Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У жовтні 2019 року до суду надійшла позовна заява позивача, у якій вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що останній більше трьох років не проживає за вказаною адресою, не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, чим право позивача як власника порушується. Ухвалою суду від 23.10.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача відзив на позов або письмові пояснення не надходили, відповідач в судове засідання двічі не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири від 21.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 3928, належить квартира [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки вих.№27 від 02.09.2019 року наданої головою правління ОСББ «ТБ 9А», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте останні 3 роки не проживає за зазначеною адресою. Оскільки протягом більш ніж один рік відповідач не проживає у зазначеній квартирі, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача, як власника квартири, та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до \~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1\~ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2\~ст. 321 ЦК України). Відповідно до\~статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі\~статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). У відповідності з приписами частини 2\~статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», після зміни власника квартири не має статусу члена сім`ї власника спірного житла, угоди між власником житла та відповідачем про право користування цим житлом немає, квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача.

Outcome: approved