Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення договір від 05.07.2018 № 8031067, який укладено між відповідачами на постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення та гарячого водопостачання до будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.07.2018 року між відповідачами був укладений договір на постачання теплової енергії № 8031067 до будинку [ADDRESS] , відповідно до умов якого відповідач-2 зобов`язався виробити та поставити теплову енергію відповідачу-1 для потреб централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач-1 зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у договорі. Позивач наголошує що спірний договір укладений з порушенням вимог п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, ч. 3 п.10 ст.18, ч.ч.4,5,6 ст.19, п. 3 ч. 1 ст.21 «Про захист прав споживачів», яке виразилося в тому, що остання не мала реальної можливості ознайомитися з умовами спірного договору перед його укладенням, відповідач-1 не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії у вигляді опалення та гарячої води, так як на це його ніхто з мешканців будинку не уповноважував, підприємницька практика відповідачів шляхом укладення спірного договору є агресивною, оскільки вплинула на свободу вибору позивача, як споживача стосовно придбання послуги з постачання теплової енергії у відповідача-2, адже наявність спірного договору є перепоною для укладення між [PERSON] та відповідачем-2 Типового договору. Також позивач зазначає, що при наданні послуги з централізованого опалення, від якої, остання, як споживач не може відмовитись, а одержати може лише у відповідача-1, оскільки існує спірний договір, що ставить [PERSON] у нерівне становище порівняно з іншими споживачами послуги з централізованого опалення у місті Києві. У листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.10.2018 № 7/9.1.1/10667- 18 зазначено, що відповідач-2 фактично повинен бути виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для споживачів - мешканців житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний лист є беззаперечним доказом того, що відповідач-1 є неналежною особою на укладення спірного договору, тобто відповідач-2 не вправі був його укладати з відповідачем-1, оскільки це суперечить засадам цивільного законодавства. За таких обставин, спірний договір укладений з порушенням вимог статті 203 Цивільного Кодексу України, а тому є недійсним в силу приписів статті 215 ЦК України. Крім того, у відповідача-1 не виникло право укладати з відповідачем-2 спірний договір, оскільки він не є споживачем цих послуг, а існування спірного договору призведе до того, шо відповідач-1 буде виставляти рахунки за опалення на його підставі, що є порушенням прав позивача, як споживача. Відтак, спірний договір укладено з метою, що завідомо суперечить актам цивільного законодавства та інтересам позивача, а тому він не відповідає вимогам 4.4 ст.11, ст.203 ЦК України, тому договір є незаконним та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 18 листопада 2020 року представник відповідача КП «Київтеплоенерго» - Король О.М. подала відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, проте доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано. Крім того, позивач не є стороною договору на постачання теплової енергії кладеного між відповідачами. 20 листопада 2020 року представник відповідача КП «Житло-Сервіс» - Гудзера Т.С. подав відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до п.2.2. Статуту предметом діяльності КП «Житло-сервіс» є надання житлово-комунальних послуг. На підставі акту прийому-передачі Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» визначено експлуатуючою організацією на житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-є, 2-ж, 2-з, 2-і у Голосіївському районні м. Києва. Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №190 від 08.04.2016р., вказаному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, зокрема, юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Таким чином, оспорюваний договір не суперечить закону, не порушує прав позивача, а навпаки спрямований на забезпечення позивача та інших мешканців будинку теплом та гарячою водою, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання цього договору недійсним. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: dismissed