Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м, Миколаєва від 04 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. У період з жовтня 2020 року по 17 лютого 2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 490/6903/20 та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання з`явився представник позивача адвокат Касабян Н.М. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи думку представника позивача, який просить справу розглядати за відсутності не з`явившегося відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який не з`явився. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради№115 від 22.01.2010 року [PERSON] призначено опікуном [PERSON] . З матеріалів справи слідує, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.12.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М., реєстровий номер №1381. З паспортних даних [PERSON] , копія якого долучено до матеріалів, вбачається, що позивачка прописана за адресою: [ADDRESS] з 25.12.2015 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . З довідки «Центральний 1» за №687 від 06.10.2020 року слідує, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та являється власником особового рахунку. Як слідує із акту від 18.08.2020 року, підписаного [PERSON] , відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з квітня 2019 року. З акту від 26.08.2020 року, підписаного [PERSON] , відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з квітня 2019 року. Актом від 07.09.2020 року, підписаного [PERSON] , зазначено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з квітня 2019 року. Допитані в судовому засіданні 20.10.2021 та 14.12.2021 року свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили суду, що є сусідами позивача. Свідки зазначили, що відповідач із позивачкою проживають за вказаною адресою з 2015 року. Однак із 2018 року відповідачка не проживає разом із [PERSON] за цією адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Отже, судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач не проживає в ній з 2018 року. Суд приходить до висновку, що відповідач, залишившись зареєстрованим на даній жилій площі, мав право на користування даним жилим приміщенням, проте, не проживаючи в спірному будинку, відповідач втратив право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840, 80 грн. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved