Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON] яка діє за себе та в інтересах неповнолітньої [PERSON], Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» (далі КП «ПКВ»), Енергодарська міська рада Запорізької області, орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарський міський відділ УДМС України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні квартирою №15 в будинку №2 по пр. Енергетиків в м. Енергодар Запорізької області шляхом зобовязання відповідачів видати [PERSON] всіх ключів від вхідних дверей квартири, вселення [PERSON] у зазначену квартиру, стягнення з відповідача [PERSON] понесених судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що зареєстрований у спірній квартирі, але не може потрапити до неї з поважних для нього причин, повязаних з тривалістю судового розгляду в судах з питання щодо незаконної його виписки з цієї квартири, як наслідок, неурегульованості конфлікту щодо приватизації квартири та сумнівності в її законності, що свою чергу прямо впливало на можливість безперешкодної його реєстрації у спірній квартирі та подальшого вільного користування ним спірною квартирою, неможливістю за власною потребою потрапити в квартиру та використовувати її (відсутність ключів, що обмежує йому доступ до квартири, наявність власників квартири, які приватизували житло на підставі рішення органу приватизації від 05.04.2012 року, яке визнано незаконним вступившим в силу судовим рішенням тільки 20.10.2015 року, відсутність згоди власників на поновлення його реєстрації у квартирі та його безперешкодного допуску в квартиру, відсутність належного реагування з боку органів міліції та прокуратури на його заяви про поновлення його прав з посиланням про необхідність згоди нових власників для доступу в приватизовану квартиру. Вказав, що не має у власності іншого власного житла. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник позивача - [PERSON],- у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, пояснивши, що позивач протягом 2011-2015 року бажав вирішити питання про поновлення його прав щодо спірної квартири на підставі Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26.12.2012 у справі №6-40290св12, яким були скасовані Рішення Енергодарського міського суду від 24 листопада 2011 року у справі №2-1022/2011 та Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2012 року, відмовлено у позові про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області. Крім того, позивач оскаржив приватизацію цієї квартири, здійснену під час судового розгляду справи про його виселення в 2012 році, цікавився спірною квартирою та прагнув в неї вселитися. На підтвердження надав копії судових рішень, заяв в правоохоронні органи в 2011-2015 роках та відповіді на ці заяви. З питання визнання позивача таким, що втратив право на користування квартирою №15 в будинку №2 по пр. Енергетиків в місті Енергодар Запорізької області у звязку із відсутністю без поважних причин понад встановлені строки судами вже було розглянуто три справи: №2-1022/2011, №316/1143/15-ц, №316/1014/16, за результатами яких було відмовлено в позовних вимогах про визнання позивача таким, що втратив право на користування квартирою №15 в будинку №2 по пр. Енергетиків в місті Енергодар Запорізької області у звязку із відсутністю без поважних причин понад встановлені строки. Також, в квітні 2016 [PERSON] подав позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє за себе та в інтересах неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою №15 в будинку №2 по пр. Енергетиків в м. Енергодар Запорізької області шляхом зобовязання відповідачів видати [PERSON] всіх ключів від вхідних дверей квартири, вселення його у зазначену квартиру. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 07.04.2017 року клопотання [PERSON] задоволено, залучено у якості співвідповідача по дані справі [PERSON], виключивши останню зі складу третіх осіб. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] (т. 1 а.с. 233). В судове засідання відповідачка [PERSON], яка дії в своїх інтересах та неповнолітньої дочки [PERSON] та від імені [PERSON], зявилася, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, пояснила, що позивач у 2011 році добровільно покинув квартиру [ADDRESS], віддав ключі від вхідних дверей, з цього часу інтересу до квартири не виявляв, спроб вселитися не здійснював. За місцем проживання постійно складалися Акти не проживання, копії яких надала суду на підтвердження цих обставин, на теперішній час проживає в квартирі нинішньої дружини, яка належить їй на праві приватної власності. В судове засідання відповідачка [PERSON] зявилася, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, пояснила, що позивач у 2011 році добровільно покинув квартиру [ADDRESS], з цього часу інтересу до квартири не виявляв, спроб вселитися не здійснював. За місцем проживання постійно складалися Акти не проживання, на теперішній час проживає в квартирі нинішньої дружини. Треті особи: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Енергодарська міська рада Запорізької області, орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарський міський відділ УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявились, надавши відповідні заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ордеру, виданому виконавчим комітетом Енергодарської міської ради від 07.01.1983 року сторонам було виділено двокімнатну квартиру №15 в будинку № 2 по пр.. Енергетиків, на сімю з трьох чоловік: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (встановлено рішенням суду). [PERSON] є наймачем вказаної квартири. 03.11.1983 року у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON], яка 25.10.2008 року народила дочку [PERSON].\~\~\~\~ 22.09.2011 року був розірваний шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] та в рішенні суду зазначено причину розірвання шлюбу непорозуміння [PERSON] з [PERSON] 27.12.2011 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] 24.11.2011 року заочним Рішенням Енергодарського міського суду у справі №2-1022/2011 [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області. Не погоджуючись з цим рішенням відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення. 05.04.2012 року, видано розпорядження органу приватизації Енергодарської міської ради від 05.04.2012 року за №7757, свідоцтво від 05.04.2012 року за №7757 про право спільної часткової власності на спірну квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON]. в інтересах якої діє законний представник [PERSON] 10.04.2012 року Ухвалою Енергодарського міського суду скасовано\~\~заочне рішення від 24.11.2011 року\~\~і справа призначена до нового розгляду.\~ 18.07.2012 року Рішенням Енергодарського міського суду у справі № 0807/1468/2012 [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області шляхом зняття з реєстраційного обліку. 22.08.2012 року Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області апеляційна скарга [PERSON] відхилена, Рішення Енергодарського міського суду від 24.11.2011 року у справі № 2-1022/2011 залишено без змін. 26.12.2012 року Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у справі № 6-40290св12 скасовані Рішення Енергодарського міського суду від 24 листопада 2011 року у справі № 2-1022/2011 та Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2012 року, відмовлено у позові про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області. 29.07.2015 року Енергодарським міським судом прийнято Рішення у справі №316/1930/14-ц, яким частково задоволені позовні вимоги [PERSON] (відповідача у цій справі): визнано недійсним та скасовано свідоцтво від 05.04.2012 року за №7757 про право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], судовий збір у сумі по 121,80 грн. з кожного; в задоволені решти позовних вимог відмовлено. 20.10.2015 року - Апеляційним судом Запорізької області прийнято Рішення у справі №316/1930/14-ц, яким задоволена апеляційна скарга [PERSON] (відповідача у цій справі), скасовано рішення Енергодарського міського суду від 29.07.2015 року в частині відмови в задоволені позову та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації Енергодарської міської ради від 05.04.2012 року за №7757 про передачу квартири [ADDRESS] у спільну власність по 1/3 кожному [PERSON], [PERSON], [PERSON], в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 27.01.2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав Рішення Енергодарського міського суду від 29.07.2015 року у справі №316/1930/14-ц в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2015 року залишено в силі. 01.10.2014 року Ухвалою Енергодарського міського суду у справі №316/2376/14-ц відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою №15 в будинку №2 по пр. Енергетиків в місті Енергодар Запорізької області у звязку із відсутністю без поважних причин понад встановлені строки. 04.02.2015 року Ухвалою Енергодарського міського суду у справі №316/2376/14-ц за заявою [PERSON] її позовна заява залишена без розгляду. Рішенням Енергодарського міського суду від 03.02.2016 року у справі №316/1143/15-ц, залишеного в силі Ухвалою Апеляційного суду від 17.03.2016 року, було відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання позивача у цій справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити. Рішенням Енергодарського міського суду від 07.06.2017 року у справі №316/1014/16, залишеного в силі Ухвалою Апеляційного суду від 02.11.2017 року, було відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити. Вищенаведені судові рішення вказують на тривалість судового розгляду та наявність постійного спору щодо вищезазначеної спірної квартири між позивачем та відповідачами, та на думку суду підтверджують ту обставину, що позивач фактично цікавився квартирою, намагався вирішити в судовому порядку питання незаконності його виселення з квартири та приватизації квартири без його участі. Як зазначив позивач, і це підтверджується вищевказаними судовими рішеннями, він не має іншого власного житла в місті, не має у спільній власності з нинішньою дружиною або у своїй приватній власності квартири. Підтвердженням того, що позивач проявляв інтерес до спірної квартири, також підтверджують наявні в матеріалах справи зареєстрований в Енергодарському МВ УДМС України в Запорізькій області адвокатський запит представника позивача про надання інформації щодо відновлення його реєстрації на підставі Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26 грудня 2012 року у справі №6-40290св12 за адресою: квартира [ADDRESS], заяви щодо неодноразового, систематичного звернення позивача в правоохоронні органи та відповіді на них. Згідно висновку №2892 від 30.06.2015 року про результати розгляду заяви позивача щодо систематичного перешкоджання проходу в квартиру, перевірка припинена у звязку з тим, що право власності зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] За вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи з положень ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.2 цієї статті письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.\~ У відповідності до приписів ч.6 цієї статті, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Положення п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ст.72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Виходячи з зазначених правових норм, підставами для визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою є обовязкова сукупність двох обставин: -відсутність особи за місцем реєстрації понад встановлені строки; -неповажність причини такої відсутності особи. Як встановлено в судовому засіданні позивач не проживає у спірній квартирі понад встановлені строки, на підтвердження чого стороною відповідача надано суду відповідні акти. Разом з тим надані акти не встановлюють причини такої відсутності. Так, відповідачами не надано суду належних доказів без поважності причин не проживання позивача у спірній квартирі, а також відсутність інтересу в останнього щодо спірного житла, не встановлено таких обставин і в ході розгляду справи. Відповідачами не надано доказів щодо відсутності позивача у спірній квартирі за неповажних причин, що згідно Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 26 грудня 2012 року у справі № 6-40290св12, стало підставою для відмови відповідачам в їх першому позові про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: квартира [ADDRESS]. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав у своєму Рішенні, з посиланням на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», звернув увагу про необхідність зясування причин відсутності відповідача (позивача у цій справі) понад встановлені строки та вказав, що в разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Докази наявні в матеріалах справи, про причини такої відсутності [PERSON] у квартирі [ADDRESS], на думку суду є поважними та повязані з тривалістю судового розгляду в судах питання щодо визнання втратившим право користування житловим приміщенням позивача та зняття його з реєстрації, тривалістю судового розгляду справи щодо приватизації квартири, що свою чергу прямо впливає на можливість вільного користування позивачем спірною квартирою, неможливістю за власною потребою потрапити в квартиру та використовувати її (відсутність ключів, що обмежує йому доступ до квартири, наявність власників квартири, які приватизували житло на підставі рішення органу приватизації від 05.04.2012 року, яке визнано незаконним вступившим в силу судовим рішенням тільки 20.10.2015 року, відсутність згоди власників на поновлення реєстрації відповідача у квартирі та його безперешкодний допуск в квартиру). Правовою позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Рішенням Енергодарського міського суду від 24.11.2011 року у справі №2-1022/2011 та Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2012 року, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №15 у будинку №2 по проспекту Енергетиків у місті Енергодар Запорізької області. 26.12.2012 Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у справі №6-40290св12 скасовані ці Рішення Енергодарського міського суду від 24.11.2011 року у справі №2-1022/2011 та Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2012 року, але, незважаючи на це, відповідач так і не вселився у спірну квартиру, будучи знятим з реєстрації на підставі судових рішень, які були скасовані, вимушений був здійснювати дії на поновлення реєстрації та усунення перешкод для користування спірною квартирою. З матеріалів справи вбачається, що позивач постійно зазначав про неможливість проживання у спірній квартирі, викликаною неправомірною поведінкою інших членів сімї, намагався вселитись до спірної квартири, звертаючись, починаючи з квітня 2011 року, з приводу вчинення йому перешкод до правоохоронних органів. Підтвердженням зацікавленості позивача в поновленні своїх прав щодо спірної квартири, факт того, що позивач не втратив звязку зі спірною квартирою, є багаточисленні, систематичні звернення позивача до правоохоронних органів, оскарження, здійсненої під час дії скасованого в подальшому судом рішення, приватизації спірної квартири, зокрема: -заява позивача від 29.05.2013 року до прокурора м. Енергодара. -заява позивача від 27.08.2013 року до Генерального прокурора. -заява позивача від 21.10.2013 року до Генерального прокурора. -заява позивача від 09.01.2014 року до заступника прокурора Запорізької області. -заява позивача від 16.01.2014 року до заступника прокурора Запорізької області. -відповідь прокуратури м. Енергодара від 16.09.2011 за вих. №105-144-11. -відповідь прокуратури м. Енергодара від 31.05.2013 за вих.№84-р вих.13. -відповідь прокуратури м. Енергодара від 12.08.2013 за вих. №105-144-11. -відповідь Генеральної прокуратури України від 17.07.2013 за вих. 19-р. -відповідь прокуратури Запорізької області від 25.07.2013 за вих. 19-р. -відповідь Генеральної прокуратури України від 03.09.2013 за вих. 19-р. -відповідь прокуратури Запорізької області від 10.09.2013 за вих. 19-р. -відповідь Генеральної прокуратури України від 28.10.2013 за вих. 19-р. -відповідь прокуратури Запорізької області від 01.11.2013 за вих. №04/2/2-534-13. -відповідь прокуратури м. Енергодара від 04.10.2013 за вих. №105-144-11. -відповідь прокуратури м. Енергодара від 15.11.2013 за вих. №105-144-11. -відповідь прокуратури Запорізької області від 12.12.2013 за вих. №04/2/2-534-13. -відповідь прокуратури м. Енергодара від 08.01.2014 за вих. №105-144-11. -відповідь прокуратури Запорізької області від 22.01.2014 за вих. №19-534-13. -відповідь прокуратури Запорізької області від 13.02.2014 за вих. №19-534-13. -відповідь Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.06.2015 за вих.73/9706. -висновок Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області №2892 від 30.06.2015 року. Частиною 2 ст.107 ЖК УРСР встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімї, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Однак матеріали справи не містять даних, які свідчили б про те, що позивач обрав інше постійне місце проживання, оскільки із спірної квартири він добровільно не виписувався, всі заходи щодо позивача, включаючи його виписку, мали примусовий характер, здійснювалися через суд у його відсутність, крім того позивач вживав заходів до вселення у спірне жиле приміщення. Через ці ж обставини позивач з незалежних від нього причин був обмежений іншими особами у доступі до квартири. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є будь-яке житлове приміщення, де фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Однією з головних\~ ознак того, що особа вважає це житлове\~ приміщення постійним місцем проживання є її реєстрація у ньому, як це передбачено ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з ч.1 якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.\~ Вищевказані обставини встановлені Рішенням Енергодарського міського суду від 03.02.2016 року у справі №316/1143/15-ц, залишеного в силі Ухвалою Апеляційного суду від 17.03.2016 року, та Рішенням Енергодарського міського суду від 07.06.2017 року у справі №316/1014/16, залишеного в силі Ухвалою Апеляційного суду від 17.08.2017 року, якими відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання позивача у цій справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити. Також цими рішеннями з посиланням на довідку № 449 від 17.03.2017р. сектору реєстрації Енергодарської міської ради підтверджений факт реєстрації у квартирі [ADDRESS] осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та з посиланням на довідку №1422 від 27.10.2016 року сектору реєстрації Енергодарської міської ради відсутність факту реєстрації позивача у цій справі в квартирі [ADDRESS], в якій зареєстровані [PERSON] - нова дружина [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Так, виходячи з Ухвали Апеляційного суду від 17.08.2017 року у справі №316/1014/16, вбачається, що [PERSON] вважає спірну квартиру, яку отримав за ордером, своїм постійним місцем проживання, на що вказують й інші матеріали справи повно, всебічно та ретельно проаналізовані судом першої інстанції. Крім того,\~ для реєстрації у будь-якому житловому приміщенні у відповідності до вимог ст.65 ЖК України потребується письмова згода наймача та всіх проживаючих у ньому членів його сімї. Але позивач у справі №316/1014/16 (відповідач у цій справі) [PERSON], посилаючись на вибуття батька на постійне проживання до місця мешкання нової дружини, не надала доказів, що всі члени сімї його нової дружини [PERSON] визнають за ним відповідне право на приживання у квартирі [ADDRESS]. Відтак, відсутні докази тому, що теперішнє місце мешкання відповідача [PERSON] можна визнати його постійним місцем мешкання.\~ Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин неможливо визнати обґрунтованим доводи відповідачів та їх представника про те, що позивач втратив право користування жилим приміщенням у звязку з вибуттям на постійне проживання в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.Позивач не обирав інше постійне місце мешкання, на що вказує залишення за собою реєстрації у спірній квартирі, а всі заходи щодо його зняття з реєстрації мали примусовий характер та відбувались у його відсутність та здійснювались на підставі судових рішень, які в подальшому за його скаргами скасовувались як незаконні.\~\~ З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, на думку суду наявні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved