Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину: сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 2500 грн. на дитину щомісяця, починаючи стягувати з 05.09.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що з 28.09.2002 року до 27.02.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Монастириського районного суду від 27.02.2015 року шлюб їх було розірвано. За час шлюбу в подружжя народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовних матеріалах зазначала, що неповнолітня дитина [PERSON] постійно знаходиться на її утриманні та вихованні. Батько дитини не утримує свого неповнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги, не виділяючи із заробітку кошти на дитину, хоча з розмови сина з батьком відповідач працює не офіційно, має постійний великий заробіток, нерухомість, однак прибутки скриває, а тому просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. Зазначала, що для одержання матеріальної допомоги з відповідача нею протягом останнього року вживалися такі заходи: зверталась до відповідача по телефону про надання їй матеріальної допомоги; просила батьків відповідача вплинути на свого сина щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO], однак відповідної допомоги не змогла отримати внаслідок ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Обгрунтовуючи стягнення аліментів за минулий період послався на рішення Монастириського районного суду від 25.11.2013 року по справі №603/48/13-ц про надання згоди на виготовлення документів на тимчасовий виїзд дитини за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та було встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та не цікавиться її здоровям. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації, а саме через газету «Свобода» від 25.11.2016 року №92 (3130), про причини неявки суд не повідомив, заперечення на позовні вимоги суду не представив. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши\~\~їх в сукупності, зробив висновок про часткове задоволення позову з наступних підстав. Обставини, які зумовили правовий спір, суд встановив такі. 28.09.2002 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №1409. Від даного шлюбу мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №121768, актовий запис №4. Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27.02.2015 року №603/68/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] (батько) відповідач по справі, та [PERSON] (мати) позивач по справі. З позовної заяви та пояснень представника позивача убачається, що сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх син [PERSON], [INFO], знаходиться на повному утриманні та вихованні матері з якою проживає, що підтверджується Довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.09.2016 року №389. Відповідач по справі участі у вихованні свого сина [PERSON], [INFO], не бере та матеріально не допомагає попри те, що є здоровою, працездатною особою. З пояснень представника позивача та наданих ним суду документів вбачається, що відповідач з 14.03.2014 року по 07.02.2016 року займався підприємницькою діяльністю на території Російської Федерації, проте на даний час місце роботи та його заробіток невідомі. Юридична оцінка встановлених судом обставин справи. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх дітей. У відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи, на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду, місце роботи відповідача невідоме, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дитини, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, місце роботи, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який на час звернення відповідача з позовом про стягнення аліментів та розгляду справи в суді з 01.05.2016 року становить 1531 грн. та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.05.2016 року становить 1399 грн., встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а також з врахуванням положень\~ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 1500 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо вимоги позивача про присудження стягнення з [PERSON] аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Представник позивача, який в судовому засіданні, згідно позовних вимог, просить стягнути аліменти за минулий період - з 05.09.2013 року, як доказ ухилення відповідача від сплати аліментів в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України надав суду рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.11.2013 року по справі №603/48/13-ц про надання згоди на виготовлення документів на тимчасовий виїзд дитини за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, послався на те, що даним рішенням було встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та не цікавиться її здоровям. Суд не приймає даний документ як доказ ухилення відповідача від сплати аліментів, оскільки неприйняття відповідачем участі у вихованні дитини та не зацікавленість відповідачем її здоровям не є доказом того, що позивач вживала заходів щодо одержання з відповідача аліментів на утримання дитини. З огляд на те, що жодних допустимих та належних доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати суду не надано, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача, щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час починаючи з 05.09.2013 року, відмовити. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 26.10.2016 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» \~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою\~статті 88 ЦПК України у разі\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.\~\~ Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути\~\~в дохід\~\~держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial