Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2014 року представник Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що працівниками служби здійснено виїзд до родини [PERSON], яка має на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], за місцем її проживання та реєстрації в [ADDRESS]. При комісійному обстеженні встановлено незадовільні санітарно-гігієнічні умови помешкання, а тому прийнято рішення про тимчасове влаштування дітей до обласного притулку для дітей «Любисток» до покрашення житлово-побутових умов матір'ю, діти поставлені на облік, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Після приведення матір'ю дітей [PERSON] житлового приміщення в належний стан, діти повернуті матері. Поновленим комісійним обстеженням, проведеним Тахтаулівською сільською радою Полтавського району виявлено незадовільні санітарні умови проживання родини [PERSON] Також встановлено, що [PERSON] вихованням дітей не займається, зловживає спиртними напоями. Після встановленого, [PERSON] запрошена на засідання комісії з прав захисту дітей для проведення профілактичної бесіди, однак не з'явилась, письмових пояснень не надала. Під час повторного комісійного виїзду служби у справах дітей 27 листопада 2014 року встановлено, що діти перебувають в навчальному закладі, а їх мати [PERSON] розпиває спиртні напої, на протязі 2014-2015 років жодного разу в навчальний заклад не з'являлась. З огляду на вказане, головою Полтавської райдержадміністрації прийнято розпорядження №89 від 30 березня 2015 року про відібрання дітей [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] Після чого, дітей тимчасово влаштовано до реабілітаційного центру Полтавського району, де діти перебувають на повному державному утриманні. Враховуючи вказане, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину до досягнення ними повноліття на рахунок [NUMBER], відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на [PERSON] та рахунок [NUMBER], відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача Ковтонюк Ю.Ю. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнала, не заперечила проти їх задоволення. Представник третьої особи Микільський навчально-реабілітаційний центр Полтавського району Полтавської області Сердюк В.В. вважала, що позов підлягає задоволенню. Представник третьої особи Тахтаулівської сільська рада Полтавського району Полтавської області направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Прокурор Баликова Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, думку представників третіх осіб, прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає в [ADDRESS] На її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.10-13) За повідомленням Тахтаулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, службою у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області 09 серпня 2012 року здійснено виїзд до родини [PERSON] за місцем її проживання в [ADDRESS]. При комісійному обстеженні встановлено незадовільні санітарно-гігієнічні умови помешкання, а тому службою прийнято рішення про тимчасове влаштування дітей до обласного притулку для дітей «Любисток» до здійснення покрашення житлово-побутових умов матір'ю, діти поставлені на облік, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах (а.с.14). Після приведення [PERSON], матір'ю дітей, житлового приміщення в належний стан, 17 вересня 2012 року малолітніх дітей повернуто матері. В подальшому [PERSON] разом з дітьми змінила місце проживання в тому ж населеному пункті ([ADDRESS]). Комісійним обстеженням, проведеним Тахтаулівською сільською радою Полтавського району, виявлено незадовільні санітарні умови проживання. Крім того перевіркою, проведеною вказаною комісією, встановлено, що [PERSON] вихованням дітей не займається, зловживає спиртними напоями. За наслідками перевірки, [PERSON] запрошена на засідання комісії з прав захисту дітей для проведення профілактичної бесіди, однак не з'явилась, письмових пояснень не надала (а.с.15-19). Під час повторного комісійного виїзду служби у справах дітей 27 листопада 2014 року встановлено, що діти перебувають в навчальному закладі, а їх мати [PERSON] розпиває спиртні напої. Згідно листа №53 від 05 березня 2015 року Микільського навчально-реабілітаційного центру Полтавського району, [PERSON] на протязі 2014-2015 років жодного разу в навчальний заклад не з'являлась (а.с.32). З метою захисту прав дітей, головою Полтавської райдержадміністрації прийнято розпорядження №89 від 30 березня 2015 року про відібрання дітей [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] та підготування позову до суду щодо позбавлення батьківських прав матері дітей. Згідно вказаного розпорядження дітей тимчасово влаштовано до реабілітаційного центру Полтавського району (а.с.41). Наразі діти перебувають на повному державному утриманні, що підтверджується листом №71 від 06 квітня 2015 року (а.с.42). Відповідно до інформації (лист №01-13/182 від 31 березня 2015 року) Полтавського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, мати [PERSON] не піклується за забезпечення першочергових потреб дітей. Згідно листа Тахтаулівської сільської ради Полтавського району №02-32/418 від 10 квітня 2015 року [PERSON] неодноразово перебувала в нетверезому стані. Відповідно до роз'яснень пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява №39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. Проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що весь час проживання зі своїми малолітніми дітьми відповідач мала можливість належним чином виконувати свої обов'язки по вихованню дітей, однак від їх виконання ухилялась. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а саме ст.18 передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити виконання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно положень п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а ухилення батьків від виховання дітей може розцінюватись у якості підстави для позбавлення батьківських прав лише за умови їх винної поведінки та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права і інтереси дітей, суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч.3 ст.167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч.4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч.5 ст.167 СК України). Інформація про батька дітей внесена до актових записів про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.10-13). Таким чином, у зв'язку з відсутністю заяв від осіб, зазначених у ч.4 ст.167 СК України, та відсутності подання органу опіки та піклування, передання малолітніх дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування, відповідає нормам закону та здійснено для забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України від 13 січня 2005 року №2342-VІ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. В той же час відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в а.7 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь малолітніх дітей, аліментів на їх утримання дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання в суд позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру та 243 грн. 60 коп. за вимогу майнового характеру, а усього 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved