Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

У жовтні 2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва позовом до КС «Володар» (далі - відповідач) про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № ДВ-261.2 від 15.02.2013 року по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою 29 % річних, строком до 15.08.2016 року. Після закінчення строку дії договору відповідач суму вкладу та проценти не повернув. 26.06.2018 року відповідачем було частково повернуто вклад, а саме перераховано суму 17 558,52 грн., що після вирахування банком комісії фактично становила 17 470,73 грн., перераховано відсотки у сумі 495,50 грн., із розрахунку 0,2 % річних, що після вирахування банком комісії фактично становила 493,02 грн. Так, виникла недоплата у розмір 90,27 грн. Згідно розрахунку сума недоотриманих процентів складає 6 937,92 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 4 735,09 грн.,сума неустойки за неналежне виконання зобов`язання становить 8 469,00 грн.,розмір упущеної вигоди становить 2 202,83 грн., розмір отриманих доходів за користування внеском становить 9 510,11 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 10.06.2020 року цивільну справу передано до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розглядати справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поважність причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що між [PERSON] та КС «Володар» було укладено договір № ДВ-261.2 від 15.02.2013 року по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою 29 % річних, строком до 15.08.2016 року. Факт внесення позивачем грошових коштів за Договором №ДВ-261.2 на суму 10 000,00 грн. на депозитний рахунок відповідача підтверджується копією квитанції до прибутково-касового ордеру № 146 від 15.02.2013. Згідно п.п. 2.2, 2.3 Договору №ДВ-261.2, Кредитна спілка на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 29% річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання Кредитною спілкою внеску. 12.08.2016 року між позивачем та відповідачем укладено додаток № 1 до договору № ДВ-261.2 від 15.02.2013 року, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути внесок разом з нарахованими відсотками не пізніше 15.10.2016 року. Тобто, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов`язання, за якими позивач вніс грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути разом з нарахованими відсотками у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням по виплаті коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав (доказів протилежного суду не надано) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Положеннями ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність. Згідно ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначала, що повернення коштів відбулось лише через 2 роки після закінчення дії договору, а саме 26.06.2018 року. Відповідно до п. 2.8 Договору, якщо член Кредитної спілки не вимагає повернення суми строкового внеску (вкладу) у зв`язку із закінченням строку, встановленого цим договором, то після настання визначеного в п. 1.1 цього договору строку договір уважається продовженим на умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу). Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.07.2017 року з заявою про повернення внеску до кредитної спілки від імені позивача звертався [PERSON] , проте останній не надав документів, що підтверджують його право на представництво [PERSON] , про що було повідомлено відповідачем у листі від 25.04.2018 року. Так, внесок за договором № ДВ-261.2 від 15.02.2013 року не було повернуто, у зв`язку з тим, що позивачка чи її належним чином уповноважений представник не звертались з відповідною заявою до кредитної спілки. 16.05.2018 року [PERSON] повторно звернувся до кредитної спілки з заявою про повернення внеску за договором № ДВ-261.2 від 15.02.2013 року, надавши при цьому відповідну нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів [PERSON] . Сума внеску разом з нарахованими відсотками за договором № ДВ-261.2 від 15.02.2013 року була повернута позивачу 26.06.2018 року, тобто після звернення до кредитної спілки у відповідності до вимог п. 2.8. Договору. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачем у порушення вимог п. 2.8 Договору не повернуто внесок за договором протягом двох років. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням відсутності доказів прострочення відповідачем грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про відсутні підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed