Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.10.1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем в Верхівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, який було розірвано 29.03.2001 р., актовий запис № 34. Після розірвання шлюбу відповідач ще якийсь час проживав разом з нею, однак з 2016 р. виїхав з житлового будинку по [ADDRESS] та поїхала на заробітки за кордон. Даний будинок [PERSON] та її матір [PERSON] отримали в порядку приватизації, оскільки проживали в ньому станом на 15.04.1991 року. Також зазначила, що оскільки [PERSON] з 2016 року не проживає в будинку за вищевказаною адресою, він є таким що втратив право користування житловим будинком внаслідок відсутності у ньому понад встановлені строки визначені ст.71 Житлового кодексу України, однак в порушення вимог чинного законодавства за власною ініціативою реєструватися за місцем фактичного проживання не бажає. А тому, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечили проти винесення заочного рішення. У судові засідання призначені на 29.05.2019 р. та 16.07.2019 р. відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином за місцем його реєстрації. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві приватної власті належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 140357710 від 05.10.2018 р. (а.с.14,15). Згідно копії домової книги, у вищевказаному будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.17). 29.03.2001 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до довідки №748 від 10.10.2018 р., виданої виконкомом Верхівської сільської ради Тростянецького району, [PERSON] , 1967 р.н., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактично за вказаною адресою не проживає із 2016 року по даний час (а.с.16). В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] В будинку [ADDRESS] не проживає з 2016 року та йому не чинили перешкоди в користуванні зазначеним будинком. Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не проживає у жилому приміщенні з 2016 року без поважних причин, окрім того cудом не встановлено, що йому чиняться перешкоди у користуванні, а тому позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що при зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією ПриватБанку №0.0.1168144124.1 від 24.10.2018 року, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved