Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У квітні 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання її доньки [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, мотивуючи заяву тим, що остання внаслідок хронічного психічного розгляду не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, обмежена у самообслуговуванні та здатності до орієнтації. Захворювання [PERSON] призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку із чим, [PERSON] просила, з метою захисту інтересів своєї доньки, визнати останню недієздатною та призначити опікуна. Заявник зазначила, що вона з своєю донькою - [PERSON] були змушені виїхати з міста Донецьк, покинувши своє постійне місце проживання. У судове засідання заявник не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Печерської районної в м. Києві Державної адміністрації як органу опіки та піклування у судовому засіданні не була присутня, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до судового розгляду подала заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За правовою нормою ч. 1 ст. 236 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місцезнаходженням цього закладу. Заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом, що визначено ч. 3 ст. 237 ЦПК України. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу, відповідно до ст. 239 ЦПК України. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 145 ЦПК України, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, експертиза призначається за клопотанням хоча б однієї із сторін. За наданими роз'ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28.03.1972 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч. 1 ст. 40 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов'язаних зі станом його або її психічного здоров'я. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов'язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30.09.2010 у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine), заява № 12451/04, п. 44). Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку у Комунальній лікувально-профілактичній установі «Міський психоневрологічний диспансер м. Донецька» з 1989 року з діагнозом деменції внаслідок епілепсії, відповідно до протоколу засідання Лікарсько-консультативної комісії від 27.01.2011 № 16/49 /а. с. 17/. За даними довідки серії ДОН-04 від 16.11.2004 № 008595, виданої Медико-соціальною експертною комісією у м. Донецьк безстроково, [PERSON] має ІІ групу інвалідності та є особою з інвалідністю з дитинства /а. с. 14/. З 21.03.2016 [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа /а. с. 49/. Згідно з довідкою від 23.03.2016 № 3006007565 та № 3006007566 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник з своєю донькою - [PERSON] виїхали з міста Донецьк, що належить до тимчасово окупованих територій, покинувши своє постійне місце проживання, де зареєстровані: [ADDRESS], та є вимушеними переселенцями у розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» /а. с. 16/. Відповідно до Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 102 від 17.04.2016, виданий Київським міським психоневрологічним диспансером № 2, особа, про визнання якої подано заяву про визнання її недієздатною, [PERSON] - особа з інвалідністю ІІ групи, обмежена у самообслуговуванні та у здатності до орієнтації, тому потребує постійного стороннього догляду /а. с. 15/. Ухвалою суду від 31.05.2016 призначено судово-психіатричну експертизу стосовно [PERSON], з метою встановлення її психічного стану, на вирішення якої було постановлено питання: чи страждає вона на психічне захворювання чи інший психічний розлад здоров'я та чи може за наявності психічного захворювання, розуміти значення своїх дій та керувати ними? /а. с. 27/. 10.10.2016 суду заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення [PERSON] - заявника у справі, опікуном своєї доньки - [PERSON], у разі визнання останньої недієздатною. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник [PERSON] є пенсіонером та отримує допомогу внутрішньо переміщеній особі та допомогу по догляду за психічнохворою, за станом здоров'я може бути опікуном /а. с. 49-50/. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк Донецької області, є донькою заявника [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Київського району м. Донецьк /а. с. 18/. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 627 від 30.08.2016, підекспертна [PERSON] страждає на розлади психіки: нездатність підтримувати продуктивний мовний контакт, виражене недорозвинення інтелектуально-мнестичної функції, недостатність критичної оцінки свого стану у цілому, що у сукупності обумовлює соціальну дезадаптацію, що у сукупності та з врахуванням анамнестичних даних, відповідає діагностичним критеріям деменції внаслідок епілепсії - F 02.8, згідно з МКХ-10. Тобто, за своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а. с. 35-36/. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] - особа, про визнання якої недієздатною подано заяву, є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та страждає на деменцію внаслідок епілепсії, та у зв'язку з психоневрологічним захворюванням не здатна керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, потребує встановлення над нею опіки. Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя [PERSON], про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимозі законності, передбаченій статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON], [INFO], недієздатною. На підставі викладеного та

Outcome: approved