Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 14 квітня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину: [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від позивача з дитиною, не бере у повному обсязі участі у вихованні і витратах необхідних для виховання дитини, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, у поданій 17 червня 2014 року через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутність, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 квітня 2010 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, долученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини, яка на час розгляду справи є малолітньою - [PERSON], [INFO], про що до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження в копії (а.с. 3). Дитина проживає разом із матір'ю, що підтверджується довідкою КП «ЖЕП №26» від 12 травня 20014 року №904 (а.с.17) та, відповідно, перебуває на її утриманні. Позивач працює на посаді перукаря 1 класу в ОКБМ ім. Мечникова, де її дохід з урахуванням утриманих податків за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року склав 7428,70 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 16 травня 2014 року №4/624 (а.с. 18). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач є працездатним, має постійний заробіток та інших осіб, окрім сина [PERSON], на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обов'язків за ст.ст. 27, 60 ЦПК України відповідач не надав. Оскільки судом з'ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їм не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем), перебуває на її утриманні, потребує піклування, утримання, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, має постійний заробіток, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи проводити стягнення з 23 квітня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved