Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 300000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 22.10.2015 року відповідач взяв у нього в борг 300000,00 грн. Підтвердженням отримання зазначених коштів є розписка відповідача. Згідно до укладеного договору, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 22.10.2016 року. В зазначений строк позика повернута не була, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 300000,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою від 13.11.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання 02.01.2020 року, слухання справи було відкладено на 22.01.2020 року, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819. Позивач в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до п.19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та ч.1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», відповідач викликався до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України http://court.gov.ua/sud0819, але в судове засідання останній не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого. Згідно статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 22.10.2015 року відповідач взяв в борг у позивача 300000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Згідно до змісту розписки, відповідач взяв в борг зазначені кошти, зобов`язавшись повернути кошти до 22.10.2016 року. Однак свій обов`язок щодо повернення грошових коштів відповідач не виконав. Згідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тому позовні вимоги про стягнення отриманих в позику грошових коштів підлягають задоволенню як обґрунтовані та законні. Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved