Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

у квітні 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з квітня 2001 року вона переїхала на постійне місце проживання до своєї матері [PERSON] в будинок за адресою: с. Дмитрівка Машівського району, вул. Братів Литвинів, 46а, де безперервно проживала і проживає на даний час. Місця реєстрації при переїзді вона не змінювала і залишається зареєстрованою в [INFO] а, кв. 85. У червні 2010 року мама померла, а вона залишилася проживати у будинку, який у 1991 році у [PERSON] придбав цивільний чоловік матері [PERSON]. В 1992 році [PERSON] помер, після його смерті спадщина не відкривалася, а її мати [PERSON], продовжувала проживати в даному будинку до дня смерті, 02.06.2010 року. Інші особи, крім [PERSON] та [PERSON] в даному будинку з моменту його придбання і до даного часу не реєструвалися. Після смерті мами вона продовжувала проживати у ньому, добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його до цього часу, робить поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні платежі. Таким чином, вона безперервно та постійно проживає у вказаному будинку більше 15 років. Вважає, що вона добросовісно заволоділа ним та продовжує відкрито, безперервно володіти ним, у звязку з чим вирішила набути права власності на будинок за набувальною давністю та змінити місце реєстрації. Однак у неї виникли перешкоди, оскільки в будинку вона проживала без реєстрації, а факт проживання може бути встановлено лише рішенням суду. У звязку з викладеним, позивач просить встановити факт її постійного проживання в житловому будинку за адресою: с. Дмитрівка Машівського району, вул. Братів Литвинів, 46а, без реєстрації місця проживання в період з квітня 2001 року і по даний час та визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок. У судове засіданні представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву (а.с.102), у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Будучи пристунім в судовому засіданні 14.03.2018 року позов підтримав та просив його задовольнити, пояснивши, що вони з дружиною - позивачем по справі, більше 20 років проживають в будинку по вулиці Литвинів в с.Дмитрівка та іншим шляхом оформити право власності на будинок не мають можливості, спадкоємців у померлого [PERSON] немає. Відповідач у судове засіданні не зявився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.46). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 02.06.2010 року у с. Дмитрівка Машівського району Полтавської області померла [PERSON], мати позивачки по справі [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 151580 від 04 червня 2010 року (а.с.14), копією свідоцтва про народження серії І-А № 677719 від 24 березня 1947 р. (а.с.12) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФС № 302166 від 30 грудня 1976 р. (а.с.13). Згідно довідок виконкому Дмитрівської сільської ради від 02.03.2017 р. № 02-38/97, а також від 09.03.2017р. № 02-38/112, згідно по господарської книги № 7, особовий рахунок № 290 по Дмитрівській сільській раді, гр. [PERSON], [INFO] проживала в [INFO] з 29.07.1991 року разом із гр. [PERSON] та вели спільне господарство. [PERSON] 12.09.1992 року помер (а.с.20, 22). За довідками виконкому Дмитрівської сільської ради від 02.03.2017 р. № 02-38/96, а також від 09.03.2017р. № 02-38/111, [PERSON], [INFO], проживала без реєстрації згідно по господарської книги № 4 особовий рахунок № 0335-2 в с. Дмитрівка Машівського району Полтавської області в будинку по місцю фактичного проживання іі матері [PERSON], з квітня 2001 року та проживає по теперішній час. Згідно по господарської книги № 7, особовий рахунок № 290 по Дмитрівській сільській раді, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,09 га надана в користування гр. [PERSON] (а.с.19,21). Як вбачається з акта обстеження від 31 березня 2017 року, комісія у складі депутата Дмитрівської сільської [PERSON], сусідів - [PERSON], [PERSON], провівши обстеження житлових умов проживання [PERSON] виявили, що вказана громадянка та гр. [PERSON] дійсно проживають у житловому будинку за адресою: с. Дмитрівка, вул. Братів Литвинів, 46а, Машівського району Полтавської області, ведуть спільно господарство, доглядають за вказаним будинком та утримують його в належному стані. Зі слів [PERSON] та [PERSON] за даною адресою [PERSON] та [PERSON] проживають постійно з квітня 2001 року (а.с.23). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, показали, що родина [PERSON] проживає в [INFO] більше 26 років обробляють город, тримають господарство. Згідно копій квитанцій (а.с.89-92) позивач сплачує комунальні послуги по спірному будинку. 09 лютого 2017 року на замовлення [PERSON], позивача у справі, ПП Полтавським БТІ «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 46а по вулиці Братів Литвинів у с. Дмитрівка Машівського району Полтавської області, відомості про власника у ньому відсутні (а.с.24-26). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 84423775 від 06.04.2017, відомості про право власності на житловий будинок № 46а в с. Дмитрівка Машівського району Полтавської області, по вулиці Братів Литвинів, у реєстрі відсутні (а.с.29). Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормою ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно частини 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Статтею 344 ЦК України регламентовано, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Крім того, ч. 8 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оскільки ЦК України набрав чинності 01.01.2004, норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 01.01.2001. Як убачається, від дати смерті [PERSON] та на час подання даного позову, орган місцевого самоврядування не заявляв вимог щодо визнання спадщиною відумерлою, в порядку передбаченому статтею 1277 ЦК України, хоча і було відомо про смерть у 1992 році, про заперечення проти задоволення позову не заявив та не вказував на підстави, які можуть перешкоджати у постановленні такого рішення суду. Крім того, як убачається з наданої державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори та Полтавським обласним державним нотаріальним архівом (а.с.81,82,107), спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Таким чином, судом установлено, що позивач у справі добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком по вул. Братів Литвинів, 46а в с. Дмитрівка Машівського району Полтавської області, який згідно договору купівлі-продажу належав померлому [PERSON], протягом останніх 15 років - терміну, яким охоплюється передбачений законом для можливості застосування положень ст. 344 ЦК України строк, а відтак, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved