Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У квітні\~2017\~року [PERSON]\~звернулась до\~Індустріального районного\~суду м.Дніпропетровська\~із позовом\~до [PERSON],\~[PERSON] третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права на обовязкову частку у спадщині. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2016 року визнано: за [PERSON] право\~власності на\~10/27\~частин квартири\~[ADDRESS]\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~смерті її\~матері \~[PERSON],\~померлої 15\~травня 2015\~року; за [PERSON]\~право власності\~на 1/9\~частину квартири\~[ADDRESS]\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті її\~батька -\~\~[PERSON],\~померлого 12\~січня 2008\~року; за [PERSON] право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], померлого 03 березня 2008 року. Виходячи з позовних вимог сторін та рішення суду, сторонами не було прийнято до уваги 2/27 частки вищезазначеної квартири. Так, 03 березня 2008 року помер батько позивача [PERSON] 13 березня 2009 року позивач отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом після смерті батька на 1/3 частку квартири. Відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2016 року за позивачем визнано 1/9 частки квартири [ADDRESS]. Таким чином, належна позивачу частка вищезазначеної квартири склала 4/9. На теперішній час склалась ситуація, що 2/27 частки вищезазначеної квартири остається не прийнятою спадщиною, що унеможливлює укладання будь яких угод між співвласниками. Позивач вважає, що частка у розмірі 2/27 належить їй після смерті матері, як обовязкова частка, оскільки на час смерті її матері [PERSON], яка померла 15 травня 2015 року, позивач була непрацездатною, а у звязку із тим, що мати склала заповіт на сестру [PERSON], то позивачу належить обовязкова частка у розмірі 2/27 квартири. На підставі викладеного просить суд визнати за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON], померлої 15 травня 2015 року у розмірі 2/27 частини квартири [ADDRESS]. Провадження по вищезазначеній цивільній справі відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 27 квітня 2017 року . 04 вересня 2017 року відповідач [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права на обовязкову частку у спадщині. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2008 року було визначено розмір часток у праві спільної сумісної власності в спадковій квартирі [ADDRESS]: за померлим 03 березня 2008 року [PERSON] 1/3 частини; за померлим 12 січня 2008 року [PERSON] 1/3 частини; за [PERSON] 1/3 частини. Після смерті [PERSON], належну йому 1/3 частину квартири в рівних частинах успадкували [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На момент смерті [PERSON] його донька була неповнолітня, тому її мати подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2009 року матері [PERSON] [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на 1/9 частини спірної квартири. Після смерті батька [PERSON], померлого 03 березня 2008 року, належну йому 1/3 частини приватизованої квартири отримала спадкоємиця за заповітом [PERSON] 15 травня 2015 року померла мати [PERSON] [PERSON] За життя, 30 березня 2006 року, [PERSON] склала заповіт, в якому належну їй частину спірної квартири заповіла [PERSON] 26 травня 2015 року [PERSON] подала заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2016 року за [PERSON] визнано 10/27 частин квартири [ADDRESS]; за [PERSON] 1/9 (3/27) частин вищезазначеної квартири; за [PERSON] 1/9 (3/27) частин спірної квартири. Таким чином кожен з них спадкував наступні частки квартири: [PERSON] 10/27 частин; [PERSON] 1/3 (9/27) частин; [PERSON] 1/9 (3/27) частин. В описовій часині рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2016 року вказано, що [PERSON] має право на спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] у розмірі 10/27 (4/9 2/27) частин квартири [ADDRESS]. Тобто, відповідачка [PERSON] має право на спадкування 2/27 часток спірної квартири. Обовязкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON], померлої 15 травня 2015 року у розмірі 2/27 частин спірної квартири було забрано із частки [PERSON] Однак, в резулятивній частині рішення цей факт не відображено та при складанні часток, які є у спадкоємців не має одиниці, і на теперішній час 2/27 частин вищезазначеної квартири ні за ким не визнано. [PERSON] має паво на обовязкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], який помер 03 березня 2008 року, у розмірі 2/27 частин квартири [ADDRESS] незалежно від змісту заповіту, оскільки на момент смерті батька, позивач за зустрічним позовом була непрацездатна. [PERSON] дійсно пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини на обовязкову частку, після смерті батька [PERSON], однак такий пропуск відбувся з поважних причин, незалежних від волі [PERSON], якими є обєктивна відсутність можливості подати заяву про прийняття спадщини через те, що позивач за зустрічним позовом є непрацездатною, а з 12 лютого 2008 року стала пенсіонером. З січня 2008 року доглядала хвору мати, яка внаслідок тривалої хвороби потребувала постійного догляду, неодноразово знаходилась на лікуванні, внаслідок тривалого захворювання протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. На час відкриття спадщини [PERSON] не мала грошових коштів на подачу заяви про прийняття спадщини, оскільки всі гроші витрачала на лікування матері, та часу для вчинення такої дії, оскільки постійно доглядала хвору мати. Крім того зазначає, що [PERSON] після смерті спадкодавця вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки протягом пяти років, будучи прописаною в іншому місці, як до смерті спадкодавця так і після неї, постійно проживала за місцем відкриття спадщини, доглядаючи як батька так і мати. На підставі викладеного, посилаючись на ст.1241 ЦК України [PERSON] просить встановити додатковий строк для визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], який помер 03 березня 2008 року, протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішення суду та визнати за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], який помер 03 березня 2008 року у розмірі 2/27 частин квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 26 вересня 2017 року вищезазначені позови обєднанні в одне провадження. Ухвалою суду від 31 жовтня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Дніпровську міську раду. В судовому засіданні [PERSON] зі своїм представником первісний позов підтримала та просила його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] зі своїм представником у судовому засіданні просила зустрічний позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених в зустрічному позові. У задоволенні первісного позову просила відмовити. Інші сторони у судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи суду не подавали. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснив, що є братом [PERSON] та [PERSON] Квартира [ADDRESS] належала їх батькам. Спочатку помер батько, який склав заповіт на [PERSON] Потім померла мати, яка склала заповіт на користь [PERSON] Свідку відомо про спір, який стосується розміру часток квартири [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON], [PERSON] та їх син, який потім помер. На даний час, приблизно девять років, у вищезазначеній квартирі проживає [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що є сестрою [PERSON] та [PERSON] Батько сторін помер у 2008 році, мати - у 2015 році. Доглядала батьком та матірю [PERSON] Батько склав заповіт на користь [PERSON], а мати на користь [PERSON] Зараз в квартирі [ADDRESS] проживає племінник свідка (син [PERSON]М.). Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.М. є донькою [PERSON] та [PERSON]. Власниками спірної кватири №102, у будинку № 45 по вул. Березинській в місті Дніпрі були [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхній син [PERSON]. Вищезазначена квартира належала останнім на праві спільної сумісної власності (без виділу часток). 12 січня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть. [PERSON] помер 03 березня 2008 року, що також підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 вересня 2008 року було визначено розмір часток на праві спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS], зокрема, за померлим 03 березня 2008 року [PERSON] визначено 1/3 частину квартири, за померлим 12 січня 2008 року [PERSON] визначено 1/3 частину квартири та за [PERSON] визначено 1/3 частину квартири. Право спільної сумісної власності було припинено. Рішення суду набрало законної сили. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Вказана частка у нерухомому майні була успадкована у рівних частках (по 1/9 частці кожним із спадкоємців першої черги), а саме батьками спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], а також донькою спадкодавця - [PERSON]. Враховуючи, що батьки спадкодавця [PERSON], а також його донька [PERSON], на час відкриття спадщини проживали в спірній квартирі разом з померлим спадкодавцем [PERSON], то вони у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявили про відмову від неї. Після смерті [PERSON], померлого 03 березня 2008 року, відкрилася спадщина на належне йому майно. Зокрема, належну [PERSON] 1/3 частку приватизованої квартири отримала у спадок в порядку спадкування за заповітом його донька [PERSON]. Право власності на іншу 1/9 частку квартири після смерті батька [PERSON] не набула. 15 травня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 30 березня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким на випадок своє смерті зробила розпорядження, за умовами якого усе належне їй майно заповіла [PERSON], зокрема належну їй частину квартири [ADDRESS]. 26 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. До нотаріальної контори також звернулася із заявою про прийняття спадщини на обовязкову частку у спадщині відповідачка [PERSON], а також звернулася і спадкоємиця за заповітом [PERSON]. Проте, сторонам не були видані свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2016 року визнано: за [PERSON] право\~власності на\~10/27\~частин квартири\~[ADDRESS]\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~смерті її\~матері \~[PERSON],\~померлої 15\~травня 2015\~року; за [PERSON]\~право власності\~на 1/9\~частину квартири\~[ADDRESS]\~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті її\~батька -\~\~[PERSON],\~померлого 12\~січня 2008\~року; за [PERSON] право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], померлого 03 березня 2008 року. Виходячи з позовних вимог сторін та вищезазначеного рішення суду, сторонами не було прийнято до уваги 2/27 частки вищезазначеної квартири. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про встановлення додаткового строку для визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], який помер 03 березня 2008 року, протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішення суду та визнання за [PERSON] права на обовязкову частку у спадщині після смерті батька [PERSON], який помер 03 березня 2008 року у розмірі 2/27 частин квартири [ADDRESS], суд виходить з наступного. Як вже зазначалось судом вище, 03 березня 2008 року помер [PERSON] Єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини була [PERSON] 13 березня 2009 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Зміст ч.1\~ст. 1241 ЦК\~дає підстави для висновку про те, що спадкування за правом на обов'язкову частку це самостійний вид спадкування. Його реалізація залежить від волі спадкоємця, що вимагає подачі відповідної заяви чи про відмову від спадщини чи про її прийняття з отриманням відповідного свідоцтва. Згідно\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3\~ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Разом із цим, на думку суду, в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б перешкоджали [PERSON] подати заяву про прийняття спадщини. Непрацездатність [PERSON] та її догляд за хворою матірю не є перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини. Твердження [PERSON], що однією із поважних причин пропуску строку було відсутність грошових коштів для подання заяви про прийняття спадщини є також не обґрунтованими, оскільки будь-яких доказів скрутного матеріального становища [PERSON] станом на березень 2008 року, останньою суду надано не було. Крім того, як зазначає сама [PERSON], після смерті спадкодавця остання вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки протягом пяти років, будучи прописаною в іншому місці, як до смерті спадкодавця так і після неї, постійно проживала за місцем відкриття спадщини, доглядаючи як батька так і мати. Таким чином, суд вважає, що неподання [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], було повязано із неправильним трактуванням позивачем за зустрічним позовом положень ч.3 ст.1268 ЦК України, що також не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права на обовязкову частку у спадщині. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON], суд виходить з наступного. 15 травня 2015 року померла [PERSON] 26 травня 2015 року [PERSON] звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як за законом так і за заповітом. 08 липня 2015 року [PERSON], згідно ст.1241 ЦК України, як непрацездатна за віком, звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття обовязкової частки у спадщині. Непрацездатність [PERSON] за віком підтверджується копією пенсійного посвідчення серії АД №130834. Вищезазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] Враховуючи положення ст.1241 ЦК України, заяву [PERSON] про прийняття обовязкової частки у спадщині, яка була подана останньою в межах строку передбаченого ст.1270ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON], померлої 15 травня 2015 року у розмірі 2/27 частини квартири [ADDRESS] є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що за позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задоволені, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах, на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн., тобто по 320 грн. з кожного. Враховуючи те, що у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] відмовлено, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений [PERSON] слід віднести на рахунок останньої.

Outcome: approved