Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У жовтні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (надалі ПАТ «Ощадбанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 912402,24 грн. В обґрунтування вимог позивач послався на такі обставини. На підставі договору відновлювальної кредитної лінії від 10 жовтня 2008 р. № 2745 Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 800000 грн. під 20% річних на строк до 10 жовтня 2018 р. За умовами договору [PERSON] зобов'язався щомісячно, до 25 числа платіжного місяця, здійснювати платежі готівкою до каси банку рівними частинами в сумі 8334 грн., а останній платіж в сумі 8270 грн., - не пізніше дати остаточного погашення кредиту. Проте [PERSON] не виконує належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди, у зв'язку з чим Банк відповідно до п. 2.2.2., 3.2.2. договору набув право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором. Під час розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 728056,48 грн., що включає: прострочену заборгованість за кредитом в сумі 176255,38 грн.; непрострочену заборгованість за кредитом в сумі 349964 грн.; пеню, нараховану відповідно до п. 5.2. кредитного договору, в сумі 201837,10 грн. (а.с. 104-105). В судовому засіданні представник позивача Левковський О.Д. позовні вимоги підтримав пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та у заяві про зменшення позовних вимог. За міркуванням представника позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки за умовами кредитного договору він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Окрім того перебіг позовної давності переривався поданням позивачем в 2010 р. позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, частковим поверненням відповідачем боргу та подачею останнім в 2014 р.до Банку заяви про реструктуризацію боргу. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подавши заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заяви послався на те, що листом-вимогою від 07.07.2010 позивач змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, зазначивши днем остаточного повернення боргу тридцятий день з дня отримання письмової вимоги, тобто 08.08.2010. Отже на дату подачі позовної заяви вже більше року як спливли строки позовної давності як на стягнення всієї суми основного боргу (прострочених і непрострочених платежів), так і пені. Заперечуючи доводи представника позивача щодо переривання строків позовної давності, представник відповідача послався на такі обставини. Після 2010 р. відповідач не сплачував жодних платежів на погашення кредиту, оскільки кредит за нього погашала третя особа ТОВ «Грін Оіл Трейд», за платіжними дорученнями на відповідний банківський рахунок, з якого банк здійснював списання коштів без участі відповідача. Відповідач ніколи не був ні засновником, ні керівником вказаного підприємства, а отже не можна вважати, що він вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу. За міркуванням представника позивача не можна також вважати, що строки позовної давності переривались пред'явленням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимоги про стягнення боргу і про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними за правовою природою і виникають з різних підстав. [PERSON] не є іпотекодавцем, що ще раз свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не є частиною вимог про стягнення боргу. Однак навіть якщо вважати строк давності перерваним подачею позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, то він все одно спливає в листопаді 2013 р. Заява [PERSON] про реструктуризацію боргу подана до банку у квітні 2014 р., тобто на момент її подачі строк позовної давності вже сплинув, а отже вона не може бути розцінена як така, що перериває строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Зі статуту ПАТ «Ощадбанк» вбачається, що він є правонаступником усіх прав і зобов'язань відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі ВАТ «Ощадбанк») (а.с. 20-22). 10 жовтня 2008 р. між ВАТ «Ощадбанк» (Банком) та [PERSON] (Позичальником) укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 2745 (а.с. 12-13). Відповідно до умов вказаного договору Банк зобов'язався надавати Позичальнику грошові кошти в сумі 800000 грн. у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) у період з моменту виконання загальних умов надання кредиту до 10 жовтня 2010 р., а Позичальник зобов'язався їх прийняти, належним чином використати та повернути кредит не пізніше 10 жовтня 2018 р., сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 20% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, визначені договором. Сторони договору погодили, що позичальник буде сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячно починаючи з наступного місяця, в якому видано перший транш, а погашення кредиту (тіла кредиту) буде здійснюватися з листопада 2010 р. щомісячно - до 25 числа платіжного місяця, рівними частинами в сумі 8334 грн., а останній платіж в сумі 8270 грн. - не пізніше дати остаточного погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит у визначеному договором розмірі, що підтверджується видатковим касовим ордером від 10 жовтня 2008 р. (а.с. 15), і не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка на підставі положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що в період з жовтня 2008 р. по жовтень 2010 р. позичальник [PERSON] не виконував належним чином зобов'язань щодо щомісячної сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 2.2.1., 3.3.1. кредитного договору неналежне виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором надає Банку право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Вказане положення договору відповідає вимогам ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Позивач скористався наданим йому договором та законом правом в одноособовому порядку змінити строк виконання основного зобов'язання і 7 липня 2010 р. направив позичальнику [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с. 16). Договором передбачено, що виконання вимоги Банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти днів з дати одержання такої вимоги (п. 2.2.1. договору). Доказів дати одержання відповідачем вказаної вимоги суду не надано, а тому суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що строк виконання позичальником зобов'язання настав 8 серпня 2010 р. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] вимоги кредитора по достроковому поверненню всієї суми кредиту та належних до сплати процентів не виконав. В подальшому свої договірні зобов'язання [PERSON] також належним чином не виконував. З огляду на порушення зобов'язань по своєчасному поверненню основного боргу та процентів за користування кредитом Позичальник відповідно до п. 5.2. кредитного договору зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відтак згідно з наданими позивачем розрахунками станом на 18 травня 2015 р. загальний розмір заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ «Ощадбанк» становить 728056,48 грн., що включає: прострочену заборгованість за кредитом в сумі 176255,38 грн.; непрострочену заборгованість за кредитом в сумі 349964 грн.; пеню, в сумі 201837,10 грн. (а.с. 106-111). Сума боргу відповідачем не оспорюється. Доводи представника відповідача про сплив строків позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ст. 257 цього Кодексу встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з умовами п. 7.8. кредитного договору для всіх грошових зобов'язань Позичальника, що передбачені умовами договору, встановлюється позовна давність у 3 роки. Таким чином у визначеному законом порядку (ч. 1 ст. 259 ЦК України) сторони досягли згоди про збільшення спеціальної позовної давності, яка для вимог про стягнення пені відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України становить один рік. Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Підтвердженням переривання строку позовної давності є те обставина, що в період з листопада 2012 р. по березень 2015 р. [PERSON] частково виконував договірні зобов'язання, а саме: в листопаді 2012 р. в рахунок погашення заборгованості було внесено 300000 грн., в січні 2013 р. 51000 грн., в серпні 2013 р. 29000 грн., в квітні 2014 р. 70000 грн., в травні 2014 р. 60000 грн., у вересні 2014 р. 100000 грн., в березні 2015 р. 200000 грн. Вказані суми були зараховані позивачем на погашення процентів та тіла кредиту відповідно до порядку, визначеного п. 1.11. кредитного договору. Та обставина, що кредит за [PERSON] погашало ТОВ «Грін Оіл Трейд» (а.с. 79-84) правового значення не має, оскільки виконання обов'язку боржника іншою особою у зобов'язаннях неособистого характеру передбачено законом (ст. 528 ЦК України), при цьому за встановленим ст. 511 цього Кодексу загальним правилом зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. ТОВ «Грін Оіл Трейд» погашало кредит за [PERSON] за його згодою, що підтверджується наданими останнім копіями платіжних доручень про перерахування коштів та посиланням на здійснені підприємством платежі як його особисті платежі у наданих суду письмових поясненнях та апеляційній скарзі на рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 67-69). Окрім того судом встановлено, що 26 листопада 2010 р. ВАТ «Ощадбанк» подавав до суду позов до позичальника [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте в листопаді 2012 р. позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, тим самим підтримавши позов лише в частині вимог до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого і було ухвалене судове рішення від 19 лютого 2013 р. (а.с. 63-66, 67-69). Зазначена правова ситуація законом не врегульована. Проте якщо навіть застосувати аналогію закону, а саме ст. 265 ЦК України, за приписом якої залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, є очевидним, що час, який минув від моменту пред'явлення позову до [PERSON] і до зміни позивачем позовних вимог не повинен зараховуватись до тривалості позовної давності, оскільки затримання з розглядом справи могло статися з вини суду. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов ПАТ «Ощадбанк» подано в межах строків позовної давності. За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, порушені права кредитодавця ПАТ «Ощадбанк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved