Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У жовтні 2018 року представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20 лютого 2007 року у розмірі 33362,32 грн., яка станом на 31 липня 2018 року складається з наступного: 5680,20 грн. заборгованості за кредитом; 19439,14 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 6178,11 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1564,87 грн. штрафу (процентна складова). В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 20 лютого 2007 року за договором б/н відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (3,00 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зокрема, вказують на те, що відповідач підтвердив свою згоду підписом у заяві про те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір. Крім того, у позові зазначено, що власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту. Відповідач зобов'язань з повернення кредиту не виконав, а тому утворилась заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, проте в позові зазначила, що в разі неявки в судове засідання відповідача, банк не заперечує проти розгляду справи зі відсутності представника банку та ухвалення заочного рішення. Крім того, надала до суду пояснення, відповідно до яких 20 лютого 2007 року відповідачу було відкрито рахунок, 26 березня 2007 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт та надана кредитна картка. Заборгованість за кредитом у розмірі 5680,20 грн. - це заборгованість за кредитом, яка виникла на підставі суми останнього встановленого кредитного ліміту у розмірі 5900,00 грн.. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надавав. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Договір з ПриватБанком є договором приєднання, коли підписуючи відповідну заяву про надання картки та відкриття картрахунку, клієнт приєднується до розроблених фінансовою установою відповідних умов, які є однаковими для всіх клієнтів. Про зазначене свідчить, зокрема, назва цієї заяви «Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ». Матеріалами справи встановлено, що відповідач будучи клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке 21 травня 2018 року змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», з 20 лютого 2007 року за договором б/н отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що становить 36,00 % на рік, зі строком дії кредитної картки до лютого 2010 року. (а.с.5-9). Згідно анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 20 лютого 2007 року, він підтвердив згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписався клієнт в заяві. (а.с.10) Згідно п. 3.1. Умов та правил надання банківських послуг, Договір про надання банківських послуг укладається шляхом підписання клієнтом Заяви. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий термін. Пунктом 3.1.1. Правил користування платіжною картою передбачено, що термін дії карти вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно пункту 3.1.3. цих Правил по закінченні строку дії відповідна карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття картрахунку, а також при наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення терміну дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно п.5.3. Умов та правил надання банківських послуг, Банк залишає за собою право змінювати розмір наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) в односторонньому порядку, за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Згідно п. 6.6. Умов договору, клієнт зобов'язався у разі невиконання зобов'язань за Договором, за вимогою банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), по сплаті винагороди банку. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON], 26 березня 2007 року Банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 3500 грн., 27 грудня 2007 року кредитний ліміт збільшено до 7000 грн., 05 серпня 2008 року збільшено кредитний ліміт до 9000 грн., 25 грудня 2008 року кредитний ліміт знижено до 7000 грн., 05 березня 2009 року кредитний ліміт зменшено до 6280 грн., 17 квітня 2009 року кредитний ліміт зменшено до 5900 грн.. Строк дії кредитної картки № [NUMBER] - лютий 2010 року. Як встановлено із наданих документів, відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 31 липня 2018 року заборгованість становить 33362,32 грн., яка складається з наступного: 5680,20 грн. заборгованості за кредитом; 19439,14 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 6178,11 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1564,87 грн. штрафу (процентна складова). (а.с.5-9) Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 5680,20 грн. Що стосується ж позовної вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, то суд виходить з наступного. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повергнення позики. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, кредит надавався відповідачу під 3 % на місяць (36 % річних) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON], строк дії картки № [NUMBER] встановлено по лютий 2010 року, тобто по 28 лютого 2010 року. Таким чином, виходячи з процентної ставки за користування кредитом 36,00 % річних, узгодженої сторонами у кредитному договору, та строку дії картки по лютий 2010 року, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.6), станом на 28 лютого 2010 року загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком) становить1995,25 грн. Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, тобто за період з березня 2010 року по 31 липня 2018 року, суд вважає неправомірним, оскільки вони нараховані після спливу визначеного договором строку кредитування. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією і штрафу, то суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Білицьке м.Добропілля Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач [PERSON], згідно довідки Виконавчого комітету Білицької міської ради Донецької області від 08 листопада 2018 року, зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.31) Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.9) позивачем зроблений розрахунок пені та комісії станом на 31 липня 2018 року в розмірі 6178,11 грн. З урахуванням того, що від сплати пені, нарахованої після 14 квітня 2014 року відповідач на підставі ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» має бути звільнений, а станом на 05 квітня 2014 року розмір нарахованої пені та комісії складав - 3319,67 грн. На підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягають стягненню з відповідача штрафи в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1564,87 грн. (процентна складова). Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 10995,12 грн., а саме: 5680,20 грн. заборгованості за кредитом; 1995,25 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3319,67 грн. - заборгованості за пенею та комісією. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які в свою чергу підлягають задоволенню частково. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 580,70 грн. судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: partial