Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У квітні 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що відповідно до рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11.03.2005 року за [PERSON] було визнано право власності на 57/100 частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] протягом тривалого часу постійно користуються приміщеннями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та складають 43 % від загальної площі будівлі. Вказаним приміщенням позивачі безперервно користуються вже протягом 18 років, в саме з 1996 року по даний час. У зв'язку з тим, що приміщення, якими користуються позивачі, не знаходяться на балансі Ржищівської міської лікарні, а також на балансі інших підприємств, установ та організацій, позивачі не можуть викупити або іншим чином отримати у власність приміщення, якими користуються вже дуже тривалий час. На сьогоднішній день позивачі продовжують користуватися приміщеннями. Добросовісно та безперервно володіють, відкрито користуються даним нерухомим майном, доглядають за ним та допомагають утримувати його, постійно роблять ремонт. Також позивачі сплачують комунальні платежі за приміщення. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно немає. Позивачі звертались до Ржищівської міської лікарні з метою вирішення питання про передачу позивачам у власність приміщень, якими вони користуються тривалий час. Проте, Ржищівська міська лікарня відмовляла позивачам, мотивуючи це тим, що приміщення не знаходяться на балансі міської лікарні. Враховуючи вищевикладене, позивачі вважають, що ці приміщення, якими вони користуються тривалий час, на підставі ст. ст. 344, 355 ЦК України можуть бути визнані їх спільною частковою власністю в рівних частках. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. Позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились з поважних причин. Представник Ржищівської міської лікарні в судове засідання не з'явився з поважних причин, про що надав письмового листа, згідно якого останній проти позову не заперечує, просить проводити розгляд справи без участі представника. Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 11.03.2005 року за [PERSON] визнано право власності на 57/100 частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-19). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 11.03.2005 року було встановлено, що нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], належали Ржищівській міській лікарні та були за договором купівлі-продажу від 25.07.2003 року відчуженні. Як вбачається з довідки № 295 від 10.04.2014 року, виданої Ржищівською міською лікарнею, [PERSON], [PERSON], [PERSON], дійсно користуються (володіють) нежитловими приміщеннями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] з 1996 року по даний час. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Враховуючи викладене, оскільки позивачі з 1996 року, тобто, більше десяти років відкрито і безперервно користуються нежитловими приміщеннями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], яким добросовісно заволоділи, інших осіб, які б претендують на дане приміщення немає, то суд вважає за необхідне визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 43% від загальної площі даного нежитлового приміщення за набувальною давністю в рівних частинах, тобто по 1/3 частині кожній. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Outcome: approved