Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У жовтні 2016 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних витрат від знецінених грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсації (плати) за користування грошовими коштами стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2001 року, суддею Мухіним А.В., було задоволено позов позивача до відповідача та стягнуто з нього на її користь 18\~152 гривні 42 копійки. Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.11.2001 року, підставою для задоволення позовних вимог було фактичне невиконання з боку боржника [PERSON] позикових зобовязань перед позивачем. 28.11.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя [PERSON] було видано виконавчий лист у справі №2-825/01 про стягнення з [PERSON] суми у розмірі 18\~152 гривні 42 копійки. Позивач зазначає, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2001 року у справі №2-825/01 й до теперішнього часу триває. Так, постановою головного державного виконавця Олександрійського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] від 29.07.2016 року було відкрите ВП №51794082 з виконання виконавчого листа №2-825/01, виданого 28.11.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення на користь поповича з відповідача суми в розмірі - 18 152,42 грн. На цей час примусове виконання за виконавчим документом триває. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2013 року (суддя Васецька В.В.) було задоволено позов позивача до відповідача та стягнуто з відповідача суму в розмірі 36 764,77 грн. у якості відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у відшкодування компенсації (плати) за користування грошовими коштами за період з 2002 року по жовтень 2012 року включно, а також 474,94 грн. судових витрат, всього на суму 37 239,71 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 23.04.2013 року. Фактичною підставою задоволення позовних вимог було невиконання [PERSON] боргових позичкових зобовязань, що надало право на отримання від боржника-позичальника [PERSON] відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та право на отримання компенсації (плати) за користування грошовими коштами у розмірі трьох відсотків річних від суми боргу. 07.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя позивачу було видано виконавчий лист №2/331/147/2013 про стягнення з відповідача грошових коштів. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07.05.2013 року №2/331/147/2013 й до теперішнього часу триває. Так, постановою головного державного виконавця Олександрійського ВДВС м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] від 29.07.2016 року було відкрите ВП №51792142 з виконання виконавчого листа №2/331/147/2013, виданого 07.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] 37 239,71 грн. З часу набрання чинності судовим рішення від 21.10.2001 року про стягнення на користь [PERSON] з відповідача суми боргу пройшло вже майже шістнадцять років, однак жодної копійки в погашення боргу від відповідача до цього часу не отримано. Кошти, які відповідач зобов'язаний сплатити за судовим рішенням, за такий великий проміжок часу через дію інфляційних процесів в Україні на теперішній час втратили свою минулу цінність, а тому позивач вимушена звернутися із позовом до суду. Відповідно до проведеного з додержанням Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наведених в листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 року, а також відповідно до розяснень, наданих Верховним судом України у розділі «Спірні процесуальні питання» позивачем розрахунку, сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за період з 11.10.2013 року по вересень 2016 року включно складає 16\~881 гривня 75 копійок, а також три відсотка річних від простроченої суми 1\~633 гривні 04 копійки. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальних витрат від знецінених грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсації (плати) за користування грошовими коштами, а саме: інфляційні витрати та три відсотка річних від суми боргу в загальному розмірі 18\~514 гривень 79 копійок та, крім того, судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок. У судове засідання позивач не зявилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. У судове засідання відповідач не зявився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2001 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, та вирішено стягнути на користь [PERSON] суму у розмірі 18\~152 гривень 42 копійок. Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.11.2001 року, підставою для задоволення позовних вимог було фактичне невиконання з боку боржника [PERSON] позикових зобовязань перед позивачем. 28.11.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя [PERSON] було видано виконавчий по даній справі. На теперішній час виконавче провадження по справі триває, що підтверджується постановою головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя про відкриття виконавчого провадження ВП № 51794082 від 29.07.2016 року, що додана до матеріалів справи. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 2/331/147/13 від 28.03.2013 року позовні вимого [PERSON] до [PERSON] задоволені: стягнуто з невського О.М. на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальних витрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та відшкодування компенсації (плати) за користування грошовими коштами суму в розмірі 36\~764 гривні 77 копійок та, крім того, судовий збір в розмірі 474 гривні 94 копійки. 07.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано [PERSON] виконавчий лист по даній справі. На теперішній час виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/331/147/13 триває, що підтверджується постановою головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя про відкриття виконавчого провадження ВП № 51792142 від 29.07.2016 року, що додана до матеріалів справи. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, ви значені родовими ознаками. а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 552 Цивільного кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є доведеними та обґрунтованими. Так, суд вважає підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з прострочених сум боргу в загальному розмірі - 18\~514 гривень 79 копійок, з них: сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за період з 11.10.2013 року по вересень 2016 року включно - 16\~881 гривня 75 копійок, а також три відсотка річних від простроченої суми 1\~633 гривні 04 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Розмір заборгованості за договорами позики підтверджуються наданим у позові розрахунком. Іншого розрахунку названих сум відповідачем суду не надано та не спростовано розрахунок, наданий позивачем. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved