Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У жовтні 2019 року представник Кредитної спілки «Істок» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за договором споживчого кредиту № ДКХ-2228 від 07.11.2018 року у розмірі 82 950 грн., з яких: 14 617,97 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 27 122,22 грн. заборгованість за платою; 0,16 грн. заборгованість по відсотках; 30 111,21 грн. 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору; 2 047,70 грн. інфляційні нарахування; 9 000 грн. штраф, а також просив стягнути 1 921 грн. сплаченого судового збору. Позовна заява обґрунтована тим, що між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] \~ укладено договір про споживчий кредит, відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальникові кредитні кошти зі сплатою процентів та платою за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] укладено договір поруки. Внаслідок порушення відповідачами зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка в досудовому порядку погашена не була. 11.01.2020 року ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова вказану справу передано на розгляд за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 27.02.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 28.02.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 24.03.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки під час отримання вказаного кредиту йому було роз`яснено, що кредит надається під дуже маленькі відсотки 0,001 % річних. Про існування плати за надання кредиту в сумі 24,22 грн. щоденно він дізнався з позовної заяви, так само і про те, що з 26.01.2019 року плата за користування кредитом змінилася до 96,87 грн. щоденно. Крім того, відповідно до п. 7.3 договору досудовий порядок врегулювання спору є обов`язковим для сторін, а позивач не виконав обов`язок встановлений договором та ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» шляхом направлення вимоги про повне погашення боргу, тому звернення до суду з позовом є передчасним. Позивач також зазначав, що являється військовослужбовцем та з 28.10.2011 року проходить військову службу у Збройних Силах України, брав безпосередню участь у проведенні антитерористичних операцій. Позивачу про це було відомо, оскільки в заявці на отримання кредиту вказано місце роботи Харківський Національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, звання молодший сержант, посада курсант, вислуга років 9 років, дата закінчення контракту 2019 р. Таким чином, статус військовослужбовця дає підстави для застосування у спірних правовідносинах пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки в Україні особливий період розпочався з 18.03.2014 року і триває до теперішнього часу. Крім того, відповідач вважає, що порука припинена на підставі ст. 559 ЦК України, оскільки з січня 2019 року позивач безпідставно збільшив розмір плати за надання кредиту з 24,22 грн. до 96,87 грн. щодня, а поручитель згоди на збільшення обсягу відповідальності не надав. 26.08.2020 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив, в яких представник позивача заперечував проти обставин, викладених\~ відповідачем у відзиві, оскільки з договору вбачається, що позивач власним підписом засвідчив, що ознайомлений із всіма пунктами договору, згоден із ними та буде їх сумлінно виконувати. Сторони в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. В матеріалах справи міститься заява представника позивача від 13.11.2019 року про розгляд справи без його присутності, в якій останній позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача-1 Олійник І.С., надавши пояснення в судовому засіданні, 30.09.2020 року звернулась до суду із зяавою, в якій просила справу розглянути без її участі. Заслухавши посянення представника відповідача-1 та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з протоколу засідання правління Кредитної спілки «Істок» від 16.03.2017 року, [PERSON] прийнято до членів КС «Істок». Згідно заявки на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок», [PERSON] підтвердив, що до укладення кредитного договору йому надано кредитною спілкою інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитора з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленого у додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, у заявці на отримання кредиту місце роботи [PERSON] вказано ХНУПС (Харківський Національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба), звання молодший сержант, посада курсант, вислуга років 9 років, дата закінчення контракту 2019 р. 07.11.2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № ДКХ-2228. Відповідно до п. 1.1 договору, кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 17 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і виконати свої обов`язки за цим договором в повному обсязі. Строк дії договору становить 12 календарних місяців, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 2.5 договору, плата за надання кредиту становить 24,22 грн. щоденно. Нарахування плати розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві, та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту (п. 2.6 договору). Процентна ставка за користування кредитом за даним договором становить 0,001 % річних (п. 3.2 договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом, до дати та у розмірі, що вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, наведеному додатку до договору, який є його невід`ємною частиною. 07.11.2018 року між сторонами затверджено додаток до договору про споживчий кредит № ДКХ-2228 від 07.11.2018 року «Графік повернення кредиту та сплати зобов`язань». 26.01.2019 року у зв`язку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, викладеного у додатку до кредитного договору, між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит № ДКХ-2228 від 07.11.2018 року. Відповідно до п. 2.5 додаткового договору, плата за надання кредиту становить 96,87 грн. щоденно. Згідно статуту Кредитної спілки «Істок», затвердженого рішенням загальних зборів від 20.06.2011 року, КС «Істок» - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами на корпоративних засадах з метою потреб її членів у взаємному кредитуванню та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 07.11.2018 року [PERSON] видано 17 000 грн. основної суми кредиту. 07.11.2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] укладено договір поруки № ДКХ-2228 ДП1. Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами договору про споживчий кредит № ДКХ-2228 від 07 листопада 2018 року, згідно якого позичальником є громадянин України, член кредитної спілки [PERSON] , та на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 17 000,00 грн., на строк 12 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних та плата за надання кредиту в розмірі 24,22 грн. щоденно, що нараховується згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником зобов`язань по кредитному договору та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені кредитором, згідно умов договору та вимог чинного законодавства України. Поручитель погоджується із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надає згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору (п. 1.2 договору). Згідно з п. 1.6 договору поручитель свідчить, що з умовами кредитного договору він ознайомлений та згоден. Відповідно до п. 2.1 сторони договору визначають, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та інші особи, які дали поруку по кредитному договору, відповідають перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником, за повернення суми кредиту та нарахованих згідно умов кредитного договору зобов`язань, відшкодування збитків, у відповідності до ст. 553-559 ЦК України. Сторони погодили, що строк дії поруки становить 10 років, але в будь-якому разі порука припиняє свою дію не раніше повного виконання зобов`язання за кредитним договором (основним зобов`язанням). Відповідно до п. 5.3 договору поруки, поручитель гарантує, що на момент укладання цього договору він повністю ознайомлений з видами та розміром відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за цим договором, юридичними наслідками такого виконання та вважає їх справедливими та прийнятними для себе. Позивачем на адреси відповідачів надсилались письмові вимоги про погашення заборгованості за договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКХ-2228 від 07.11.2018 року члена кредитної спілки «Істок» Шапошнікова А.О., наявна заборгованість в розмірі 82 950 грн., з яких: 14 617,97 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 27 172,22 грн. заборгованість за платою; 0,16 грн. заборгованість по відсотках; 30 111,21 грн. 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору; 2 047,70 грн. інфляційні нарахування; 9 000 грн. штраф. Відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог, оскільки він є військовослужбовцем, тому відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з початку і до закінчення особливого періоду, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є учасником бойових дій. 23.08.2018 року між Міністерством оборони України та [PERSON] укладено контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України на посадах офіцерського складу, строком на 5 років. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з умовами договору нарахування плати з користуванням кредитом розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві, та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту (п. 2.6 кредитного договору). У пункті 4.7 кредитного договору визначено відповідальність сторін та наслідки порушення умов цього договору, зокрема: дострокове повернення позичальником кредиту з підстав та порядку, передбаченому в п. 6.2.2 договору; сплату позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення кожного платежу, згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно ст. 625 ЦК України (п. 4.7.1-4.7.3 кредитного договору). Пунктом 6.2.2 кредитного договору встановлено, що у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або відсотків більш, як на один календарний місяць, кредитор набуває права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредитору, внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору; вимагати від поручителів дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору. З наданих суду та досліджених доказів\~ встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 82 950 грн., з яких: 14 617,97 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 27 122,22 грн. заборгованість за платою; 0,16 грн. заборгованість по відсотках; 30 111,21 грн. 100 % річних, згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору; 2 047,70 грн. інфляційні нарахування; 9 000 грн. штраф. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що відповідач [PERSON] на момент укладення кредиту та під час розгляду справи є військовослужбовцем. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних\~ з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 521/9626/15-ц. Отже, стягненню на користь позивача підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 617,97 грн., оскільки [PERSON] є військовослужбовцем та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Доводи позивача про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки плата, інфляційні втрати та спеціальна відповідальність, передбачена приписами ст. 625 ЦК України, не зазначаються у вказаному законі, суд вважає безпідставними, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного тлумачення заявником норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Тобто, позивачем надано фінансовий кредит, а не особисті кошти члену кредитної спілки, тому пільги військовослужбовців поширюються на всі зобов`язання перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, при цьому кредитні спілки не є виключенням. Посилання відповідача-1 про припинення поруки [PERSON] на підставі ст. 559 ЦК України,\~ не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої та другої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати, тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. За умовами п. 1.2. договору поруки №ДКХ-2228 ДП1 від 07.11.2018 року\~ поручитель погодився із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надав згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору. Таким чином, поручитель [PERSON] добровільно погодився з умовами укладеного між ним та кредитною спілкою\~ договору поруки на автоматичне збільшення його відповідальності, що засвідчено умовами договору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованості за договором про споживчий кредит № ДКХ-2228 від 07.11.2018 року в сумі 14 617,97 гривень та про\~ відмову в задоволенні решти позовних вимог. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі\~ 960,50 грн. з кожного, оскільки сплачена позивачем сума судового збору перевищує ціну позову у справі та була мінамальною на час звернення з позовом юридичною особою.

Outcome: partial