Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Волноваської міської ради про визнання права власності на спадщину за законом, посилаючись на те, що 20.12.1998 року він та члени його сім'ї, а саме: дружина [PERSON], син [PERSON] та син [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS]. [INFO] помер його син [PERSON], [INFO] помер другий син [PERSON] та [INFO] померла його дружина [PERSON] Після їх смерті залишилось спадкове майно у вигляді вказаної квартири, у якій він на момент відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцями та зареєстрований у ній до наступного часу, в зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), фактично прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги за законом і від її прийняття у встановленому законом порядку не відмовився. До нотаріальної контори своєчасно не звернувся, оскільки був вимушений постійно доглядати хворого сина та жінку та було тяжке матеріальне становище. Просить суд визнати за ним право власності на спадщину за законом. В судове засідання позивач не з'явився, своєю письмовою заявою просить розглянути позов без нього, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Волноваської міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги визнає, в зв'язку з чим вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Виходячи з наведеного, а також положень частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до частини 4 статті 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому статтею 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1998 року судом встановлено, що позивачем та членами його сім'ї, дружиною [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]) та синами [PERSON] та [PERSON] була приватизована квартира [ADDRESS]. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Волноваського РУЮ 22.02.2008 року, суд вбачає, що [PERSON], син позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (серія [NUMBER]), помер [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON], другий син позивача по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. З наявної у справі ксерокопії паспорту позивача вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є способом захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналіз приведених судом доказів свідчить, що спадкодавці є дружиною та рідними синами позивача, який постійно проживав разом з ними на час відкриття спадщини, відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, а відтак до нього перейшло право на спадщину. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі статтей 16, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268 ЦК України, статтей 15, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved