Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод», просив змінити формулювання причин звільнення, стягнути не виплачену заробітну плату, компенсацію за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та вихідну допомогу. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він працював у відповідача з 19.02.2014 року по 02.12.2014 року на посаді водія та звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 25.11.2014 року він звернувся до керівника підприємства із заявою про розірвання з ним трудового договору за власним бажанням у звязку з порушенням трудового законодавства, оскільки існує заборгованість по виплаті заробітної плати, тому відповідач повинен був розірвати з ним трудовий договір за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Баранівський молокозавод» [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в своїх показаннях повідомив, що він працював на посаді директора ТОВ «Баранівський молокозавод», позивач [PERSON] працював водієм на підприємстві та неналежним чином виконував трудові обов'язки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем ТОВ «Баранівський молокозавод» в трудових стосунках на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. 25.11.2014 року позивач надіслав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з порушенням працедавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). 02.12.2014 року позивача [PERSON] було звільнено з роботи на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідачем не було спростовано твердження позивача про існування заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати, тобто роботодавцем порушено умови трудового договору та законодавства про працю. Відповідно до ч. 3 ст.235 КЗпПУ у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про зміну формулювання звільнення підлягають до задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Повний розрахунок по виплаті заробітної плати [PERSON] проведений 30.04.2015 року (а.с. 29). Період, за який підлягає до стягнення середній заробіток з 03.12.2014 року по 30.04.2015 року. Загальна кількість робочих днів за цей період складає 103 дні. Враховуючи, що середньоденний заробіток [PERSON] перед звільненням становив 49 грн. 35 коп. (а.с. 26), тому до стягнення підлягає сума 5083 грн. 05 коп. (49,35 грн. х 103 дні). Вихідна допомога становить 3489 грн. 93 коп. (1163,31 х 3 міс.). На підставі викладеного,

Outcome: partial