Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

у жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Держекоінвест» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати та середньої плати за час затримки в проведенні розрахунку при звільненні. Просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Держекоінвест» суму заборгованості по нарахованій , але не виплаченої заробітної плати у розмірі 22 531 грн. 06 коп. ; суму середнього заробітку за весь час затримки за період з 09 жовтня 2014 року по день винесення рішення по справі; компенсацію за затримку виплати заробітної плати при виплаті заборгованості в розмірі 11 463грн. 17 коп.; моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно наказу від 12.06.2014 р. № 36-к, позивач був прийнятий на роботу Державного підприємства «Держекоінвест» на посаду провідного юрисконсульта. Наказом № 77-к від 09.10.2014 р. позивача було звільнено з Державного підприємства «Держекоінвест» за угодою сторін. За час роботи позивача на підприємстві , а саме з 12 червня 2014 року по день звільнення 09 жовтня 2014 року включно, йому не виплачувалась заробітна плата. Згідно з відомостями розрахункових листків за червень-жовтень 2014 р., заборгованість по нарахованій, але не виплаченій позивачу своєчасно в період роботи на підприємстві та після звільнення з роботи, заробітна плата складає: З 12.06.2014 року по 01.07.2014 року - 3915 грн. 79 коп. З 01.07.2014 року по 01.08.2014 року - 6200 грн. 00 коп. З 01.08.2014 року по 01.09.2014 року - 6200 грн. 00 коп. З 01.09.2014 року по 01.10.2014 року - 4415 грн. 27 коп. З 01.10.2014 року по 09.10.2014 року включно - 1800 грн. 00 коп. Таким чином на день звільнення з роботи підприємство заборгувало позивачу по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі 22 531 грн. 06 коп. і по теперішній час борг не погашено. Надати довідку про заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також копії наказів про прийняття та звільнення з роботи відповідач відмовляється. Відповідачем порушено термін виплати заробітної плати позивачу тому відповідач повинен сплатити також грошову компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка складає 11 463 грн. 17 коп. Також з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні в розмірі 276 грн. 99 коп. *360 днів, що становить 99 716 грн. 40 коп. Дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати позивачу у період його роботи на підприємстві, не проведення із ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування позивача та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вказане також зумовило необхідність після повного робочого дня шукати додаткові джерела доходу для забезпечення свого існування. Тому розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 5 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, також зазначив що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, на адресу суду від відповідача повернувся конверт за закінченням терміну зберігання. За таких обставин суд, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу від 12.06.2014 р. № 36-к, позивач був прийнятий на роботу Державного підприємства «Держекоінвест» на посаду провідного юрисконсульта, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.10). Наказом № 77-к від 09.10.2014 р. позивача було звільнено з Державного підприємства «Держекоінвест» за угодою сторін, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.10). За час роботи позивача на підприємстві , а саме з 12 червня 2014 року по день звільнення 09 жовтня 2014 року включно, йому не виплачувалась заробітна плата. На день звільнення з роботи підприємство заборгувало позивачу по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі 22 531 грн. 06 коп. і по теперішній час борг не погашено. Відповідачем порушено термін виплати заробітної плати позивачу тому відповідач повинен сплатити також грошову компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка складає 11 463 грн. 17 коп. Також з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні в розмірі 276 грн. 99 коп. *360 днів, що становить 99 716 грн. 40 коп. Суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості вірні та вважає за можливе покладення їх в основу рішення. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.1 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (Постанова КМУ від 08.02.95 № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Також, відповідно до ст.ст. 1,2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послугу у порядку, встановленому чинним законодавством. У ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчисляється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати позивачу у період його роботи на підприємстві, не проведення із ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування позивача та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Вказане також зумовило необхідність після повного робочого дня шукати додаткові джерела доходу для забезпечення свого існування. Тому розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 5 000 грн. Відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 11 ЦК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання своїх обов'язків щодо сплати заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 115-117, 237 -1 КЗпП України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved