Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] через представника адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну звернулася до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житлом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . З 22.03.2013 року у будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який являється рідним братом позивачки та за місцем реєстрації не проживає більше чотирьох років, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має, не користується будинком як житлом. Оскільки відповідач тривалий час у будинку не проживає, порушується право власника будинку на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, тому вважає, що [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право на користування житлом. Ухвалою суду від 26.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.28-29). Ухвалою суду від 28 січня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.49-50). Представник позивача - адвокат Бондаренко Ірина Анатоліївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідач являється рідним братом позивача. У будинку по [ADDRESS] ніколи не проживав, проте його реєстрація обмежує позивача у здійсненні прав користування та розпорядження належним майном. Теперішнє місцезнаходження відповідача невідоме. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку. Крім того на офіційному веб-сайті Судової влади України з 10.02.2020 року розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання (а.с.58). Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2012 року [PERSON] набула у власність житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з державного реєстру правочинів, виданого 14.08.2012 року №11700910. (а.с.7). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.10.2019 року №00024320279 [PERSON] зареєструвала шлюб, про що 24.11.2012 року складено відповідний актовий запис №62. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] ».(а.с.8). Отже, житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Бобринецькою міською радою від 07.11.2019 року № 03-41/1090/4 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 22.03.2013 року по теперішній час (а.с.23). Вказана інформація підтверджена відомостями з домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які являються сусідами позивача, надали показання про те, що в будинку по [ADDRESS] проживає [PERSON] . В 2015 році відповідач приїздив до неї у гості, проте чи зареєстрований за вказаною адресою не знають, оскільки він в даному будинку ніколи не проживав. За вказаних обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в жилому приміщення без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Пунктом 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що у справі позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved