Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 229\~799,45\~грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 94 993,22 грн, процентів за користування кредитом у сумі 87\~309,62\~грн та штрафу в сумі 47 496,61 грн. Крім того, просив судові витрати покласти на відповідачів у рівних частинах. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22 січня 2020\~року між КС «Моя родина» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 3К про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 100 000,00 грн, а відповідач повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Сторони погодили строк користування кредитом 12\~місяців від дати отримання відповідачем кредиту. Позивач виконав свої зобов`язання згідно з умовами договору належним чином та в повному обсязі видав кошти, а відповідач кошти отримав. Згідно з договором, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 67 % річних від суми залишку кредиту на кожен день користування кредитом; проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом з виключенням дня отримання кредиту та виключаючи дату його повернення. Сторони домовилися, що надання і погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів. Порушення щомісячної оплати згідно з графіком призводить до порушення взятих зобов`язань згідно з основним договором. Відповідно до п. 7.5 договору у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3, до нього застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку. 22 січня 2020 року для забезпечення виконання зобов`язання за договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №\~3П/1, за яким остання зобов`язалася відповідати за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит № 3К про надання коштів у позику, в т. ч. і на умовах фінансового кредиту від 22\~січня 2020 року. Крім того, 22 січня 2020 року для забезпечення виконання зобов`язання за договором між позивачем та ПП «Техно-Дент» був укладений договір поруки № 3П/2, відповідно до якого поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання; поручитель забезпечує виконання зобов`язання за основним договором у повному обсязі. У вересні 2021 року у зв`язку із систематичною несплатою поточних платежів, відповідачам були направлені листи-вимоги, які фактично проігноровані. Після закінчення терміну дії договору відповідачі відмовляються добровільно сплатити борг за договором про споживчий кредит, на неодноразові телефонні звернення кредитодавця не реагують. У зв`язку з простроченням та ухиленням від сплати заборгованості виникла заборгованість, яка на 01 жовтня 2021 року становить 229\~799,45 грн. Оскільки відповідачі у добровільному порядку не виконали своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18\~жовтня 2021 року відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 15-00 год. 23 листопада, яке в подальшому відкладено, востаннє на 08-30 год. 22 грудня 2021 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив задовольнити з викладених у ньому обставин. Також надав акт виконаних робіт від 22 листопада 2021 року, згідно з яким загальна вартість виконаних робіт та наданих послуг складає 12\~000,00 грн; два платіжних доручення на суми по 6000,00 грн кожне. У судовому засіданні відповідач [PERSON] , який відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є директором ПП «Техно-Дент», а також за дорученням представляє інтереси відповідачки [PERSON] , позов визнав частково, а саме визнав наявність боргу за кредитом та процентами, але не в указаному позивачем розмірі, оскільки 23 листопада 2021 року він сплатив 6000,00 грн на погашення тіла кредиту, то відповідно й зменшився борг за нарахованими процентами. Борг за нарахованим штрафом категорично заперечив. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що кредит було взято для діяльності підприємства, але з урахуванням введених карантинних обмежень, що, на його думку є форс-мажорною обставиною, діяльність підприємства була збитковою. Тільки зараз підприємство намагається відновити діяльність, а тому він планує в наступному році поступово погашати заборгованість за кредитним договором, дія якого, на його переконання, не завершена. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 22 січня 2020\~року КС «Моя родина» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3К про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого та згідно з платіжним дорученням від 22 січня 2020\~року № 47 [PERSON] отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн строком на 12\~місяців від дати отримання кредиту, за умови сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 67 % річних від суми залишку кредиту на кожен день користування кредитом; указана процента ставка є фіксованою. Відповідно до п. 7.5 договору у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3, до нього застосовується штраф у розмірі 50 % від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку. Сторони домовилися, що надання і погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів додаток №\~1 до кредитного договору. 22 січня 2020 року КС «Моя родина» та [PERSON] уклали договір поруки № 3П/1, за яким остання зобов`язалася відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 3К від 22 січня 2020 року. За умови цього договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання. Поручитель забезпечує виконання зобов`язання за основним договором у повному обсязі. Крім цього, 22 січня 2020 року КС «Моя родина» та ПП «Техно-Дент» уклали договір поруки № 3П/2, за яким останнє зобов`язалося відповідати перед кредитором за виконання боржником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 3К від 22 січня 2020 року. За умови цього договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання. Поручитель забезпечує виконання зобов`язання за основним договором у повному обсязі. 09 вересня 2021 року позивач направив відповідачам листи-попередження про усунення порушень зобов`язань за договором, які отримані відповідачами, про що свідчать підписи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 01 жовтня 2021 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 229\~799,45\~грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 94 993,22 грн, проценти за користування кредитом 87 309,62\~грн, штраф 47 496,61 грн. Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру заборгованості за кредитом та його складових, відповідач надав копію квитанції від 23\~листопада 2021 року на суму 6000,00 грн, при цьому не надав свого розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 525\~ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилами ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст.\~554\~ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а відповідач усупереч умовам кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Таким чином, відповідач, не сплативши кредит у вказаний договором і графіком строк, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені й обґрунтовані. Доказів на спростування зазначеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачами суду не надано. При цьому суд враховує надану відповідачем квитанцію про сплату грошових коштів у сумі 6000,00 грн на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, що не заперечувалося представником позивача. Зазначену проплату суд відносить до суми заборгованості за процентами, адже відповідно до п. 3.4 кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом а в другу чергу сума кредиту. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 223\~799,45 грн (229\~799,45 6000,00). За таких обставин позов підлягає задоволенню частково у визначеному судом розмірі. Також суд ураховує, що відповідачі поручителі уклали два окремі самостійні договори поруки про солідарну відповідальність разом з боржником у повному обсязі за вказаним кредитним договором, а тому відсутні підстави для висновку, що ці відповідачі поручителі пов`язані між собою солідарним обов`язком за виконання зобов`язань боржником. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3\~357,40 грн (97,4 % від 3\~446,99 грн). Стосовно витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів на підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно із ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24\~січня 2019 року в справі №\~910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з принципу співмірності наданих адвокатом послуг із наступними критеріями: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, відповідність суми витрат на професійну правничу допомогу досліджуються судом у кожному конкретному випадку та вирішуються на підставі наданих учасниками справи доказами (постанова Верховного Суду у справі № 911/1563/18 від 05.08.2019) . Зменшуючи в тому числі суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому Верховним Судом висловлена правова позиція, що суд з власної ініціативи, за наведеними критеріями, може зменшити розмір судових витрат (постанова Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019). Витрати на правничу допомогу в розмірі 12\~000,00 грн, які представник позивача просить стягнути з трьох відповідачів, відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та не потягнуть надмірного тягара для відповідачів. Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 12\~000,00 грн є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також значенням справи для сторін. Таким чином,\~у порядку\~розподілу судових витрат з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору за подання позову в сумі 3357,40 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 12\~000,0 грн, а всього 15\~357,40 грн, тобто по 5\~119,00 грн з кожного.

Outcome: partial