Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 28.06.1973 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Красний Луч Ворошиловградської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №568. Неповнолітніх дітей від шлюб сторони не мають. Останнім часом між сторонами постійно виникали сварки, у зв'язку з тим, що кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та щодо ведення спільного господарства. Починаючи з квітня 2004 року сторони не проживають однією сім'єю, у зв'язку з чим з цього часу спільне господарство не ведеться. Між ними втрачені почуття любові, взаємоповаги та розуміння, тому подальше збереження сімейного життя не є можливим Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 28.07.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Ворошиловградської області, про що зроблено актовий запис № 568. Неповнолітніх дітей від шлюб вони не мають.. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через фактичне припинення шлюбних відносин з квітня 2004 року. Позивач наполягала на розірванні шлюбу без надання строку для примирення. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved