Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Крім неї, в будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично не проживає в зазначеному будинку. Наголошує, що реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє її можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Суд, заслухавши позивача та свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини домоволодіння, посвідченим державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М., 12 листопада 2004 року. Крім [PERSON] в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою від 04 жовтня 2019 року, виданою адресно-довідковим підрозділом ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Водночас за правилом ч. 2 ст. 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні в якості свідка були допитані [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2013 року та йому ніхто не чинить перешкоди щодо проживання та користування будинком. Згідно акту від 22.10.2019 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затвердженого головою квартального комітету Індустріального району м. Дніпропетровська, [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2013 року. Судом встановлено, що відповідач добровільно не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин понад один рік. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved