Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 19 листопада 2013 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором станом на 16 березня 2017 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 37795 грн. 47 коп., яка складається з: 1985 грн. 51 коп. заборгованість за тілом кредиту; 29883 грн. 99 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1775 грн. 98 коп. штраф (процентна складова), яку [PERSON] просив стягнути на його користь з відповідача. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2013 року у сумі 37795,47 грн., з якої 1985 грн. 51 коп. заборгованість за тілом кредиту; 29883 грн. 99 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650 грн. 00 коп. пеня та комісія; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1775 грн. 98 коп. штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 1 серпня 2017 року у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заочного рішення відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухваливши заочне рішення суд позбавив його можливості заперечувати проти позову та заявити про застосування за вимогами Банку строку позовної давності. Він отримав картку строком на 12 місяців, термін її дії закінчився у 2014 році та автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання. З моменту отримання кредиту він жодного разу його не сплачував, проте [PERSON] тривалий час не звертався до суду з вимогами чим штучно сприяв збільшенню заборгованості. Розмір заборгованість за пенею та комісією є необґрунтованим. Крім того,суд ухвалюючи рішення в цієї частині не врахував вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якій забороняє Банкам проводити нарахування пені та штрафів на суму заборгованості з 14 квітня 2014 року. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні частини позовних вимог, заявлених з пропуском строку позовної давності та зменшити розмір суми відсотків за користування кредитом до 50% суми основного боргу , розподілити відповідно судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором утворилася заборгованість, розмір якої вірно визначений позивачем та яка підлягає стягненню з боржника у повному обсязі у сумі 37795,47 грн. та складається з: 1985 грн. 51 коп. заборгованість за тілом кредиту; 29883 грн. 99 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650 грн. 00 коп. -заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1775 грн. 98 коп. штраф (процентна складова). Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2013 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» у якій висловив свою згоду, що дана заява разом з Памяткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що він ознайомився з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані йому у письмовому вигляді. До цієї Заяви додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду (а. с. 6-7). Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як передбачено ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України). Пунктами 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3 [PERSON] та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, передбачено, що [PERSON] видає [PERSON] Картку, вид якою визначений в Памятці [PERSON]/Доводці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої [PERSON] та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт картки встановлюється за рішенням Банку. Підписання цього Договору є прямою та беззаперечною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. (п. 2.1.1.2.4) Картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно. (п. 2.1.1.2.11). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 за користування кредитом [PERSON] нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Згідно п. 2.1.1.12.8 [PERSON] стягує комісію за обслуговування, сплата якої здійснюється відповідно до п. 2.1.1.3.3 [PERSON] та Правил (за Тарифами Банку). Відповідальність позичальника за неналежне виконання зобовязань встановлена пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.6.3 та 2.1.1.12.7.4 (з посиланням на Довідку про умови кредитування). В Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% в місяць визначений розмір пені (пеня (1) та пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором/30 нараховуються за кожен день прострочення; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. за місяць), а також - штрафу за порушення термінів по будь-якому грошовому зобовязанню - 500 грн. + 5% від суми позову (п. 1.1.5.32 [PERSON] та Правил). Оскільки базові відсоткова ставка за кредитом складає 2,5 % у місяць , річна ставка складає 2,5% * на 12 місяців = 30 % . Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України. Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] Так, в анкеті-заяві про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 19.11.2013 року відповідач [PERSON] своїм підписом погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Згідно розділу 2.1.1 «Кредитні карти» [PERSON] та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі [PERSON]), для надання послуг [PERSON] видає [PERSON], вид якої визначений в Памятці клієнта (Довідка про умови кредитування) та Заяві, підписанням якої [PERSON] та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання [PERSON] зазначена в Заяві (п. 2.1.1.2.1) (а.с. 8-31). Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 19.11.2013 року відповідач отримав карту номер 5168755407535398, кредитний ліміт по карті складає 2000 гривень. 19.11.2013 року відповідач особисто підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, згідно якої були передбачені наступні умови кредитування: тип кредитної лінії поновлювана, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості), валюта картрахунку UAH, базова процентна ставка на місяць (нараховується на залишок не простроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) 2,5%, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним (а.с. 7). Згідно п. 2.1.1.2.3 [PERSON] після отримання Банком від [PERSON] необхідних документів та Заяви, [PERSON] проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. [PERSON] дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банка, і [PERSON] дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.2.4 [PERSON] підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою [PERSON] стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с. 8 31). Згідно п. 2.1.1.5.5 [PERSON] [PERSON] зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.12.4 [PERSON] строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Памятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невідємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 8-31). Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» від 19.11.2013 року відповідач мав щомісяця до 25 числа місяця наступного за звітним сплачувати 7,0% від заборгованості, включаючи плату за використання кредитними коштами у звітному періоді, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зі змісту апеляційної скарги та наявному у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з моменту укладання договору взагалі не здійснював щомісячне погашення заборгованості за договором, прострочена заборгованість за кредитом та відсотками виникла 31 грудня 2013 року (а.с.4). Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Згідно п. 2.1.1.5.6 [PERSON] в разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку [PERSON] зобовязаний виконати зобовязання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку (а.с. 8 31). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 [PERSON] карта діє до останнього дня місяця зазначеного на лицевій стороні [PERSON], включно (а.с. 8 31). П.2.1.1.2.12 [PERSON] передбачає, що по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання карти з новим строком дії )за зверненням [PERSON] до Банку відповідно до діючих тарифів. Судом встановлено, що строк дії карти відповідача продовжувався шляхом видачі нової карти 11.09.2014 року, 21.06.2017 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 [PERSON] строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с. 8 31). Відповідно до частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте згідно правової позиції, яка висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли [PERSON] надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці [PERSON] не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідач їх не підписував. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті 207, частини першої статті 628, частини першої статті 638, частини першої статті 1055 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що [PERSON] містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі [PERSON], зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Враховуючи, що в анкеті - заяві [PERSON] (а.с. 6) та довідці про умови кредитування від 19.11.2013 року (а.с. 7) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, [PERSON] та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки ¬ пені, штрафів, витрат Банку до 50 років. Отже, по цій справі встановлений загальний строк позовної давності три роки. Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заява про застосування строку позовної давності [PERSON] відповідно до вимог закону до суду першої інстанції подана не була. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 30 вересня 2015 року у справі за № 6-780цс 15 за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності. Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. Враховучи викладене, заява про застосування строку позовної давності , яка міститься у апеляційний скарзі не може бути прийнята апеляційним судом, а тому позовні вимоги Банку про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитними коштами підлягають стягненню за весь період користування кредитними коштами в межах заявлених позовних вимог з 19.11.2013 року по 16.03.2017 року. Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині нарахування відсотків за період з 19.11.2013 року по 16.03.2017 року, апеляційним судом встановлено, що за цей період відповідачу відсотки за користування кредитом нараховувалися наступним чином: в період з листопада 2013 року по серпень 2014 року включно, виходячи з процентної ставки 30,00% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року 34,80% річних, з квітня 2015 року 43,20% річних (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 1.1.3.2.3 [PERSON] має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати [PERSON], зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від [PERSON] про незгоду із змінами, вважається, що [PERSON] прийняв нові умови (а.с. 8 31). Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року з 01.09.2014 року актуалізовані тарифи, зокрема, по карті Універсальна: трати клієнтів з 01.09.2014 року 2,9%; трати клієнтів до 01.09.2014 року 2,5%; по всім тратам, які здійснені до 01.09.2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам . З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 2014 року відповідач трат по карті не здійснював, а тому підстави для нарахування йому з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Відповідно до п. 2.1.1.12.4 [PERSON] строки та порядок погашення за Кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами з встановленим Мінімальним обовязковим платежем, а також [PERSON], який виник по таким Картам, наведений в Памятці [PERSON]/Довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом,передбачену Тарифами, та частку заборгованості за Кредитом (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 [PERSON] за користування Кредитом та [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3, п. 2.1.1.12.7.3 [PERSON] проценти за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або [PERSON] нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та/або [PERSON] кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або [PERSON] стають Простроченим кредитом (а.с. 8-31). Згідно п.1.1.1 [PERSON] Кредит це розмір грошових коштів, наданих Банком [PERSON] на строк, обумовлений в Договорі, на умовах платності та повернення (а.с. 8 31). Тобто, відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.7.3 [PERSON] проценти за користування Кредитом нараховуються за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, що відповідає нормі частини 1 ст. 1048 ЦК України щодо одержання від позичальника процентів саме від суми позики. З метою перевірки доводів апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Банку було рекомендовано надати суду арифметичний розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 19.11.2013 року по 16.03.2017 року з зазначенням суми заборгованості, ставки, кількості днів та порядку розрахунку. Банком було надано розрахунок простроченних відсотків по договору від 19.11.2013 року з [PERSON]В, відповідно до якого період простроченої заборгованості за відсотками складає з 31.12.2013 року по 16.03.2017 року, строк прострочення 38,5 місяців , та з врахуванням суми боргу за тілом кредиту 1985,51грн., розмір відсотків складає 1911,05 грн. виходячи з розрахунку: 1985,51 х2,5% х 38,5 місяців. Таким чином, [PERSON] фактично підтвердив, що трати по карті відповідача після 01.09.2014 року відсутні та розрахунок заборгованості слід проводити саме виходячи зі ставки 2,5% на місяць, що складає 30% річних. Апеляцінйий суд повністю погоджується з наданим Банком розрахунком розміру відсотків за користування кредитними коштами, оскільки він повністю відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Враховуючи зазначене, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги відповідача, вважає доведеним, що заборгованість відповідача за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 19.11.2013 року складає 1985,51 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 1911,05 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] у разі порушення [PERSON] строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш, ніж на 30 днів [PERSON] зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 8 31). Такі ж умови нарахування штрафу передбачені і довідкою про умови кредитування від 19.11.2013 року (а.с. 7). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 [PERSON] у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 [PERSON], [PERSON] сплачує Банку пеню, яка розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (а.с. 8 31). Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2 [PERSON] у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25¬го числа поточного місяця (в разі непогашення заборгованості в 30¬денний строк з моменту її виникнення для елітних карт) [PERSON] сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період яка дорівнює діючій Базовій щомісячній процентній ставці від заборгованості на час списання. Пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період утримується на час переходу в звичайний період кредитування. З 26¬го числа поточного місяця за Кредитним лімітом (з 31¬го дня виникнення заборгованості за Кредитним лімітом по елітним картам) нарахування процентів за користування Кредитним лімітом здійснюється виходячи з Базової процентної ставки (а.с. 8 31). Довідкою про умови кредитування від 19.11.2013 року передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня 1 + пеня 2; де пеня 1 = базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць - нараховується один раз на місяць при наявності прострочення кредиту або процентів на 5 та більше днів на суму від 50 грн. та більше (а.с. 7) Згідно розрахунку позивача заборгованість за пенею та комісія за кредитним договором за період з 19.11.2013 року по 16.03.2017 року складає 3650 грн. (а.с. 2-3). З розрахунку заборгованості вбачається, що комісія відповідачу не нараховувалася,отже заборгованість в сумі 3650 грн. є пенею. Відповідно до п. 2.1.1.12.8 [PERSON] стягує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів/Памятки [PERSON]/Довідки про умови кредитування, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 8 31). З розрахунку заборгованості встановлено, що фактично зазначена заборгованість по пені виникла за період з 19.11.2013 року по 16.03.2017 року. Відповідно до ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно паспорту громадянина України відповідач [PERSON] є громадянином України та з 17.05.2006 року зареєстрований у [INFO]. Місто Бахмут входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р. Тобто, нарахування відповідачу [PERSON], якій є громадянином України та з 17.05.2006 року значиться зареєстрованим та проживає у [INFO] пені та штрафів на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється, а тому вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 14.04.2014 року по 16.03.2017 року у сумі 3300 грн. та штрафу у сумі 2275,98 грн. не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 19.11.2013 року по 14.04.2014 року [PERSON] нараховано пеня, відповідно до умов договору у сумі 350 грн., яка підлігає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовних вимог в розмірі 37795,47 грн. понесені судові витрати у розмірі 1750 грн. , які складаються з оплати судового збору у розмірі 1600 грн. та витрат , повязаних з оголошенням у пресі у сумі 150 грн. Відповідачем сплачено судовий збір за подання заяви про скасування заочного рішення у сумі 320грн. та 1710 грн. за подання апеляційної скарги, всього на загальну суму 2030 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховучи, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню на загальну суму 4246,56 грн., що складає 11,2 % від заявлених позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати Банку пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 196 грн., а відповідачу слід відшкодувати судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких відмовлено , що складає 1802,64 грн.

Outcome: partial