Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 серпня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння на побутовому ґрунті, різні характери і погляди на шлюб та сімейні відносини, що призвело до втрати почуття любові, припинення шлюбних стосунків, ведення господарства і спільного проживання з весни 2015 року. Спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. В свою чергу [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про розірвання, укладеного між ними 08 серпня 2014 року шлюбу, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що з відповідачем спільне життя не склалося, дружина не піклувалася про нього, не вела домашнє господарство, перестала поважати як особистість, усі важливі рішення стосовно сімї приймала без урахування його думки, у звязку з чим припинені шлюбі відносини, спільне проживання і ведення спільного господарства з 2015 року. В судовому засіданні позивач за первісним позовом свій позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав, визнавши зустрічний позов в повному обсязі, пояснивши що спільне господарство не ведуть і не проживають з березня 2015 року. Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні свій позов підтримав повністю, визнавши позов первісний, пояснивши, що дійсно шлюбні відносини, спільне проживання і ведення господарства припинені з березня 2015 року. Представник позивача за зустрічним позовом повністю підтримала позицію свого довірителя та клопотала про задоволення обох позовів. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 серпня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №528, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 7). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 8). Сімейне життя не склалося з причин непорозуміння на побутовому ґрунті, різні характери, погляди на побудову сімейних відносин, через що сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з березня 2015 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і вирішено за спільною згодою питання проживання малолітньої доньки [PERSON] з матірю (позивачем за первісним позовом). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача, так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачами за первісним та зустрічним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються на рахунок кожного з позивачів.

Outcome: approved