Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У жовтні 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 02.10.2014р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення прав вимоги (цесії), згідно з яким [PERSON] (Цедент) відступив, а [PERSON] (Цесіонарій), прийняв (набув) право вимоги на належні Цедентові кошти за договором №705423/2013 рахунок № [NUMBER] банківського вкладу «Новорічний подарунок «VIP» у національній валюті України від 24.12.2013 року на суму 100 501 грн., вклад [NUMBER] рахунок № [NUMBER] від 17.12.2013 року сума 40 501 грн. та частина вкладу [NUMBER] рахунок № [NUMBER] від 24.12.2013 року сума 43 000 грн., код банку 380537, що були укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК». Проте, [PERSON] став заперечувати вказаний договір, і постановою правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 ПАТ «ВАБ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а в наступному розпочато процедуру ліквідації банку, що в свою чергу не дозволяє позивачу реалізувати права на вклади, в тому числі і право на отримання гарантованої суми відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, [PERSON] у жовтні 2016р. заявив позов до [PERSON] про визнання права власності на вказані вклади, з набуттям статусу вкладника у значенні п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 26.01.2017 року ухвалою суду до участі справі в якості третьої особи залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень на позов до суду не надходило. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб явку свого представника в судове засідання не забезпечив про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно листа від 27.02.2017 року (а.с. 53-54) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на що суд вважає за можливе слухати справу у відсутність вказаного відповідача за наявними у справі доказами. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, 02.10.2014р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення прав вимоги (цесії), згідно з яким [PERSON] (Цедент) відступив, а [PERSON] (Цесіонарій), прийняв (набув) право вимоги на належні Цедентові кошти за договором №705423/2013 рахунок № [NUMBER] банківського вкладу «Новорічний подарунок «VIP» у національній валюті України від 24.12.2013 року на суму 100 501 грн., вклад [NUMBER] рахунок № [NUMBER] від 17.12.2013 року сума 40 501 грн. та частина вкладу [NUMBER] рахунок № [NUMBER] від 24.12.2013 року сума 43 000 грн., код банку 380537, що були укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (а.с.5-8). Даних про те, що договір цесії було розірвано, а рівно і даних про визнання цього договору недійсним матеріали справи не містять. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Уклавши договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, позивач отримав право грошової вимоги до Банку за договором банківського вкладу, а тому зазначений договір не може бути підставою визнання права власності за позивачем на зазначену суму вкладу, оскільки жодного спору з банком не існує. Матеріали справи не містять дані про те, що відповідачі в установленому порядку ставили питання про розірвання зазначеного договору або визнання його недійсним. Положеннями статей 526 та 1058 ЦК України встановлено, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів, з метою реалізації свого права за договором цесії, а тому відсутні підстави для твердження про порушення прав позивача. Статтею 1 ЦПК України закріплено, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження. Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, позивач повинен довести обставину порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачем. Проте, в порушення зазначеного позивачем не доведено порушення його прав у даних правовідносинах відповідачем. Щодо ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» було прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а тому в даних правовідносинах обов'язковими до застосування є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Позивач не скористався своїм правом заявити про вимоги до банку, не звертався з відповідними заявами і не заявляв вимог до банку в позасудовому чи судовому порядку, а тому твердження про порушення його прав є безпідставними, оскільки позивач жодним чином не реалізував і не намагався реалізувати свої правомочності за договором цесії. Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed