Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У квітні 2013 року Публічне Акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі- ПАТ «Український Бізнес Банк») звернулося до суду із позовом до [PERSON], який діє також як представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON],третя особа - орган опіки та піклування Макіївської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстрації та стягнення судових витрат по справі. Згідно ухвали суду від 24 жовтня 2013 року до участі у розгляді справи для представництва інтересів неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було залучено [PERSON]. Під час розгляду позивачем були уточнені позовні вимоги, викладені у письмовій заяві від 23 січня 2014 року.( а.с. 231-233). У судовому засіданні представник позивача - Проскурнікова Г.О., яка діє на підставі довіреності юридичної особи, підтримала уточнені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалася на факти та обставини, викладені у позові, та зазначила про те, що 22 квітня 2008 року між Акціонерним Банком «Український Бізнес Банк», правонаступником якого по всіх правах та обов`язках є Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № GO-5, за умовами якого йому було надано кредит на отримання 36 000 доларів США 00 центів, строком до 21 квітня 2018 року зі сплатою 17,0 % річних за користування кредитом. Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 кредитного договору Банк надав в тимчасове користування довгостроковий кредит на придбання нерухомості, на умовах терміновості, зворотності, платності, забезпеченості. [PERSON] брав на себе зобов`зання дотримуватися графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору), та щомісячно не пізніше дати, вказаної в графіку погашати заборгованість за кредитом, відсоткам та комісіями за користування кредитом рівними платежами в сумі 626,00 доларів США. 22 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 5, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1968. За умовами цього договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку Банку належну йому згідно договору купівлі- продажу від 16 травня 2006 року, трикімнатну квартиру [ADDRESS] Відповідач [PERSON] порушує прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором від 22 квітня 2008 року по сплаті відсотків за користування кредитом, комісії та суми кредиту згідно з графіком, тому у 2009 році Банк звертався до суду з питання стягнення з [PERSON] заборгованості за цим кредитним договором. Згідно рішення Центрально- Міського районного суду міста Макіївки від 02 жовтня 2009 року з [PERSON] підлягає стягненню на користь Банку заборгованість у сумі 41 004 доларів США 33 цента, що в еквіваленті складає 316143, 38 грн. З метою примусового виконання цього рішення суду виконавчі листи, які було видано судом для виконання, направлені до Центрально- Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції. Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що [PERSON] у 2009 році зареєстрував у спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, без попереднього погодження з іпотекодержателем своїх малолітніх дітей - [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2007 року народження. Вказані дії є прямим порушенням п.4.1.4 договору іпотеки і перешкоджають Банку в реалізації предмету іпотеки з торгів. На момент укладання договору іпотеки [PERSON] надав Банку довідки: від 21 квітня 2008 року комунального підприємства «Жилцентр № 6» згідно якої у спірній квартирі він був зареєстрований один; від 09 квітня 2008 року Гірницької міської ради міста Макіївки згідно якої неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з матір`ю проживали за іншою адресою - [ADDRESS].Проведення такої реєстрації неповнолітніх дітей у спірній квартирі представник позивача розцінює як спробу уникнути цивільно- правової відповідальності від виконання своїх обов`язків по виконанню умов кредитного договору та договору іпотеки. Станом на 09 квітня 2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед Банком за кредитним договором від 22 квітня 2008 року складає 39 431,97 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 35 409,28 доларів США, суми заборгованості за відсотками - 4 022,69 доларів США. 17 вересня 2012 року та 09 листопада 2012 року у зв`язку з прийняттям Банком рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на адресу [PERSON] позивачем були надіслані письмові вимоги про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, а також Банк просив усіх мешканців спірної квартири протягом одного місяця з дати отримання вимоги добровільно звільнити вказане житлове приміщення (вихідні номери: 37.901/8636 та 37.901/8636/1 від 17 вересня 2012 року, 37.901/10546 та 37.901/10546/1 від 09 листопада 2012 року). Вищевказані письмові вимоги Банку були повернуті поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з відміткою « за закінченням терміну зберігання», що на думку Банку свідчить про навмисне ухилення [PERSON] від сплати заборгованості та добровільного виселення усіх мешканців із спірної квартири. Посилаючись на положення статей 39, 41 Закону України «Про іпотеку», статтю 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статті 79,88 ЦПК України, представник позивача просив: 1) в рахунок погашення заборгованості за станом на 09 квітня 2013 року за договором кредиту № GO-5 від 22 квітня 2008 року у розмірі 39 431, 97 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом 35 409, 28 доларів США, суми заборгованості за відсотками - 4 022, 69 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна № 5 від 22 квітня 2008 року, укладеним між Акціонерним Банком «Український Бізнес Банк» та [PERSON], на трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого 16 травня 2006 року приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1420, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів № 2384924, та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 травня 2006 року, про що видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 10753751, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївка» 26 травня 2006 року за реєстраційним номером 14646156 в книзі: 202, номер запису 40742, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, встановленого на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; 2) виселити [PERSON] з неповнолітніми [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2007 року народження, із квартири [ADDRESS]; 3) зняти [PERSON] та його неповнолітніх дітей [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2007 року народження, з реєстрації по цій квартирі; 4) стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору при звернення до суду: у сумі 3 151,80 грн.( за вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки), у сумі 114 грн. 70 коп.( за вимоги про виселення та зняття з реєстрації); 5) стягнути з [PERSON] судові витрати по справі у сумі 2577 грн., пов`язані з публікацією в пресі оголошень про виклик відповідача у судові засідання по справі,призначені на 23 вересня 2013 року, 24 жовтня 2013 року та 11 грудня 2013 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки , необхідності відшкодування Банку витрат по сплаті судового збору у сумі 3 151,80 грн., витрат на оголошення у газеті «Донбас» на суму 687 грн. визнав у повному обсязі. Позовні вимоги про необхідність виселення та зняття його та неповнолітніх дітей з реєстрації із спірної квартири, відшкодування судових витрат по сплаті: судового збору у сумі 114 грн. 70 коп. та публікацій оголошень у газеті «Урядовий кур`єр» про його виклик у судові засідання на суму 1890 грн. не визнав. На обґрунтування своєї позиції на позовні вимоги відповідач у судовому засіданні пояснив, що 22 квітня 2008 року ним було укладено кредитний договір з позивачем по справі, згідно умов якого йому було надано кредит на суму 36 000 доларів США, строком до 21 квітня 2018 року зі сплатою 17,0% річних за користування кредитом. У цей же день, ним також було укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є належна йому на підставі договору купівлі- продажу від 16 травня 2006 року квартира [ADDRESS]. Кредит ним було оформлено з метою отримання коштів для проведення ремонтних робіт у цій квартирі. Внаслідок фінансової кризи у 2008 році та тяжкого матеріального стану у нього виникла заборгованість перед позивачем за кредитним договором і згідно рішенню Центрально- Міського районного суду міста Макіївки від 02 жовтня 2009 року з нього підлягає стягненню заборгованість у сумі 41004 доларів США 33 цента. Він періодично до травня 2012 року сплачував кредитні кошти банку по мірі можливості, а з травня 2012 року таку оплату не проводить з причини тяжкого матеріального становища. Визнає нараховану позивачем заборгованість за умовами кредитного договору у сумі 35 409,28 доларів США (за станом на 09 квітня 2013 року) та необхідність її погашення шляхом звернення на предмет іпотеки на визначених у позовній заяві Банком умовах, але заперечує проти виселення та зняття з реєстрації його та неповнолітніх дітей із спірної квартири. Дійсно в спірну квартиру він вселив та вніс в березні 2009 року своїх неповнолітніх дітей, оскільки ця квартира є єдиним житлом його сім`ї і без реєстрації неможливо було оформити дітей у шкільний та дошкільний заклади. Також вважає, що умови кредитного договору та договору іпотеки з приводу реєстрації його дітей у квартирі ним не порушені, оскільки банком йому не роз`яснювався обов`язок щодо узгодження вказаних дій з іпотекодержателем. Письмові вимоги Банку від 17 вересня 2012 року та 09 листопада 2012 року він не отримував, бо у спірній квартирі він проживав періодично з причини того, що часто перебував у відрядженнях і заборонив дружині отримувати поштою будь-яку кореспонденцію на його ім`я. Про надіслання таких письмових вимог Банком йому вперше стало відомо лише у грудні 2013 року, коли його дружина - [PERSON] отримала у суді копію позовної заяви з додатками по цій цивільній справі. При здійсненні листування електронною поштою з Банком у червні- липні 2013 року позивач не повідомляв його про наявність таких позовних вимог, а він зі свого боку пропонував Банку надати дозвіл на самостійну реалізацію ним предмету іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором, а у грудні 2013 року з цього ж питання звертався до позивача з письмовою заявою, але дозволу не отримав. Заявлені позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації його та неповнолітніх дітей не визнає, бо зазначене житло є єдиним житлом для їх проживання. Визнає необхідність відшкодування на користь Банку понесених витрат по сплаті судового збору у сумі 3151 грн.80 коп. та витрат по оголошенням у газеті « Донбас» на суму 687 грн., бо вважає зайвим було проводити публікацію виклику його у судові засідання одноразово у двох друкованих засобах масової інформації. Позовні вимоги про стягнення судових витрат по сплаті судового збору у сумі 114 грн. 70 коп. при зверненні до суду з позовом про його виселення та зняття з реєстрації не визнає з причини незаконності самих вимог про виселення та зняття з реєстрації. [PERSON], як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], не визнала заявлені позовні вимоги про виселення та зняття її дітей з реєстрації із спірної квартири, зазначивши, що спірна квартира є єдиним житлом для її дітей і у разі задоволення позовних вимог будуть порушені законні права неповнолітніх. Проведення у березні 2009 року реєстрації дітей у цій квартирі було пов`язано з тим, що необхідно було влаштовувати їх у школу та дитсадок. Визнає, що нею у квітні 2008 року було надано письмову згоду на укладання її чоловіком - [PERSON] договору іпотеки відносно спірної квартири. Перед укладання цього договору іпотеки нею було отримано довідку від 09 квітня 2008 року із Гірницької районної ради міста Макіївки, згідно якої було зазначено про те, що вона та її неповнолітні діти проживають за іншою адресою: у [ADDRESS], але ці відомості не відповідали дійсності, бо фактично діти на той час проживали у спірній квартирі. Їй відомо було про те, що її чоловіком було також отримано та подано Банку довідку з ПП « МакРинок- Сервіс» про те, що тільки він один зареєстрований у спірній квартирі. Ніяких письмових повідомлень Банку від 17 вересня 2012 року та 09 листопада 2012 року вони не отримували. Її чоловік часто перебуває у відрядженнях і заборонив їй отримувати будь-яку поштову кореспонденцію на його ім`я. З травня по грудень 2013 року її чоловік перебував за межами міста Макіївки і вона вважала, що він виїхав у місто Москву і тільки після повернення [PERSON] у грудні 2013 року їй стало відомо про те, що останній не перетинав кордон України. Спірна квартира була придбана їхньою сім`єю виключно в інтересах дітей, в неї створені умови для їх проживання, будучі зареєстровані у цій квартирі її діти відвідують навчально- виховні заклади, перебувають на обліку в лікарні. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Макіївської міської ради Домрачова Я.В. в судовому засіданні з позовними вимогами про виселення та зняття з реєстрації неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не погодилася. Зазначила про те, що у разі задоволення позовних вимог будуть порушені житлові та майнові права неповнолітніх і це є порушенням положень Законів України «Про охорону дитинства» та «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно договору купівлі- продажу квартири від 16 травня 2006 року та витягу реєстрації права власності на нерухоме майно, трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 61,83 кв.м. належить на праві власності відповідачу [PERSON], 1975 року народження.( а.с.107-113, 93-95). 22 квітня 2008 року між АТ «Український Бізнес Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Український Бізнес Банк») і відповідачем [PERSON] було укладено укладений кредитний договір № GO-5, за умовами якого йому було надано кредит на отримання 36 000 доларів США 00 центів, строком до 21 квітня 2018 року зі сплатою 17,0 % річних за користування кредитом. Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 кредитного договору Банк надав в тимчасове користування довгостроковий кредит на придбання нерухомості, на умовах терміновості, зворотності, платності, забезпеченості. [PERSON] брав на себе зобов`зання дотримуватися графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору), та щомісячно не пізніше дати, вказаної в графіку погашати заборгованість за кредитом, відсоткам та комісіями за користування кредитом рівними платежами в сумі 626,00 доларів США.( а.с. 11-13) Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як убачається з матеріалів справи, позивач виконав прийняті на себе зобов`язання і надав [PERSON] кошти у розмірі і на умовах, визначених кредитним договором від 22 квітня 2008 року. При цьому було складено графік погашення кредиту, з яким погодився позичальник, але фактично останнім зобов'язання не виконано, що привело до утворення заборгованості.(а.с. 12-13). На випадок невиконання боржником зобов`язань по договору кредиту, грошове зобов`язання було забезпечене, зокрема договором іпотеки. 22 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 5, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1968. За умовами цього договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку Банку належну йому згідно договору купівлі- продажу від 16 травня 2006 року, трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 14-17). [PERSON] було надано письмову, нотаріально посвідчену згоду на укладання цього договору іпотеки, про що свідчить копія цієї заяви від 22 квітня 2008 року. (а.с. 230). Згідно рішення Центрально- Міського районного суду міста Макіївки від 02 жовтня 2009 року з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № GO - 5 від 22 квітня 2008 року в розмірі 41004,33 доларів США, що в еквіваленті складає 316143,38 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 13 жовтня 2009 року і було звернуто до виконання. (а.с. 96-98). В процесі примусового виконання вказаного рішення суду було встановлено, що 26 березня 2009 року у спірній квартирі (предмету іпотеки) відповідачем [PERSON] було проведено реєстрацію неповнолітніх дітей: [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2007 року народження, що визнано відповідачем у судовому засіданні та підтверджується відомостями домової книги на квартиру, копією заяви відповідача про проведення реєстрації, копією особового рахунку по квартирі. (а.с. 24,25,22-23,213-219, 227-229). Згідно довідки від 09 квітня 2013 року заборгованість за кредитним договором № GO - 5 від 22 квітня 2008 року за станом на 09 квітня 2013 року складає 39 431,97 доларів США і зазначений розрахунок визнали у судовому засіданні відповідач та [PERSON] (а.с.10). Із матеріалів справи убачається, що пред`явлення цього позову, ПАТ «Український Бізнес Банк» звертався до суду із позовом до [PERSON],. [PERSON], [PERSON], треті особи - орган опіки та піклування Макіївської міської ради, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції про виселення та зняття їх з реєстрації. Згідно рішення Центрально- Міського районного суду міста Макіївки від 31 травня 2012 року у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено з посиланням на те, що позивачем не було надано доказів, передбачених ст.33 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.4 договору іпотеки № 5 від 22 квітня 2008 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є спірна квартира, тому суд прийшов до висновку про передчасність цих позовних вимог. Зазначене рішення суду було залишено без зміни, про що свідчить ухвала Апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2012 року. (а.с. 99-103, 104-106). Відповідно до пункту 3.3 Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, оплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим кредитним договором та можливих штрафних санкцій, якщо позичальником порушені умови цього договору.( а.с.11) Згідно вимог статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно статті 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що між Банком та [PERSON] 22 квітня 2008 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що їх правовідносини регулюються Законом України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року. Як убачається з вимог частини 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Матеріалами справи встановлено порушення, допущені боржником [PERSON] за основним зобов`язанням і виникнення у Банку, відповідно до пункті 3.1.4 договору про іпотеку від 22 квітня 2008 року права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізацію якого іпотекодержатель має право здійснити шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.(п.5.5.2) (а.с. 14-17) Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у сумі 39 431,97 доларів США, яка утворилася за кредитним договором №GO-5 від 22 квітня 2008 року, за станом на 09 квітня 2013 року. Доводи відповідача [PERSON] у судовому засіданні про те, що необхідно врахувати наявність судового рішення від 02 жовтня 2009 року про стягнення з нього заборгованості за цим же кредитним договором, не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням,проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель управі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення від 02 жовтня 2009 року про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованості за кредитним договором від 22 квітня 2008 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане [PERSON] в іпотеку нерухоме майно. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 вересня 2013 року (справа № 6-73цс13). За приписами частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з частиною 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до частини 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною першою - третьою ст. 109 Житлового кодексу України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту( позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільнять жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 43 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, законом передбачено, що місячний строк для добровільного виселення встановлюється з дня отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Із матеріалів справи убачається, що письмові вимоги Банком від 17 вересня 2012 року та 09 листопада 2012 року надсилалися поштою відповідачу [PERSON] ще до прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо зазначені вимоги Банком заявлені до суду лише у квітні 2013 року. Крім того, ці письмові вимоги так і не були отримані [PERSON], про що свідчать факти повернення поштової кореспонденції з відміткою про невручення адресату з причини «спливу терміну зберігання» (а.с. 25-26,27,28,29-30,31,32). Зазначені обставини визнані сторонами під час судового розгляду. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] та його неповнолітніх дітей- [PERSON] та [PERSON], оскільки умови закону щодо отримання відповідачем письмової вимоги про виселення позивачем не були додержані і зазначені позовні вимоги є передчасними. З цих підстав, не підлягають задоволенню і вимоги про зняття [PERSON] та його дітей з реєстраційного обліку. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивач не позбавлений можливості вирішити питання про зняття з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 6 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстрації позивачеві судом відмовлено, то понесені Банком витрати по сплаті судового збору у сумі 114 грн. 70 коп. задоволенню не підлягають .( а.с. 2 зворот) Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] протягом декілька місяців (з травня 2013 року по 11 грудня 2013 року) за викликами суду не з`являвся, незважаючи на належне повідомлення його про час та місце судового розгляду. Надіслані судові виклики були повернуті на адресу суду з відміткою про «сплив терміну зберігання», про що свідчать відомості на а.с. 65,66,78,89,126,138,130,162,169,171,183. Для виконання положень ЦПК України судом були прийняті заходи про сповіщення відповідача про час та місце судових засідань шляхом публікацій у друкованих засобах масової інформації, за рахунок коштів Судової Адміністрації України (а.с.79). У подальшому, зв`язку з недостатнім фінансуванням суду, оплата оголошень у друковані засоби масової інформації про дати судових засідань 23 вересня 2013 року, 24 жовтня 2013 року та 11 грудня 2013 року, була здійснена за рахунок позивача, про що свідчать зазначення про це у текстах відповідних оголошень та надані Банком квитанції про оплату таких оголошень. Загальна сума понесених Банком витрат складає суму 2577 грн. (а.с.131-135,155-156,158-159,180-181,187-188,191-196). Посилання відповідача [PERSON] у судовому засіданні на те, що було зайвим надавати такі оголошення у двох друкованих засобах масової інформації (газетах «Донбас» та « рядовий кур`єр»), не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Відповідно до положень частини 9 статті 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України № 1065 від 26 грудня 2012 року та № 379-р від 05 червня 2013 року, друкованими засобами масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в якому у 2013 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідомо, є газета «Урядовий кур`єр», а друкованим засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження є газета «Донбас, Регіональна масова газета». Враховуючи вищенаведене, для виконання положень ЦПК України про належне повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце судових засідань, який неодноразово не з`являвся за викликом до суду і місцеперебування (фактичного проживання) якого суду не було відомо, необхідно було надати відповідні оголошення про його виклик саме у двох друкованих засобах масової інформації, тому позовні вимоги про стягнення на користь позивача витрат у сумі 2577 грн. підлягають повному задоволенню.

Outcome: partial