Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] Приватбанк (далі ПАТ КБ Приватбанк) пред'явило в суді позов до [PERSON], [PERSON], третіх осіб , що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], відділу ДВС Млинівського районного управління юстиції у Рівненській області про виселення. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №VOY0GK00001615 від 28.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 37680,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 28.09.2017 року. 01.10.2007 року для забезпечення кредитних зобовязань ПАТ КБ Приватбанкуклало з [PERSON] договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку переданий житловий будинок в с.Ставрів вул.Л.Українки,26 Млинівського району Рівненської області загальною площею 86,7 кв. м, житловою площею 50, 2 кв. м, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2007 року. Житловий будинок, що є предметом іпотеки, придбаний [PERSON] за рахунок коштів, які отримані ним за кредитним договором. У порушення умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості в сумі 78663,55гривень. Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, що розташований в с.Ставрів, вул.Лесі Українки,26 Млинівського району Рівненської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та виселено [PERSON] із вказаного будинку. Просить суд виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою вул.Лесі Українки,26 с.Ставрів Млинівського району Рівненської області. Стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав про збільшення розміру позовних вимог. Просить крім вищезазначених позовних вимог зняти з реєстраційного обліку осіб, які зареєстровані та проживають за адресою [INFO]. (а.с.83). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, повторно, не зявилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча завчасно були повідомлені про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації.(а.с.101). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання, не зявився, до суду повернувся конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с.68). Представник відділу ДВС Млинівського районного управління юстиції Рівненської області в судове засідання не з»явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить справу розглянути у його відсутності. (а.с.104) Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір №VOY0GK00001615 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 37680,00 гривень зі сплатою 1,25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 3% від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 28.09.2017 року. ( а.с.6-9) 01 жовтня 2007 року для забезпечення кредитних зобовязань ПАТ КБ Приватбанк уклало з [PERSON] договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку переданий житловий будинок в с.Ставрів вул.Л.Українки,26 Млинівського району Рівненської області загальною площею 86,7 кв. м, житловою площею 50, 2 кв. м, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2007 року. Житловий будинок, що є предметом іпотеки, придбаний [PERSON] за рахунок коштів, які отримані ним за кредитним договором. (а.с.10-12) Як встановлено судом, на час вирішення спірних відносин в будинку за адресою: с.Ставрів вул.Лесі Українки, 26 Млинівського району Рівненської області зареєстровані -[PERSON], 08.02.1956 р/н та [PERSON], 20.09.1977 р/н, що підтверджується довідкою Млинівського РС УДМС України в Рівненській області від 11.06.2015 року. (а.с.53) У звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок за адресою с.Ставрів вул.Лесі Українки, 26 Млинівського району Рівненської області, що підтверджується копією рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 12.12.2013 року. (а.с.13-14) За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Оскільки судом встановлено, що предмет іпотеки, а саме будинок за адресою с.Ставрів вул.Лесі Українки, 26 Млинівського району Рівненської області був придбаний за рахунок кредиту, особи які зареєстровані та проживають в ньому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, що узгоджується із правовою позицією ВСУ у справі № 6-39 цс15. На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжних доручень від 15.04.2015 року позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 365 гривень 60 копійок (а.с. 22-23). Враховуючи наведене, на підставі ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved