Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що 08.02.2008 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 08.02.2008 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 68, виданим Подільським відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через несумісністю і різними поглядами на сімейне життя. Позивач стверджує, що шлюбні відносини від серпня 2016 року між ними фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. До початку судового засідання, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити, а також про відсутність спорів про майно подружжя та місце проживання дітей. Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 28.04.2001 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 08.02.2008 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 68, виданим Подільським відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 22). Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони мають різні погляди на життя, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, позивач і відповідач наполягають на розірванні шлюбу, а відтак, суд робить висновок, що шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Наявність малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підтверджується: свідоцтвом про народження, виданим 16.03.2010 р., актовий запис № 671 від 18.04.2008 р., Подільським відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved