Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - Банк), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Перший український міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 21350619, за умовами якого Банк надав йому кредит у розмірі 113 650 грн. 14 коп. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, 24 квітня 2013 року між позивачем та ПАТ «Перший український міжнародний банк» укладено договір застави транспортного засобу № 21354654, предметом застави якого є автомобіль типу легковий; MG 550, рік випуску 2012, колір сірий, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначив, що 06 квітня 2016 року йому стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 12 січня 2016 року вчинено виконавчий напис про задоволення вимог ПАТ «Перший український міжнародний банк» у розмірі 50 949 грн. 47 коп. за рахунок коштів, які будуть отримані від реалізації заставного автомобіля. Позивач зауважив, що йому в супереч законодавству України не надсилалася письмова вимога про сплату тієї суми заборгованості, яка зазначена в написі, повідомлення про порушення забезпечуваного заставою зобов'язання не було зареєстроване в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Крім того, нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши безспірність суми заборгованості. Посилаючись на те, що дії Банку є незаконними та необґрунтованими, [PERSON] просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 12 січня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований за реєстровим № 549, про звернення стягнення на автомобіль, типу легковий; MG 550, рік випуску 2012, колір сірий, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що виконавчий напис № 549 від 12 січня 2016 року був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 128-129). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (Відповідач-2) у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки, суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність їх представника (а.с. 97). Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 24 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Перший український міжнародний банк» укладено кредитний договір № 21350619 (а.с. 51-58). Відповідно до умов даного договору Банк надав позивачу кредит у розмірі 113 650 грн. 14 коп., зі сплатою відсотків для строкової заборгованості у розмірі 19,99% річних, на придбання автомобіля. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, 24 квітня 2013 року між позивачем та ПАТ «Перший український міжнародний банк» укладено договір застави транспортного засобу № 21354654, предметом застави якого є автомобіль типу легковий; MG 550, рік випуску 2012, колір сірий, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 61-67). У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, 12 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 549 про звернення стягнення на автомобіль типу легковий; MG 550, рік випуску 2012, колір сірий, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачу (а.с. 49). За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля нотаріус пропонував задовольнити вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01.09.2015 року по 07.09.2015 року у розмірі 50 949 грн. 47 коп., з яких: - 1 411 грн. 79 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 3 514 грн. 76 коп. - прострочена заборгованість за процентами; - 44 312 грн. 03 коп. - строкова заборгованість за сумою кредиту; - 710 грн. 89 коп. - строкова заборгованість за процентами; - 1 000 грн. - сума плати стягувача за вчинення виконавчого напису. 29 березня 2016 року головним державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 106). Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про заставу», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інтрукцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 2 ст. 284 Інтрукції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 передбачено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. За ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно п. 2 вищезазначеного Переліку для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими допущено прострочення платежів, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно матеріалів справи до заяви про вчинення виконавчого напису не долучена засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Слід пам'ятати, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Розрахунок банку не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» . Матеріали справи свідчать, що 14 вересня 2015 року Банком на ім'я [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушень від 09.09.2015 року (а.с. 8, 70-72), яку останній отримав 21 вересня 2015 року. Даною вимогою ПАТ «Перший український міжнародний банк» повідомило [PERSON], що станом на 07.09.2015 року у нього утворилася заборгованість по поверненню кредиту у розмірі 4 926 грн. 55 коп. 09 грудня 2015 року Банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 74-75) та надав довідку, в якій зазначена сума заборгованості 49 949 грн. 47 коп.(а.с. 76). Виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено на суму 50 949 грн. 47 коп. та вказано, що дана заборгованість утворилася за період з 01 вересня 2015 року по 07 вересня 2015 року. У виконавчому написі до суми заборгованості внесено сума плати стягувача за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 000 грн., яка не зазначена у розрахунку заборгованості. У судовому засіданні позивач вказував, що він належним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором. Сума заборгованості у розмірі 4 926 грн. 55 коп., яка банком була запропонована погасити позивачу у вимозі відрізняється від розміру заборгованості 50 949 грн. 47 коп., зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, тобто вказані суми не є безспірними. Крім того, як встановлено судом, здійснюючи виконавчий напис приватний нотаріус не отримав ні від відповідача, ні від позивача первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми нарахованих процентів за користування кредитом, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Здійснена працівником Банку довідка про заборгованість за кредитним договором є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» приватний нотаріус вважав розрахунок заборгованості, здійснений Банком, документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника. Таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис на заборгованості, яка не є безспірною. Також, суд бере до уваги те, що заяву про вчинення виконавчого напису та довідку було підписано представником ПАТ «Перший український міжнародний банк» Амеліним А.О., однак довіреності на підтвердження його повноважень до документів, які були надані ПАТ «Перший український міжнародний банк» нотаріусу для вчинення виконавчого напису не надано. Крім того, заява про вчинення виконавчого напису та довідка, які підписані представником ПАТ «Перший український міжнародний банк» Амеліним А.О., не було скріплено печаткою. Як вбачається з даних документів, в них є лише довіреність на представника ПАТ «Перший український міжнародний банк» Конюшка Д.Б, (а.с. 93-94). Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджали вчиненню виконавчого напису, відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача ПАТ «Перший український міжнародний банк» суду не надав. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, повноважень представника, який подавав заяву про вчинення виконавчого напису, чим припустився порушень вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що вчинений виконавчий напис від 12 січня 2016 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. не може підлягати виконанню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з Банку на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved