Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

у засобами поштового зв`язку Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» звернулося до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) вимогами якого є стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 р. в розмірі 821776,08 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 621 899,12 грн.; заборгованість по процентам - 147 134,15 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості по процентам - 13 283,89 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту 39 458,92 грн. А також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Позов обґрунтовується наступними обставинами, відповідно до умов кредитного договору № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 року, укладеного між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] , банком надано позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 800 000,00 грн. (вісімсот тисяч гривень) п.2.1. ккредитного договору, з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24,0% річних. Відповідно до п.2.2. кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 05 серпня 2015 року. Видача кредиту підтверджується меморіальним ордером №13064575 від 06.08.2012 року, згідно якого було отримано 800000,00 грн. Відповідно до п.5.2. Кредитного договору позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом перед банком відповідно до п.2.2. цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором. Станом на 02.09.2014 р. зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не виконується, що призвело до виникнення заборгованості позичальника перед АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 р. Згідно п.3.9. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним, та/або сум неустойки, передбачені цим договором. Пунктом 6.3. кредитного договору передбачено, що при несплаті позичальником у встановлений п.2.2., п.5.2.1., п.5.2.2. цього договору термін заборгованості по кредиту, процентів по кредиту, а також процентів за неправомірне користування кредитом, банк має право стягнути, а позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної обліком ставки НБУ, що діє з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені до дати припинення цих обставин, та нараховується щоденно. 30.09.2016 року засобами поштового зв`язку банк збільшив позовні вимоги, зазначає, що умовами вказаного вище кредитного договору передбачено щомісячне нарахування процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань. Таким чином, станом на 13.09.2016 року заборгованість відповідачів збільшилась за рахунок нарахування заборгованості по процентах за користування кредитом та пені. Тому просить суд, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 р. в розмірі 1 501 606,06 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту - 521 899, 12 грн.; заборгованість по процентам - 473, 393, 55 грн.; - пеня на суму простроченої заборгованості по процентам - 155 798, 60 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту - 250 514, 79 грн. Також просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором, між банком та [PERSON] 06 серпня 2012 року укладено договір поруки № Т19.09.2011 П 58-2012. Згідно п.2.1. договору поруки передбачено, що поручитель поручається за виконання боржником усіх зобов`язань, що виникли на підставі основного договору або можуть виникни ту на підставі нього у майбутньому, у тому числі: повертати кредитору кредит у розмірі 800 000,00 гривень, у терміні визначені основним договором та додатком №1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05 серпня 2015 року; щомісяця сплачувати кредитору проценти за користування кредитом у розмірі - 24,0% річних та в терміни, визначені Основним договором та Додатком №1 до основного договору. Відповідно до п.3.1. боржник та поручитель відповідають перед кредитором за порушення обов`язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно до п.3.2. передбачена п.3.1. ст.З цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з зобов`язань, зазначених у п.2.1. ст.2 цього договору. Відповідно до п.2.1.3. у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 30 календарних днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених у п.2.1. цього договору), повернути кредитору кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору. Слід зазначити, що про наявну заборгованість за кредитним договором поручитель [PERSON] повідомлявся вимогою за вих.№1470 від 10.09.2014 року. Судовий збір обрахований і сплачений у розмірі, та у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», а саме - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати та складає 3654,00грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2017 р. справа прийнята до провадження судді Миколаєць І.Ю. та призначена до розгляду (а.с.65, том ІІ). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача та відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, надали до суду відзив в якому зазначають, що слід зазначити, що згідно з позицією представника та документальними доказами, наданими позивачем суду, право пред`явлення вимоги у зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору виникло у банку не пізніше 01 квітня 2013 року. Про це об`єктивно свідчать розрахунки банку (а.с. 29-30, 57-59 (станом на 13.01.2015 року), 110-112, 113-115 (станом на 07.07.2015 року тощо), в яких зазначено про виникнення заборгованості по кредитному договору саме не пізніше 01 квітня 2013 року - оскільки саме з цього часу боржник за кредитним договором допустив порушення умов цього ж договору. За умовами договору поруки довіритель поручався перед ПАТ «ТАСКОМБАНК» за належне виконання умов Кредитного договору. Згідно положень абз. 3 п. 1.1. Договору поруки простроченням виконання обов`язку визнавалось повне або часткове невиконання обов`язку у встановлені основним договором та/або законодавством України строки. За умовами п. 3.4. кредитного договору передбачено проведення розрахунку щомісячно, не пізніше 10 числа. За умовами п. 5.1. договору поруки встановлено обов`язок кредитора, у випадку невиконання боржником будь-яких зобов`язань за Основним договором або невиконання зобов`язань у строки, визначені Основним договором, звернутись з письмовою вимогою на адресу Поручителя . Отже, в умовах фіксації ПАТ «ТАСКОМБАНК» станом на 01 квітня 2013 року факту порушення боржником за кредитним договором його умов - Кредитор був зобов`язаний повідомити [PERSON] про таке порушення, зокрема - у т.ч. з метою недопущення істотного збільшення зобов`язання, стосовно якого надавалась порука. Однак, такі зобов`язання виконані не були - як зазначив у суді сам представник ПАТ «ТАСКОМБАНК» про порушення вимог кредитного договору [PERSON] був документально повідомлений саме заступником Голови правління ПАТ «ТАСКОМБАНК» Поляк О.Я. 10 вересня 2014 року, тобто через понад один рік і п`ять місяців. Таке прострочення з боку ПАТ «ТАСКОМБАНК» є таким, внаслідок якого очевидно збільшується обсяг його відповідальності. До суду ж з даним позовом ПАТ «ТАСКОМБАНК» звернувся лише 13 жовтня 2014 року, про що свідчить реєстраційна відмітка (а.с. 1). Також, вважаємо за необхідне звернути увагу і на наступне. Вищевказані розрахунки, надані ПАТ «ТАСКОМБАНК» до суду, засвідчують про те, що з жовтня 2012 року процентна ставка за кредитним договором була в односторонньому порядку збільшена з 24% до 26% (а.с. 29). Документальних належних та допустимих доказів існування обставин, внаслідок яких було здійснено підвищення процентної ставки - позивачем суду надано не було. При цьому, [PERSON] згоди на таку зміну умов кредитного договору не надавав, про таке істотне збільшення процентної ставки, яке однозначно тягне за собою збільшення зобов`язання, не повідомлявся. Так, відповідно до п. 2.1.2. договору поруки [PERSON] поручався за сплату процентів за користування кредитом у розмірі 24%. Належних та допустимих доказів додержання вимог законодавства - позивачем суду не надано. Крім того, 12 травня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про внесення змін до кредитного договору (а.с. 17-18). Внаслідок укладення цього договору збільшився розмір відповідальності поручителя, оскільки фактично у даному випадку кредитор та боржник - без участі [PERSON] - домовились стосовно відстрочення існуючих між ними на той час відносин (включаючи наявність простроченої заборгованості) в умовах щоденного збільшення зобов`язань за рахунок процентів.Більш того, зміст цього договору та зауваження, викладене у тексті (стосовно прав інших осіб) - на нашу думку - об`єктивно засвідчує те, що під час його укладення сторони усвідомлювали те, що порука [PERSON] вже припинилась. Про припинення поруки об`єктивно свідчить і те, що у 2014 році при зверненні ПАТ «ТАСКОМБАНК» до Макарівського районного суду Київської області (справа №370/2587/14-ц, рішення від 04 грудня 2014 року) - [PERSON] не було залучено навіть як третю особу. Отже, на момент звернення до Макарівського районного суду Київської області до суду ГІАТ «ТАСКОМБАНК» не розглядав [PERSON] як зобов`язану особу. За таких обставин, вважаємо, що підстав для заявлення позовних вимог до [PERSON] немає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином про причини неявки суду не повідомила Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Як з`ясував суд, відповідно до умов кредитного договору № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 року, укладеного між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] , банком надано позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 800 000,00 грн. (а.с.6-14), п.2.1. кредитного договору, з оплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24,0% річних. Відповідно до п.2.2. кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 05 серпня 2015 року. Видача кредиту підтверджується меморіальним ордером №13064575 від 06.08.2012 року, згідно якого було отримано 800000,00 грн. Відповідно до п.5.2. Кредитного договору позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом перед банком відповідно до п.2.2. цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договором. Станом на 02.09.2014 р. зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не виконується, що призвело до виникнення заборгованості позичальника перед АТ «ТАСКОМБАНК» за кредитним договором № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 р. Згідно п.3.9. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним, та/або сум неустойки, передбачені цим договором. Пунктом 6.3. кредитного договору передбачено, що при несплаті позичальником у встановлений п.2.2., п.5.2.1., п.5.2.2. цього договору термін заборгованості по кредиту, процентів по кредиту, а також процентів за неправомірне користування кредитом, банк має право стягнути, а позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної обліком ставки НБУ, що діє з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені до дати припинення цих обставин, та нараховується щоденно. 30.09.2016 року засобами поштового зв`язку банк збільшив позовні вимоги, зазначає, що умовами вказаного вище кредитного договору передбачено щомісячне нарахування процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань. Таким чином, станом на 13.09.2016 року заборгованість відповідачів збільшилась за рахунок нарахування заборгованості по процентах за користування кредитом та пені. Тому заборгованість за кредитним договором № ТКФ 16.09.2011 58-2012 від 06 серпня 2012 р. становить 1 501 606,06 грн., з яких: -заборгованість по тілу кредиту - 521 899, 12 грн.; -заборгованість по процентам - 473, 393, 55 грн.; -пеня на суму простроченої заборгованості по процентам - 155 798, 60 грн.; -пеня на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту - 250 514, 79 грн. Згідно п.2.1. договору поруки передбачено, що поручитель поручається за виконання боржником усіх зобов`язань, що виникли на підставі основного договору або можуть виникни ту на підставі нього у майбутньому, у тому числі: повертати кредитору кредит у розмірі 800 000,00 гривень, у терміні визначені основним договором та додатком №1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05 серпня 2015 року; щомісяця сплачувати кредитору проценти за користування кредитом у розмірі - 24,0% річних та в терміни, визначені Основним договором та Додатком №1 до основного договору. Відповідно до п.3.1. боржник та поручитель відповідають перед кредитором за порушення обов`язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно до п.3.2. передбачена п.3.1. ст.3 цього договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з зобов`язань, зазначених у п.2.1. ст.2 цього договору. Відповідно до п.2.1.3. у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 30 календарних днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених у п.2.1. цього договору), повернути кредитору кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору. Слід зазначити, що про наявну заборгованість за кредитним договором поручитель [PERSON] повідомлявся вимогою за вих.№1470 від 10.09.2014 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як з`ясовано судом, відповідачі належним чином не виконують передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. На момент розгляду справи заборгованість відповідачем перед банком не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. При цьому, встановивши, що розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобовязання за Кредитним договором з відсотками необхідно застосувати до спірних правовідносин положення ч. 3 ст.551ЦК Українита зменшити розмір пені. При цьому, визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч. 3ст. 551 ЦК України. На підставінаведеного, враховуючи положення ст. ст.3, 509, 627 ЦК України та засади справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі заборгованість за тілом кредиту - 621899,12 грн., заборгованість за відсотками - 473393,55 грн., пені на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту 100000,00 грн., пені на суму простроченої заборгованості по відсотках - 50000,00 грн. Крім того, в частині стягнення з відповідача комісії банку за оплату судового збору слід відмовити, оскільки суд вважає, що така вимога не відноситься до судових витрат. Відповідно достатті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається пропорційно розміру задоволення позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial