Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Зеніт», про стягнення викупної суми, 3 % річних та інфляційних втрат. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 26.09.2006 року він уклав договір страхування життя із закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Традиції Життя», в подальшому реорганізованим в приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Зеніт» (надалі за текстом - відповідач). Згідно з умовами договору, позивач щороку вносив страховий внесок в розмірі 300 доларів США. У зв`язку з тим, що розпорядженням Нацкомфінпослуг відповідача виключено з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, позивач звернувся до відповідача щодо розірвання договору страхування та повернення викупної суми. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення викупної суми не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення викупної суми, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України. В подальшому представник позивача уточнила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача викупну суму в розмірі 22 253,92 гривні, 3 % річних у розмірі 2 335,71 гривні та судовий збір. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06.06.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання письмових заперечень. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 08.11.2017 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Супрун Г.Б. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 15.11.2018 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26.09.2006 року позивач уклав договір страхування життя № 0738 з закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Традиції Життя» (а.с. 6). На виконання умов договору позивач як страхувальник щороку сплачував страхові внески, що підтверджується квитанціями № 62 від 17.09.2007 року, № 1 від 17.09.2008 року, № 44051000725211253270807 від 18.09.2009 року, № NOX1U36068 від 06.09.2010 року, № NOX1U34097 від 23.09.2011 року, № N10KY33638 від 25.09.2012 року (а.с. 12-17). 30.09.2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо виплати йому викупної суми за договором страхування (а.с. 8). Відповідно до листа Нацкомфінпослуг від 08.02.2017 року № 774/13-12, розпорядженням Нацкомфінпослуг від 26.05.2015 року № 1117 анульовано дію ліцензії відповідача на провадження страхової діяльності добровільного страхування життя (а.с. 10-11). Стаття 1 Закону України «Про страхування» визначає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Умови договору страхування життя можуть також передбачати обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі нещасного випадку, що стався із застрахованою особою, та (або) хвороби застрахованої особи. У разі, якщо при настанні страхового випадку передбачено регулярні послідовні довічні страхові виплати (страхування довічної пенсії), обов`язковим є передбачення у договорі страхування ризику смерті застрахованої особи протягом періоду між початком дії договору страхування та першою страховою виплатою з числа довічних страхових виплат. В інших випадках передбачення ризику смерті застрахованої особи є обов`язковим протягом всього строку дії договору страхування життя. Статтею 28 Закону України «Про страхування» встановлено підстави припинення дії договору страхування. Дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: 1) закінчення строку дії; 2) виконання страховиком зобов`язань перед страхувальником у повному обсязі; 3) несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; 4) ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону; 5) ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; 6) прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Не допускається повернення коштів готівкою, якщо платежі було здійснено в безготівковій формі, за умови дострокового припинення договору страхування. Пункт 4 договору страхування життя № 0738 від 26.09.2006 року передбачає, що при своєчасній та повній сплаті страхових внесків розмір викупної суми за таблицею, після 6 років дії договору становить 823 долари США. Позивач просить стягнути вказану суму в гривні, за курсом 27,04 грн за долар США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 30.03.2017 року (дата подання позову) становить 22 253,92 гривні. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як договірних зобов`язань на них поширюється дія ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Розмір 3 % річних за 1 277 днів прострочення виконання зобов`язання становить 86,38 доларів США, або 2 335,71 гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на 30.03.2017 року (дата подання позову) Розрахунки позивача відповідачем, з посиланням на належні та допустимі докази, спростовані не були. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved