої є батько [PERSON] має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю матері [PERSON] . Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів статті 77 СК України утримання може бути як у натуральній формі так і в грошовій формі. Як зазначає позивач на час ДТП загибла [PERSON] офіційних доходів не отримувала, проте, сам факт того, що особа не мала офіційних доходів не може свідчити про те, що утримання дочки не відбувалось взагалі. Частиною 2 статті 1200 ЦК України встановлено, що особами визначеними у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включається пенсія суми, що належала йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував». Вказаною правовою нормою Закону встановлено, що розмір відшкодування визначається за розміром середньомісячного заробітку потерпілого. Проте, вказаною правовою нормою Кодексу не встановлено порядку розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого. Відповідно до ч.1 статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Суд при визначенні середньомісячного заробітку потерпілого, який працював за трудовим договором, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100. При визначенні середньомісячного заробітку потерпілого, який на час заподіяння шкоди не працював, суд керується ч.2 ст.1195 ЦК України, в якій зазначено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі : з 01 січня - 4723 грн. В такому випадку частка, яка припадає на одного утриманця становить 2361,50 грн., яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (4723 грн./2 утриманців). Шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років (ст.1200 ЦК України). На дату смерті годувальника її неповнолітній дочці [PERSON] було лише 12 років 9 місяців 6 днів. Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення [PERSON] 18-ти років, становить 62 місяці. (5 років, 2 місяці, 25 днів). Таким чином, відповідно до ч.2 ст.1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблої, у зв`язку із втратою годувальника, становить 146413 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (2361,50 грн. *62 місяці). Згідно п.27.2 ст.27 Закону № 1961-ІУ, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-ШУ, становить 170028 грн., який розрахований за формулою : 36х4723 (мінімальну заробітну плату у 2020 році), який і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п.27.5 Закону України № 1961-ІУ, відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п.1 Розпорядження Нацфінпослуг № 538 від 09.04.2019 «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у розмірі 260 000 грн. на одного потерпілого. В даному страховому випадку заявлені страхові відшкодування не перевищують граничний ліміт відповідальності у розмірі 260 000 грн. на одного потерпілого. Таким чином, суд всебічно та повно дослідивши обставини справи, надані докази, приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги задоволено, від оплати судових витрат позивач звільнений в силу п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому із ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1889 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved