Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У жовтні 2021\~ року позивачка звернулася із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У обґрунтування позовних вимог вказує, що 30 серпня 1996 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Приморському відділі реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполь, актовий запис № 157. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони однією сім`єю не проживають з 2021 року, спільного господарства не ведуть, оскільки мають несумісність поглядів на сімейне життя та виконання подружніх обов`язків, через що в сім`ї постійно виникали сварки. Вважає, що за таких обставин продовжувати сімейне життя неможливо та просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Після реєстрації розірвання шлюбу просить присвоїти їй прізвище « [PERSON] ». \~ Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовними вимогами відповідач не погоджується. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 30 серпня 1996 року Приморським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполь, актовий запис № 157, зареєстровано 30 червня 1996 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сімох дітей, троє з яких на теперішній час є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. За змістом частини 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові\~ права, а також права їхніх дітей. З метою збереження сім`ї за клопотанням відповідача судом було надано сторонам строк на примирення, який позитивних результатів не дав, позивачка своєї позиції стосовно розірвання шлюбу та ставлення до відповідача не змінила, бажання зберегти сім`ю та продовжувати шлюбні стосунки не має. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки шлюб має добровільний характер, грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні відносини є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. На підставі наведеного,

Outcome: approved