Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] поліції України в особі Головного слідчого управління [PERSON] поліції України, Департаменту захисту економіки [PERSON] поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове слідство, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 118\~352,25 грн на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної діями старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України [PERSON], старшого оперуповноваженого в [PERSON] МВС України в м. Києві [PERSON], оперуповноваженого УПСЗЕ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 15 червня 2015 року вищезазначеними службовими особами було проведено обшук квартири № Г10-2, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 9-а, яка йому належить на праві приватної власності. В ході проведення незаконного обшуку та протиправного проникнення до квартири, яку на той час орендував адвокат [PERSON], були пошкоджені вхідні двері до квартири. Тому розмір спричиненої майнової шкоди становить 118\~352,25 грн, яка складається з вартості вхідних дверей, робіт по демонтажу старих та установці нових вхідних дверей. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги на доводах та підставах зазначених у позові та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] поліції України в особі Головного слідчого управління [PERSON] поліції України у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю на тих підставах, що [PERSON] поліція України не є правонаступником Міністерства внутрішніх справ України, а тому не може відповідати за дії службових осіб зазначеного Міністерства. Крім того позивачем не доведено незаконності проведеного обшуку, тоді як він був проведений на підставі ухвали слідчого суді та не надано доказів в підтвердження спричиненої шкоди. У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України також просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю на тих підставах, що відсутні будь-які рішення судів щодо встановлення незаконності дій службових осіб, тому зазначені вимоги є передчасними. Крім того відповідно до наданих письмових заперечень зазначила, що Державна казначейська служба України не є тією особою, яка повинна відповідати за даним позовом. Представник Департаменту захисту економіки [PERSON] поліції України в судове засідання не зявився, відповідно до наданих письмових заперечень просив відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без його участі. Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. За матеріалами справи встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в рамках кримінального провадження за № 12015000000000209 від 09.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, надано дозвіл слідчому СГ ГСУ МВС України [PERSON] та іншим членам слідчої групи на проведення обшуку в квартирі № Г10-2, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 9-а, яка належить на праві приватної власності [PERSON], з метою виявлення та вилучення документів, які можуть свідчити про незаконне заволодіння коштами та майном підприємств групи компаній «Амстор». Як вбачається з протоколу обшуку від 15 червня 2015 року складеного старшим слідчим ОВС ГСУ МВС України [PERSON], після відмови адвокатом [PERSON], який орендував вищезазначене житлове приміщення, відчинити двері квартири, яка підлягала обшуку, працівниками першої частини ГУ Державної служби надзвичайних ситуацій в м. Києві примусово були відчинені вхідні двері квартири № Г10-2, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 9-а, з їх пошкодженням, для проведення обшуку відповідно до ухвали слідчого судді від 28 травня 2015 року. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з пп. 1, 1-1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку, встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або доводів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Представником позивача у судовому засіданні не було доведено незаконного проведення обшуку, так як дозвіл на проведення обшуку в кримінальному провадження був наданий слідчим суддею, інших доказів, які могли б свідчити щодо незаконності обшуку суду не було надано. Доводи представника позивача стосовно порушення процедури та процесуальних прав в ході проведення обшуку, як слідчої дії, суд не приймає до уваги з приводу того, що можливе перевищення службових повноважень особами, які проводили обшук, вирішується в іншому порядку. Крім того, позивач за матеріалами справи скористався цим правом, як свідчить ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, в рамках кримінального провадження за № 42015100000000870, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 162 КК України (ст. 365 КК України - перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу та ст. 162 КК України порушення недоторканості житла), зобовязано старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва визнати [PERSON] потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, та, як потерпілий, останній, в порядку ст. 56 КПК України не позбавлений права на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. З огляду на викладене, вважаю, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] поліції України в особі Головного слідчого управління [PERSON] поліції України, Департаменту захисту економіки [PERSON] поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове слідство слід відмовити повністю. Судові витрати по справі в порядку ст. 88 ЦПК України розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed