Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 23 грудня 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~3078. В обґрунтування позову зазначала, що з 23 грудня 2011 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, права та обовязки подружжя, на підставі чого між ними виникали сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, участі у вихованні сина він не приймає. Вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам. Після розірвання шлюбу син залишиться проживати з нею. Майновий спір між сторонами відсутній. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала та пояснила, що з 23 серпня 2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Просила суд задовольнити позов, сплачений судовий збір із відповідача не стягувати. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], повторно у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 23 грудня 2011 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №\~3078. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю [PERSON] Суд встановив, що з 23 серпня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved