Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS], який належав померлому. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька. Зазначаючи, що у зв'язку з відсутністю у правовстановлюючому документі на будинок - свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок печатки органу, який видавав цей документ, існуючого на той момент зразка і підпису голови виконкому, вона не має змоги оформити спадщину на житловий будинок, позивач прохала визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями у порядку спадкування за заповітом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримання позовних вимог. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] у віці 100 років (а.с.3). Після його смерті залишилося спадкове майно у виді житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. З відповіді БТІ Арбузинського районного комунального підприємства № 9 від 2 лютого 2015 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.10.1991 року. З свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Садівською сільською радою 23 жовтня 1991 року [PERSON] вбачається, що йому належить житловий будинок [NUMBER] з належними господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS]. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1991 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР та 15 січня 1966 року Верховним судом Української РСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.п. 1, 7 цієї Інструкції реєстрація будинків провадилася бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящихся на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів), визначених у додатку № 1. За змістом п.13 цієї Інструкції за відсутності правовстановлюючих документів бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої ради депутатів трудящихся, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення право власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої ради трудящихся видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок. Однак свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на ім'я спадкодавця не містить печатки органу, який видавав цей документ, існуючого на той момент зразка, і підпису голови виконкому. Законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. У відповідності до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Позивач є рідною донькою спадкодавця [PERSON] За життя [PERSON] склав заповіт від 11 серпня 1995 року, згідно якого заповів позивачу житловий будинок, належний йому на праві власності, розташований в [ADDRESS]. Позивач у встановлений законом 6-місячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та на підставі її заяви заведено спадкову справу № 20/2015 у Арбузинській державній нотаріальній конторі Миколаївської області. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи. Державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька у зв'язку із відсутністю у свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданому на ім'я спадкодавця печатки органу, який видавав цей документ, існуючого на той момент зразка, і підпису голови виконкому. У відповідності до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. п. 4.1.4, 4.15. Порядку ведення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 36/5 від 22.02.2012 року при видані свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки належним чином оформленого документа про право власності на житловий будинок спадкодавець за життя не мав, а позивач позбавлена можливості оформити своє право власності на нерухоме майно у нотаріальній конторі, суд вважає, що позовна заява про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкоємства підлягає задоволенню.

Outcome: approved