Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У жовтні 2017 року Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг № 812 від 9 серпня 2014 року (далі Договір). Відповідно до п. 1.1. цього Договору, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст», починаючи з першого курсу першого семестру за спеціальністю: «Електромеханічне обладнання енергоємних виробництв», заочна форма навчання. Строк надання освітньої послуги з 1 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року (п. 1.2. Договору). Згідно з п. 3.1. Договору відповідач зобовязався своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу у розмірах та термінах, що встановлені цим Договором. За змістом п. 4.2. Договору загальна вартістю освітньої послуги за весь термін надання освітньої послуги становить 6050 грн. Пунктом 4.3. Договору передбачено, що відповідач повинен вносити плату за семестр у розмірі 3025 грн. Відповідно до п. 4.4. Договору оплата здійснюється за десять днів до початку звітного періоду. Наказом № 789су від 25 червня 2015 року, [PERSON] відраховано зі складу студентів у звязку із повним виконанням навчального плану. Тепер існують невиконані [PERSON] зобовязання на суму 6050 грн, що підлягають стягненню з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних, а також пені. У судове засідання представник позивача Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність. Суду пояснила, що відповідачем здійснено плату за навчання, однак доказів таких дій надати не може. Дійсно [PERSON] отримав диплом за відповідною спеціальністю та кваліфікацією. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» № 978 від 2 серпня 2014 року, зокрема [PERSON] зараховано з цього дня студентом першого курсу заочної форми навчання за напрямками (спеціальностями) за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб згідно з додатком (а. с. 9, 11). 9 серпня 2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] укладено договір про надання освітніх послуг № 812 (далі Договір) (а. с. 6). Пунктами 1.1., 1.2. цього Договору передбачено, що Виконавець бере на себе зобовязання за рахунок [PERSON] здійснити навчання (підготовку), далі освітня послуга, [PERSON] а саме за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст», починаючи з першого курсу першого семестру за спеціальністю: «Електромеханічне обладнання енергоємних виробництв», заочна форма навчання. Строк надання освітньої послуги з 1 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року. Відповідно до пунктів 2.1.-2.5. Договору, Виконавець зобовязується надати [PERSON] освітню послугу на рівні державних стандартів освіти. Забезпечити дотримання прав [PERSON] відповідно до законодавства. Інформувати [PERSON] про правила та вимоги щодо надання освітньої послуги. У разі дострокового припинення дії договору у звязку з ненаданням [PERSON] освітньої послуги повернути частину коштів, що були ним внесені як попередня плата за надання освітньої послуги. [PERSON] документ про освіту державного зразка. Згідно з пунктами 3.1.-3.4. Договору, [PERSON] зобовязується своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, що встановлені цим Договором. Виконувати вимоги законодавства України та Статуту Виконавця з організації надання освітніх послуг. Виконувати вимоги Виконавця у частині своєчасного виконання навчальних планів та програм. Дотримуватися правил техніки безпеки та внутрішнього розпорядку Виконавця. За змістом пунктів 4.1.-4.4. Договору, розмір плати встановлюється за весь термін надання освітньої послуги і не може змінюватися у межах цього Договору. Загальна вартість освітньої послуги становить 6050 грн. [PERSON] вносить плату за семестр у сумі 3025 грн. У подальшому [PERSON] вносить оплату відповідно до Закону України «Про вищу освіту»: одноразово, щомісяця, кожного семестру, щороку тощо (потрібне підкреслити). Оплата здійснюється за десять днів до початку звітного періоду. Окремо слід зазначити, що враховуючи зміст пунктів 4.3., 4.4. Договору, можливо дійти висновку, що плата за надання освітньої послуги здійснюється кожного семестру, а саме за десять днів до початку семестру. Відповідно до довідки Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» № 7 від 29 січня 2018 року, перший семестр у 2014-2015 роках розпочинався з 1 вересня 2014 року та тривав до 1 лютого 2015 року. Другий семестр розпочинався з 2 лютого 2015 року та тривав до 30 червня 2015 року. Пунктом 6.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Відповідно до ст. 203 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» № 789су від 25 червня 2015 року, зокрема [PERSON] присвоєно кваліфікацію: «Інженер-електромеханік» та видано диплом встановленого зразка (а. с. 11-17). Отже, позивачем повністю виконано свої зобовязання за укладеним договором про надання освітніх послуг № 812 від 9 серпня 2014 року. Разом із тим, відповідачем не надано суду доказів, що свідчать про виконання зобовязань за Договором у частині внесення плати за надання освітньої послуги, тобто у цій частині зобовязання є невиконаними. Отже, позов Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до [PERSON] у частині стягнення 6050 грн основного боргу, нарахованих інфляційних втрат та трьох процентів річних на цю суму, є обґрунтованим. Позов у частині нарахування 860,89 грн пені за невиконання зобовязань є необґрунтованим, оскільки умовами правочину не передбачено нарахування пені за невиконання зобовязання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до чч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд установив та про це вище зазначав, що обовязок [PERSON] здійснювати оплату за надання освітньої послуги виникає за десять днів до початку кожного семестру. Освітня послуга надавалась у двох семестрах. Перший розпочався 1 вересня 2014 року. Отже, обовязок [PERSON] з виконання зобовязання зі сплати коштів за надання освітньої послуги до 21 серпня 2014 року включно. З 22 серпня 2014 року відповідач є таким, що прострочив виконання зобовязання за правочином, а відтак з цього дня у позивача виникає право на позов. Обовязок відповідача з виконання зобовязання зі сплати коштів за надання освітньої послуги за другий семестр до 22 січня 2015 року включно. З 23 січня 2015 року відповідач є таким, що прострочив виконання зобовязання за правочином, відповідно з цього дня у позивача виникло право на позов. З цим позовом Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» звернувся 6 жовтня 2017 року. Отже, позивачем пропущено позовну давність про стягнення коштів у розмірі 3025 грн. У цій справі представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин, а тому у стягненні 3025 грн, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних нарахованих на цю суму слід відмовити. Разом із тим 3025 грн невиконаних зобовязань за правочином підлягають стягнення з [PERSON], а також нарахованих на цю суму 509,96 грн інфляційних втрат та 41,27 грн трьох процентів річних, що нараховані позивачем у цій справі за період з 1 липня 2015 року по 28 лютого 2017 року та, відповідно з 6 жовтня 2016 року по 20 березня 2017 року (інфляційні втрати та три проценти річних нараховано за допомогою програмного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН. Відповідні розрахунки містяться у матеріалах справи). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» поніс у цій справі судові витрати у розмірі 1600 грн, що підлягають стягненню з [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 693,43 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial