Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), яка померла [INFO] . У померлої доньки позивача залишилась малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач по справі [PERSON] . Донька позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] , зареєстрували шлюб 18.02.2011 року, проте, їх сімейне життя не склалось. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.11.2017 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Станом на день подання позову аліменти на дитину відповідач не сплачує. Відповідно довідки-розрахунку від 01.07.2020, виданої Святошинським РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01.07.2020 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 116 374, 27 грн. Позивач зазначає, що відповідач дитину не відвідує, не телефонує, не цікавиться її життям. Після смерті своєї доньки позивач самостійно займається вихованням, утриманням та навчанням дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду та просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном над [PERSON] , [INFO] , судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2020 клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору задоволено, відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.27). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у справі в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надіслав, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. В зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні у якості свідка була допитана [PERSON] , яка є квласним керівником дитини, яка повідомила, що жодного разу не бачила батька, на 90% за життя матері вихованням дитини займалась бабуся. Дитина на класних заняттях розповідала про вітчима, як про свого батька, проте, про батька [PERSON] ніколи не згадувала. Свідок [PERSON] , яка з 2011 року підтримує дружні відносини з позивачем, вказувала, що позивач тривалий час самостійно доглядає, піклується та виховує дитину. Відповідача свідок бачила один раз, коли він прийшов навістити дитину під час прогулянки, проте життям дитини він не цікавиться і не допомагає. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи за правилами позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечувала щодо такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.05.2011 року батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі - [PERSON] (а.с.20). [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем [PERSON] , яка є її бабусею, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , батьками якої у свідоцтві зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2011 року [PERSON] та [PERSON] 18.02.2011 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 156 (а.с. 21). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.10.2019, [INFO] померла [PERSON] (а.с.19). Відповідно до характеристики учениці 4-В класу СЗШ №253 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] навчається у середній загальноосвітній школі № 253 Святошинського району міста Києва з другого класу. За час навчання набула достатнього рівня знань. До уроків готується систематично. Старанно виконує домашні завдання. [PERSON] проживає з бабусею, [PERSON] , яка і займається її вихованням та утриманням, завжди цікавиться навчанням дитини, її успіхами, поведінкою в колективі, взаємовідносинами з однокласниками. За час навчання дитини її батько, [PERSON] , жодного разу в школі не був, навчанням та успіхами дитини не цікавився (а.с.22). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам від 01.07.2020 ВП№56657583 наданої Святошинським районним відділом держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), на примусовому виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Києва перебуває виконавчий лист № 759/2456/17 від 28.03.2018 р. виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття. Станом на 01.07.2020 заборгованість по сплаті аліментів становить 116374, 27 грн (а.с.23). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не приймає, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, що стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання доньки, стосунків із дитиною не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, необхідних умов для розвитку дитини не надає, долею та здоров`ям дитини не цікавиться, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дитини не виявляє, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його доньки, малолітньої [PERSON] , [INFO] , з метою соціально-правового захисту малолітньої дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.11.2020 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до доньки, малолітньої [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. В судовому засіданні наданими позивачем документами достеменно встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість брати участь у вихованні своєї дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків. На спростування доказів позивача відповідачем, обізнаним про розгляд даної справи, не надано жодного доказу. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати її, спілкуватися з нею, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги в частині позбавлення відповідачів батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , [INFO] , слід зазначити про таке. За нормами ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.3 ст.63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Оскільки позивачем не дотримано процедури звернення до органу опіки та піклування з відповідною заявою про призначення опікуна та відсутнє подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна, що є обов`язковою вимогою відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] та вважає вказані вимоги передчасними. А відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відмова в задоволенні цих вимог не перешкоджає [PERSON] звернутись у встановленому законом порядку безпосередньо до органу опіки та піклування із заявою про призначення опікуном. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155,157,164,166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial