Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання сина, що продовжує навчання, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі та мають сина [PERSON], який на даний час навчається у Вищому навчальному закладі Укоопспілки «Полтавській університет економіки і торгівлі». Відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Оскільки є інвалідом 2 групи, вона не має можливості в повній мірі забезпечити належні умови для подальшого розвитку сина. Зважаючи на викладене, позивач просила суд задовольнити її позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але суду надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 122). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с 91). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, [PERSON] в судове засідання не зявився, але суду надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, та просив справу розглянути без його участі (а.с. 121). За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 20 грудня 2000 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 125. Після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище «Черепеніна». Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO]., є [PERSON] та [PERSON]. Позивач змінила прізвище на «Полєва», а потім на «Караулова», що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2012 року по цивільній справі № 1616/4492/2012, провадження № 2/16161/1600/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, серія І-КЕ № 115072. Таким чином, позивач [PERSON] є матірю [PERSON]. Частини 1, 3 ст. 199 СК України передбачають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стаття 5 протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен із подружжя зобовязаний виконувати обовязки цивільного характеру, що виникають зі шлюбу, сімї та необхідності виховання дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Зважаючи, що син сторін по справі [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON], що підтверджується відміткою про реєстрацію їх місця проживання у паспортах, тому суд приходить до висновку, що [PERSON], як мати [PERSON], який продовжує навчатись у вищому учбовому закладі, є належним позивачем по справі, а відповідач по справі [PERSON], як батько, у відповідності до положень ч. 1 ст. 199 СК України, повинен утримувати повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання у вищому учбовому закладі. Вирішуючи питання щодо наявності у відповідача [PERSON] можливості надавати сину матеріальну допомогу суд приходить до наступних висновків. Частина 1 статті 199 СК України визначає, що батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 28 квітня 2012 року, серія І-УГ № 504670, відповідач [PERSON] 28 квітня 2012 року уклав шлюб з [PERSON], після одруження дружині присвоєно прізвище «Черепеніна». Відповідач [PERSON] також є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26 жовтня 2004 року, серія І-УГ № 505168. Згідно довідок Державної бюджетної установи Ненецького автономного округу «Дирекція по експлуатації приміщень установи культури» від 22 квітня 2016 року (а.с. 93, 94) з [PERSON] відраховуються аліменти по виконавчому провадження № 2-7/2009, а саме у вересні 2015 року відраховано 8021, 54 крб., у жовтні 2015 року 32684,11 крб., у листопаді 2015 року 3169, 33 крб., у грудні 2015 року 21042,12 крб., а всього за вересень грудень 2015 року відраховано 64917,10 крб., у січні 2016 року відраховано 7742,79 крб., у лютому 2016 року 19220,10 крб., у березні 2016 року 13117,59 крб., а всього за січень березень 2016 року відраховано 40080,48 крб. Згідно довідки про доходи фізичної особи за 2015 рік від 22 квітня 2016 року № 226 (а.с. 96) за період січень грудень 2015 року відповідач [PERSON] отримав дохід 631201,89 крб., тобто середній заробіток відповідача за вказаний період складає 52600,15 крб. в місяць. За січень - лютий 2016 року відповідач [PERSON] отримав дохід в сумі 184695,88 крб., що підтверджується довідкою про доходи фізичних осіб за 2016 рік від 22 квітня 2016 року № 227 (а.с. 97), тобто середній заробіток відповідача за вказаний період складає 92347,94 крб. в місяць. Згідно довідок про доходи фізичної особи № 152 та 153 (а.с. 98-99) дружина відповідача [PERSON] за січень грудень 2015 року отримала дохід в сумі 255626,75 крб., за січень лютий 2016 року 59813,30 крб. Відповідно до довідки Державної статистики по Ненецькому автономному округу від 26 квітня 2016 року № ЛЛ-79/01-ог (а.с. 101) прожитковий мінімум за 1 квартал 2016 року по Ненецькому автономному округу становить 19758 крб. Таким чином, після відрахування по виконавчому листу аліментів у відповідача залишається дохід вищий прожиткового мінімум ( 184695,88 крб. (сума доходу за січень березень 2016 року) - 40080,45 крб. (сума відрахованих аліментів за січень - березень 2016 року) = 144615,43 крб. (дохід за І квартал 2016 року за мінусом сплачених аліментів) / 3 місяці І кварталу 2016 року = 48205,14 крб. середній дохід відповідача [PERSON] за місяць в 2016 року), тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] . Відповідач [PERSON] на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти надав суду довідку Відділу державного пожежного надзору від 22 березня 2011 року № 461-2-4, згідно якої житловий будинок по вул. Поморська, 5А в сел. Іскателей Ненецького автономного округу 09 вересня 2010 року знищений в наслідок пожежі. Разом з тим, згідно виписки з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно і правочинів з ним про права окремої особи на обєкти нерухомого майна, які він має (мав) [PERSON] є власником двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], Ненецький автономний округ. Зважаючи, що відповідач [PERSON] не надав суду докази, що вказаний житловий будинок з вересня 2010 року по 2016 рік невідновлений, з огляду на те, що в реєстрі позивач вказаний як власник будинку, йому не компенсована вартість знищеного в наслідок пожежі майна, він змушений винаймати житло за власний кошт, тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не довів, що він внаслідок знищення його майна позбавлений можливості сплачувати аліменти на користь позивача, тому дана обставина судом не береться до уваги. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повиненя сплачувати відповідач [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання сина, який продовжує навчання, суд враховує, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно і правочинів з ним про права окремої особи на обєкти нерухомого майна, які він має (мав) [PERSON] є власником двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], Ненецький автономний округ, а згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу є власником автомобіля марки «Лексус RX 300», державний номерний знак [NUMBER], та бере до уваги, що відповідач [PERSON] має кредитні зобовязання перед банківською установою, і приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчатися, та вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на користь позивача в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Питання стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей регулюється главою 16 «Обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» СК України. Вказана глава СК України не містить норми, яка регламентує обовязок батьків сплачувати додаткові витрати на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчитись. Участь батьків у додаткових витратах на дитину регламентується ст. 185 СК України, яка міститься в розділі 15 «Обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми донькою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Отже, положення ст. 185 СК України, яка регламентує обовязок батьків сплачувати додаткові витрати на дитину, не можуть бути застосовані після досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь Держави в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial