Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

у жовтні 2019 р. заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, просить суд визнати громадянку [PERSON] , [INFO] безвісно відсутньою. Заяву обгрунтовує тим, що [PERSON] є членом ЖБК «Інтикатор-12» на реєстраційному обліку у жилому приміщенні кв. [ADDRESS] з 16.07.1992, однак за свідченнями інших мешканців будинку останню ніхто не бачив близько восьми років, жодної інформації про фактичне місце її перебування немає тому з метою встановлення місця перебування [PERSON] заявником було направлено відповідні звернення до компетентних органів, крім цього за інформацією мешканців кооперативу, декілька років тому назад [PERSON] померла, а оскільки зазначена інформація не була підтверджена належними доказами заявником було подано заяву до відділу РАЦС Святошинського району м. Києва про надання довідки про смерть, однак у реєстрі померлих осіб запису про смерть гр. [PERSON] немає, відтак достатніх підстав вважати [PERSON] померлою немає, внаслідок зазначених обставин заявник, як власник квартири та організація, яка відповідає за дотримання вимог законодавства про кооперацію та житлових прав громадян кооперативу, має на меті досягнути визначеності у вирішення питання про відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2019 відкрито провадження по справі (а.с. 21). Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у заяві. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 121, 122), 19.01.2021 представник заінтересвоаних осіб просив відкладти розгляд справи у зв`язку із карантином (а.с. 123). Суд, вважає за можливе розгляд справи у відсутність заінтересованої особи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Судом встановлено, що ЖБК «Інтикатор-12» належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер: 39173150 від 12.01.2018 09:48:31, Набок В.М., КП «Бюро державної реєстрації» м. Київ (а.с. 6, 7). Згідно інформації з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 12.03.2018 №1209/26 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 16.07.1992 по теперішній час (а.с 8). Згідно листа ЖБК «Індикатор-12» від 29.03.2012 реєстр.№29 ревізійною комісією виявлено, що колишній голова правління [PERSON] зі своїм чоловіком проживає у кв. [ADDRESS] , де прописана [PERSON] . Біля 8 років [PERSON] сусіди не бачили, ордера на квартиру у паспортиста ЖБК «Індикатор-12» немає (а.с. 10). Згідно постанови від 08.04.2012 ДІМ Святошинського РУ ГУ МВС України в порушенні кримінальної справи за зверненням працівників ЖБК «Інтикатор-12» про те, що колишній голова правління гр. [PERSON] зі своїм чоловіком проживає у кв. [ADDRESS] відмовлено (а.с. 11). 14.01.2018, 01.01.2019 та 01.06.20119 було складено акти обстеження з яких встановлено, що на теперішній час в квартирі проживають [PERSON] та її чоловік [PERSON] , двері зачинені, доступ в квартиру у представника власника голови правління Долгого С.С. відсутній (а.с. 15-17). У відповідності до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22.11.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст.43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою з метою визначення та вирішення питання про відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу. Надані в судовому засіданні пояснення заявника, а також наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт того, що [PERSON] дійсно тривалий час відсутня за своїм місцем проживання. Дані факти підтверджується аналізом всіх доказів у сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази та пояснення, суд приходить до висновку що заяву про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, суд визнає обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved