Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітні 2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами до відповідача [PERSON] про визнання за собою права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] у м. Києві [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги вважає обґрунтованими та визнає їх. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. 26.09.2013 позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої КДНК Мотицької С.А. із заявою про прийняття спадщини від своєї матері [PERSON], що померла [INFO]. У нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 661/2013. Постановою державного нотаріуса КМНО Мотицькою С.А. від 07.04.2014 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки [PERSON] надав дублікат свідоцтва про право власності на 1/3 частку квартири, який не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме не здійснено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 15). Розпорядженням органу приватизації Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 15.10.2001 за № 25907 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було набуто у власність (приватизовано) квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного розпорядження було видане свідоцтво про право власності від 15.10.2001, відповідно до якого квартира у рівних долях належить на праві спільної часткової власності: відповідачу [PERSON] (батьку позивача), [PERSON] (матері позивача), позивачу [PERSON] Позивач зазначає, що свідоцтво було загублено, і замість нього він отримав дублікат свідоцтва про право власності, на підставі якого зареєстрував право власності на 1/3 частину квартири (а. с. 10-11). На момент смерті [PERSON] єдиним її спадкоємцем першої черги був її син [PERSON], оскільки батьки були розлучені. У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved