Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 11.08.2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 544. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], 2010 року народження, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних погляді на життя, вони перестали розуміти один одного, зникло почуття любові та поваги. З грудня 2013 року відповідач став застосовувати до неї силу, бійки та скандали відбуваються на очах у дитини, що негативно впливає на її психологічний стан. З серпня 2014 року шлюбні відносини взагалі припинилися і з цього часу вони перестали вести спільне господарство. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що збереження шлюбу в подальшому неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем та стягнути з нього судовий збір. У судовому засіданні позивач та відповідач наполягали на розірванні шлюбу та пояснили, що їх примирення неможливе. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2010 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 544. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявила позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved