Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 05 вересня 2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться проживати із позивачем. На протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб і сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких стає їхня дитина, що впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дочці душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та у сімї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісного проживання не припинено. Але, за переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. Майновий спір відсутній. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09 листопада 2017 року сторонам було надано строк для примирення тривалістю два місяці, у звязку з чим провадження по справі було зупинено до 09 січня 2018 року. Ухвалою суду від 09 січня 2018 року на підставі заяви позивача сторонам було надано додатковий строк для примирення тривалістю два місяці, у звязку з чим провадження по справі було зупинено до 12 березня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.\~Також зазначила, що строк наданий судом для примирення результатів не дав, стосунки між сторонами не покращилися та примирення досягнуто не було. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 9 ч. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2009 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 458, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 147038, виданим 05 вересня 2009 року (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 310993, виданим 21 грудня 2010 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 546 (а.с. 10). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені позивач та відповідач. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони перестали розуміти один одного, між позивачем та відповідачем відсутня довіра. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved