Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У квітні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1995 року. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, в них постійно виникають сварки. Тому шлюб був розірваний в 2016 році. За час шлюбу ними нажите спільне майно: автомобіль Opel Astra, легковий хетчбек-В, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова VIN WOL0AHL48C2106531, та гараж по вул. Святошинська, 2 в м.Вишневе. Для придбання автомобіля вони взяли в борг у її доньки 2000 дол. США, які вона буде повертати самостійно. Добровільно розділити майно не можуть. В даний час автомобіль коштує 213\~087,08 грн., а гараж 120\~445 грн. Спільне нажите майно слід розділити наступним чином: автомобіль виділити їй власність, а гараж - виділити відповідачу. Враховуючи, що вона самостійно повертає борг, тому різниця у вартості при поділі є незначною. Просила суд визнати за нею право власності на автомобіль Opel Astra, легковий хетчбек-В, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова VIN WOL0AHL48C2106531; визнати за [PERSON] право власності на гараж№20, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 2; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що майно вони набували за спільні сімейні кошти. Але при купівлі автомобіля коштів не вистачало, тому взяли в борг у доньки. При цьому письмового договору не укладали, розписки про отримання коштів в борг також не писали, оскільки є рідними. В даний час залишилось неповернутими ще 2000 дол. США, які вона самостійно повертає. Оскільки право керувати автомобілем має лише вона, тому і автомобіль слід виділити їй у власність. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували. Суду пояснили, що дійсно і автомобіль, і гараж придбавались за спільні сімейні кошти, тому дане майно є спільною сумісною власністю. Будь-яких коштів в борг у доньки при купівлі авто не брали. Проводити поділ по оцінці, наданій позивачем, є неможливим, бо оцінка є старою та складена з порушеннями вимог чинного законодавства. Зважаючи, що позивач не внесла на депозитний рахунок кошти за автомобіль, тому виділити автомобіль у власність позивача є неможливим. Також вказали, що в даний час право власності на гараж не зареєстровано. Просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 18 жовтня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Будичанський сільській раді Чуднівського району Житомирської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 10 серпня 2012 року між ТОВ «Автоцентр на Кільцевій» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля Opel Astra, легковий хетчбек-В, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова VIN WOL0AHL48C2106531. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Opel Astra, легковий хетчбек-В, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова VIN WOL0AHL48C2106531 зареєстрований за [PERSON] 04 вересня 2000 року між ПП «Контакт-Плюс» та [PERSON] укладено договір інвестування будівництва гаражу по вул. Святошинська, 2 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. Згідно акту передачі від 04 жовтня 2000 року [PERSON] було передано гараж №20 в будинку №2 по вул. Святошинська в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. Даний акт підлягав реєстрації в БТІ. З пояснень сторін встановлено, що право власності на гараж сторони не зареєстрували. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, вв тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки спірний гараж та автомобіль придбані за час шлюбу, тому суд вважає дане майно спільною сумісною власністю подружжя, та частки їх є рівними. Суд критично оцінює пояснення позивача, що в придбання вищевказаного майна були вкладені кошти взяті в борг, так як належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. За ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме гараж, невнесення позивачем коштів на депозит суду, тому суд задовольняє позовні вимоги частково, визнаючи за сторонами право власності на автомобіль по ? частині за кожним. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову.

Outcome: dismissed