Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Сімейні відносини з [PERSON] не склалися. Батько надає кошти на утримання дитини, але виплати носять безсистемний порядок. Відповідач є працездатною людиною і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. За таких обставин [PERSON] просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку з урахуванням індексації з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти обов'язку батька сплачувати кошти на утримання дитини та просив суд позов задовольнити. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2012 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.03.2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. За твердженням позивача, після розлучення відповідач самоусунувся від своїх обов'язків по вихованню їх спільної дитини, а кошти, які надає на утримання сина носять безсистемний порядок. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За правилами ст. 181 СК України кошти на утримання дитини за рішенням суду (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач у судовому засіданні пояснив суду, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини доходу із заробітку (доходу) та до досягнення дитиною повноліття. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, враховуючи зазначене та надані в судовому засіданні докази і пояснення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 141 ЦПК України в розмірі 640,00 грн. на користь держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved