Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просили визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування поданого позову зазначено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 4/5 частини квартири під номером [ADDRESS] , а саме: 1/5 частка - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів 21 лютого 1994 року № 9509 та угодою про визначення часток, посвідченою Левицькою В.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 17 грудня 2003 року за р. № 2745, 3/5 часток - на підставі договору дарування, посвідченого Левицькою В.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 17 грудня 2003 року за р. № 2747. [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/5 частка вищевказаної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів 21 лютого 1994 року № 9509 та угодою про визначення часток, посвідченою Левицькою В.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 17 грудня 2003 року за р. № 2745. Разом з позивачем у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2019 року по справі № 404/376/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не проживає разом з позивачем з 01 вересня 2018 року. Власних речей відповідача у квартирі немає. На неодноразові прохання добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач не обґрунтовуючи відмовив. Вказано, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачам перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Від позивачів до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином і в установленому законом порядку. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та зі згоди позивачів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 4/5 частини квартири під номером [ADDRESS] , а саме: 1/5 частка належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів 21 лютого 1994 року № 9509 та угодою про визначення часток, посвідченою Левицькою В.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 17грудня 2003 року за р. № 2745, 3/5 часток належить на підставі договору дарування, посвідченого Левицькою В.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 17 грудня 2003 року за р. № 2747. [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/5 частка вищевказаної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів 21 лютого 1994 року № 9509 та угодою про визначення часток, посвідченою Левицькою В.В., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 17 грудня 2003 року за р. № 2745. Відповідно до довідки виданої КП «ЖЕО» № 3», [PERSON] , 1973 р.н. зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї: син - [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 1993 р.н., [PERSON] , 1971 р.н. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2019 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено повністю. Крім іншого, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Кіровським районним РАГС м. Кіровограда, актовий запис № 897 від 12 вересня 1992 року. Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним сусідами [PERSON] та [PERSON] від 09 вересня 2020 року підтверджується, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 01 вересня 2018 року. З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона проживає по сусідству та добре знає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , 1971 р.н. дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з вересня 2018 року. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , вона є сусідкою [PERSON] , [PERSON] , добре знає сім`ю та може підтвердити, що [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] з вересня 2018 року не проживає з ними в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] з вересня 2018 року. Також судом не встановлені факти перешкод з боку позивачів щодо проживання відповідача за вказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивачів, перешкоджає останнім в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, вимагає додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Отже, порушені права власників та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивачів порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved