Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про поділ майна в натурі. Позов обґрунтовував тим, що 28.06.1986 року між ним та відповідачкою у виконавчому комітеті Гореницькій сільській раді Києво-Святошинського району Київської області зареєстровано шлюб, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року по справі №369/8089/19 було розірвано. За час спільного проживання подружжям було набуте наступне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 100,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельні ділянки на яких розташоване вищевказане домоволодіння площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0134, та площею 0,0543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0131. Право власності на вищевказане майно зареєстровано за відповідачкою, однак вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли домовленості щодо розподілу спільного майна подружжя в позасудовому порядку, а тому позивач змушений був звертатись до суду із даним позовом. Просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0134, а також на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0131 та стягнути з відповідачки судовий збір. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2019 року відкрито провадження у справі. У листопаді 2019 року відповідачка звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до позивача, яку обґрунтовувала наступним. 28.06.1986 року було укладено шлюб між нею та [PERSON] , шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за актовим записом №16. За час подружнього життя подружжям спільно було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 100,4 кв.м., житловою - 56,2 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . Рішенням Гореницької сільської ради №3/49 від 19.02.2009 року для обслуговування побудованого житлового будинку [PERSON] відведено земельну ділянку площею 0,200 га по [ADDRESS] , кадастровим №3222482001:01:006:0134. Також, рішенням Гореницької сільської ради №2/85 від 14.05.2009 року в особисту приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства було безкоштовно передано земельну ділянку площею 0,053 га, кадастровим номером 3222482001:01:006:0131 по [ADDRESS] . У 2019 році шлюбні відносини між подружжям повністю припинилися, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року по справі №369/8089/19 шлюб між ними розірвано. До спільного майна, набутого сторонами в шлюбі, відноситься житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером 3222482001:01:006:0134. А земельна ділянка з кадастровим номером 3222482001:01:006:0131 є особистою власністю [PERSON] та не відноситься до спільного майна подружжя і не підлягає поділу між сторонами. Крім цього, за час подружнього життя з [PERSON] подружжям було спільно придбано транспортні засоби, а саме: автомобіль Volkswagen Caddy державний номер [NUMBER] (на даний час державний номер [NUMBER] ); вантажний автомобіль Volvo державний номер [NUMBER] (на даний час державний номер [NUMBER] ); вантажний автомобіль Volvo державний номер [NUMBER] (на даний час державний номер [NUMBER] ). Просила суд поділити набуте у шлюбі майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , визнавши за сторонами право власності по Ѕ частині на транспортні засоби: а саме: автомобіль Volkswagen Caddy державний номер [NUMBER] (на даний час державний номер [NUMBER] ); вантажний автомобіль Volvo державний номер [NUMBER] (на даний час державний номер [NUMBER] ); вантажний автомобіль Volvo державний номер [NUMBER] (на даний час державний номер [NUMBER] ), а також поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,200 га по [ADDRESS] , з кадастровим номером 3222482001:01:006:0134 між їх співвласниками: [PERSON] та [PERSON] , виділивши кожному у власність конкретні приміщення будинку та частини земельної ділянки відповідно до розміру часток сторін у праві спільної сумісної власності та згідно запропонованих експертом варіантів розподілу, припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно. У березні 2020 року відповідачка подала до суду зустрічну позовну заяву в новій редакції, в якій просила суд: поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] між їх співвласниками: [PERSON] у власність наступні приміщення житлового будинку літ «А», з господарськими будівлями та спорудами: кімнату площею 21,8 кв.м., позначену під №1-3, кухню площею 10,8 кв.м., позначену під №1-6, ванну площею 8,3 кв.м., позначену під №1-7, коридор площею 15,9 кв.м., позначений під №1-2, веранду площею 9,2 кв.м., позначену під №1-1, підвал площею 29,4 кв.м., позначений під №1-8, погріб позначений під літерою «підБ». Інші приміщення виділити у власність [PERSON] та припинити право спільної сумісної власності сторін на даний житловий будинок. Також, поділити в натурі земельну ділянку площею 0,20 га по [ADDRESS] , з кадастровим номером 3222482001:01:006:0134, між її співвласниками [PERSON] та [PERSON] , виділивши кожному у власність частину земельної ділянки відповідно до розміру часток сторін у праві спільної сумісної власності та згідно запропонованих експертом варіантів розподілу, припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно. А також, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 375 000, 00 грн., в рахунок компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Volkswagen Caddy реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] Ѕ частини вантажного автомобіля марки VOLVO FN 12.460 сідловий тягач-Е, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , Ѕ частини напівпричіпа-рефрижератора-Е марки ZORZI 365136F, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , а також стягнути судові витрати. 10 квітня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області за клопотанням позивача та за клопотанням відповідача по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення вартості та варіантів поділу житлового будинку і земельної ділянки. 12 жовтня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відновлено провадження у даній цивільній справі. 16 жовтня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] - залишено без розгляду. 23 жовтня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області призначено судову автотоварознавчу експертизу для вирішення питання дійсної ринкової вартості транспортних засобів, які є предметом спільного сумісного майна. 10 березня 2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відновленно провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи за №36022/20-54 від 03.02.2021. З врахуванням уточнених позовних вимог основної позовної заяви та уточнених позовних вимог зустрічної позовної заяви, судом вирішується питання щодо позовних вимог [PERSON] за основним позовом про визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з припиненням права спільної сумісної власності на житловий будинок; про визнання, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0134, а також на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0131 та стягнення з відповідачки судового збору, а також позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 375 000, 00 грн., в рахунок компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Volkswagen Caddy реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] Ѕ частини вантажного автомобіля марки VOLVO FN 12.460 сідловий тягач-Е, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , Ѕ частини напівпричіпа-рефрижератора-Е марки ZORZI 365136F, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , а також стягнення судових витрат. В судове засідання представник позивача за основним позовом (відповідача за зустрічним позовом) не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Направила до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача за основним позовом (позивача за зустрічним позовом) в судове засідання з`явився. Позовні вимоги в частині поділу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:006:0134 не заперечувала, проти задоволення позовних вимог в частині поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:006:0131 заперечувала, посилаючись на те, що вказана земельна ділянка є особистою власністю [PERSON] та не належить до спільного майна подружжя; позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, в межах доводів та вимог уточненого основного та зустрічного позовів, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтями 355 та 372 Цивільного кодексу України. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що 28.06.1986 року між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Гореницькій сільській раді Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року по справі №369/8089/19 було розірвано. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів та обставин, що визнаються сторонами, станом на час розірвання шлюбу сторонами було набуто у власність наступне нерухоме майно майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 100,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30 грудня 1998 року №35 та зареєстровано Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 19 січня 1999 року, реєстровий №324, книга №1; земельна ділянка, площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0134, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №702333 від 04 січня 2010 року; земельна ділянка, площею 0,0543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0131, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №702335 від 04 січня 2010 року. Положеннями п.5 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею/ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її/його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. В роз`ясненнях, що містяться в п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, зазначається, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частики права власності у спільному майні, будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було спільно збудовано ними за час перебування у шлюбі на земельній ділянці площею 0,2000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0134, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому таке нерухоме майно відноситься до спільного сумісного майна, набутого сторонами у шлюбу, у зв`язку з чим підлягає розподілу між подружжям у рівних часках. Разом з цим, суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка, площею 0,0543 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 3222482001:01:006:0131, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не належить до спільного сумісного майна подружжя, а є особистою власністю [PERSON] зважаючи на те, що рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14 травня 2009 року №2/85 [PERSON] надано безкоштовно у власність вищевказану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №702335 і на даний час дана земельна ділянка вільна від будинку, будівлі споруди, що є спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується довідкою Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 жовтня 2019 року. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Також про необхідність встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, наголошує Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 04 вересня 2019 року у справі №204/8558/2014-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №694/599/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 347/1645/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 686/15607/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи протягом перебування у шлюбі за [PERSON] були зареєстровані наступні транспортні засоби: ВАЗ 21043, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (період з 21.01.2005 по 15.05.2013 року); SCHMITZ SKO 24, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (період з 16.03.2011 по 16.07.2016 року); VOLVO FH 12, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (період з 27.07.2007 по 16.07.2019 року); ZORZI 365136F, д.н.з. [NUMBER] , номер [NUMBER] (період з 14.08.2007 по 26.07.2019 року); ZORZI 365136F, д.н.з. [NUMBER] , номер [NUMBER] (період з 09.10.2019 року по теперішній час); VOLVO FH 12.460, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (період з 12.02.2008 року по 26.07.2019 року); VOLVO FH 12.460, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (період з 09.10.2019 року по теперішній час); VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (в період з 16.03.2012 по 26.07.2019 року). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2019 року по справі № 369/8089/19. Як вбачається з матеріалів справи та зустрічної позовної заяви на момент розірвання шлюбу за [PERSON] не було зареєстровано жодного із транспортних засобів. У вищевказаному рішенні суду про розірвання шлюбу не було встановлено час припинення ведення спільного господарства, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] зазначено, про припинення ведення спільного господарства у 2019 році без посилання та конкретні дати чи хоча б місяць року у якому було припинено ведення спільного господарства, також не було надано суду жодного доказу на підтвердження іншого періоду припинення ведення спільного господарства ніж дата розірвання шлюбу. Суд критично оцінює твердження представника позивача за зустрічним позовом про те що транспортні засоби були реалізовані [PERSON] з метою уникнення їх поділу та про те, що останньому беззаперечно було відомо про те, що [PERSON] подала до суду позов про розірвання шлюбу, оскільки такі твердження не підтвердженні жодним доказом та є припущеннями сторони. Разом з цим, провадження у справі про розірвання шлюбу було відкрито 29 липня 2019 року, що свідчить про те, що про наявність провадження у справі про розірвання шлюбу [PERSON] фактично точно міг дізнатись після 29 липня 2019 року, в той час як реалізація транспортних засобів, доказів того, що [PERSON] був обізнаний про бажання [PERSON] розірвати шлюб - суду позивачкою за зустрічним позовом надано не було. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 Цивільного кодексу України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суд критично оцінює твердження відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про те що вони з [PERSON] домовились передати у розпорядження їхнього сина [PERSON] транспортні засоби ZORZI 365136F, д.н.з. [NUMBER] , номер [NUMBER] ; VOLVO FH 12.460, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] ; VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , щоб допомогти сину розвинути його власний бізнес, оскільки такі твердження не підтверджені жодними доказами та не визнаються позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] , хоча обома сторонами визнається, а тому не підлягає той факт, що спірні транспортні засоби були відчужені саме на користь їх спільного сина [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що вартість кожного із транспортних засобів відповідно до актів огляду реалізованого транспортного засобу становить по 10 000,00 (десять тисяч) грн., самі транспортні засоби були відчужені на користь члена сім`ї - їх спільного сина, відчужені в момент перебування подружжя у шлюбі у суду відсутні підстави вважати, що відчуження спільного сумісного майна було здійснено не в інтересах сім`ї чи не на потреби сім`ї. В свою чергу, позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів Суд, беручи до уваги висновки викладені у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», враховуючи практику Верховного Суду здійснюючи розподіл майна відповідно до вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] , виходить лише із того обсягу майна, що залишилось станом на час розірвання шлюбу. На момент розірвання шлюбу за [PERSON] не було зареєстровано право власності на транспортні засоби, а позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано будь-якого доказу на підтвердження того, що кошти від реалізації транспортних засобів були витрачені не в інтересах сім`ї, а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Згідно ч.1, ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових витрат. В силу вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача за основним позовом на користь позивача за основним позовом також слід стягнути 9605,00 грн. судового збору, які були сплачені [PERSON] відповідно до квитанції терміналу самообслуговування ПриватБанк від 02 жовтня 2019 року

Outcome: dismissed