Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому, після його уточнення, просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля «ВАЗ-2101», 1971 року випуску, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним та визнати право власності на цей автомобіль в порядку спадкування за заповітом. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування вказаних вимог зазначив, що 12 серпня 2011 року помер [PERSON], який заповідав належне йому майно [PERSON] Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року визнано за позивачем право на 3/4 частини спадщини в порядку спадкування за заповітом, а за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/4 спадкового майна. 22 травня 2015 року він прийняв спадщину і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, ставши власником 3/4 частин земельних ділянок та квартири № 1 по вул. Лермонтова-8 у смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області. Звернувшись до\~ нотаріуса з питання оформлення спадщини у вигляді автомобіля, отримав відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на автомобіль. На момент смерті [PERSON] позивач мешкав у м. Харкові, тому не мав доступу до правовстановлюючих документів спадкодавця, які фактично знаходились у [PERSON], дружини [PERSON], яка відмовлялася їх передавати. Звернувшись із заявою до регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України, отримав відповідь, що на [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ-2101», державний номер [NUMBER], який 14 лютого2012 року був знятий з обліку по дорученню [PERSON], а 17 лютого2012 року перереєстрований на [PERSON] У звязку викладеним просив визнати за ним право власності на 3/4 частини автомобіля в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля.\~ Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Шевченківського районного суду Харківської області скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення, винесеного з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль перереєстровано, а тому не є спадковою масою. З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] помер 12 серпня 2011 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 317405, актовий запис № 15 (а.с. 3). За свого життя, 14 квітня 1994 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно з чого б воно не складалось, та де б таке не знаходилось, яке йому належить за законом та буде належати за законом на випадок смерті, заповідав [PERSON]. Зазначений заповіт посвідчений державним нотаріусом Шевченківської державної нотаріальної контори 14 квітня 1994 року за реєстровим № 499 (а.с. 4). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2015 року визнано за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] на 1/4 частину квартири № 1 житлового будинку № 8, розташованого за адресою: Харківська область, селище Шевченкове, вул. Лермонтова. Визнано за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої на землях Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, розміром 8,0546 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 142908 від 03 липня 2004 року. (а.с. 5-8). 22 травня 2015 року [PERSON] прийняв спадщину і отримав у приватного нотаріуса свідоцтво на право на спадщину за заповітом і став власником 3/4 частин земельних ділянок та квартири. Відповідно до відповіді територіального сервісного центру в Харківській області МВС України від 30 березня 2016 року за № 77 на момент смерті [PERSON] на його імя був зареєстрований автомобіль «ВАЗ-2101», державний номер [NUMBER], який 14 лютого 2012 року був знятий з обліку для реалізації в межах України по дорученню (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 17 лютого 2012 року легковий автомобіль «ВАЗ-2101» був зареєстрований за [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, за життя [PERSON] була видана генеральна довіреність на імя [PERSON], згідно якої останній мав право розпоряджатися транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ВАЗ-2101», 1971 року випуску. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Обставини щодо невідкладності справ при переоформленні автомобіля, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON], при виконанні повноважень, наданих [PERSON], матеріали справи не містять. Тому вони не можуть бути визнані судом такими обставинами, які були б в розумінні пункту 6 частини 1 статті 248 ЦК України невідкладними, і не давали [PERSON] підстав знімати з реєстрації спірний автомобіль і продавати іншій особі. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що спірний автомобіль входив до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], а [PERSON] не мав законних підстав для його відчуження, оскільки на момент продажу автомобіля він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, як того вимагає частина 2 статті 203 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою.-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], то його позовні вимоги щодо визнання права власності на 3/4 частини автомобіля та визнання договору купівлі-продажу цього автомобіля недійсним є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі з підстав передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Outcome: approved