Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] в сумі 34 597,11 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого народилась [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу за усною домовленістю між сторонами малолітня донька залишилась проживати з позивачем, відповідач почав проживати окремо. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2019 року вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач рішення Дніпровського районного суду міста Києва належним чином не виконує, аліменти добровільно не сплачує, внаслідок чого станом на 01.05.2019 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63 657,80 грн. Крім того, позивачем було понесено додаткові витрати на дитину, що включає курси англійської мови, витрати на оздоровлення та відпочинок, загальна сума яких становить 81 914,73 грн. Добровільно відповідач не бере участі в додаткових витратах на дитину, при цьому заперечень щодо таких витрат не має. Зважаючи на рівність обов`язку обох батьків в утриманні дитини та обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, існує необхідність у стягненні з відповідача половини суми додаткових витрат на дитину, які понесла та передбачає понести позивач, а саме 34 597,11 грн. (69 194,23 грн. : 2 = 34 597,11 грн.). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2020 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - задоволено повністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2020 р. заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року по цивільній справі за №761/38862/19 скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні. (а.с. 124) В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Відповідач заперечив щодо задоволення позову, зазначив, що при стягненні додаткових витрат повинно враховуватись матеріальне становище батьків. Звертає увагу, що додаткові витрати, пов`язані з вивченням іноземних мов та поїздки за кордон не погоджувались з ним. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 24.07.2007 року перебували в шлюбі (а.с. 8) та мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-13). Дитина проживає з матір`ю, находиться на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2019 року вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-18). Станом на 01.05.2019 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63 657,80 грн. (а.с. 19-20). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В постанові Верховного Суду від 14.01.2019 р. (справа №751/4312/16-ц) зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Щодо додаткових витрат, пов`язаних з вивченням англійської мови, варто зазначити наступне. З метою розвитку окремих здібностей, а саме з метою вивчення англійської мови, [PERSON] відвідувала курси англійської мови в Приватному позашкільному навчальному закладі «Британська Рада (Україна)» у м. Києві, що підтверджується Правилами та умовами надання послуг Приватного позашкільного навчального закладу «Британська Рада (Україна)» у м. Києві № 408971 від 13.06.2018 року (а.с. 21-22) та Договором № 882-18 про надання освітніх послуг від 20.08.2019 року (а.с. 23-26). За навчання [PERSON] у Приватному позашкільному навчальному закладі «Британська Рада (Україна)» у м. Києві загалом з 05.02.2018 року по 26.09.2019 року позивач загалом сплатила 32 299 грн. (а.с. 27-32). Вказані витрати обґрунтовані належними доказами та відносяться до витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини. Щодо додаткових витрат, пов`язаних з подорожами за кордон, варто зазначити наступне. Судом встановлено, що позивач з донькою неодноразово були за кордоном, що підтверджується паспортами громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] та № [NUMBER] , виданими на ім`я [PERSON] (а.с. 33-37). З метою виїзду за кордон позивачем було отримано розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.11.2018 року № 962 «Про затвердження висновку служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України» (а.с. 38-39). Так, позивач разом з донькою, [PERSON] , відвідували: - 17.05.2018 року м. Стамбул, Туреччина, що підтверджується маршрутним листом пасажира, виданим на ім`я [PERSON] , та чеком електронного квитка [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 40-43). Вартість квитка на літак для [PERSON] становила 6 188,00 грн.; - м. Ларнака, Республіка Кіпр, що підтверджується відповідними чартерними пасажирськими квитками та багажними квитанціями, виданими туроператором «JoinUP!» на ім`я [PERSON] та [PERSON] а.с. 47-48). Вартість туристичних послуг для позивача та її доньки загалом становила 22 649 грн., що підтверджується квитанцією № 3618773 від 14.09.2018 року (а.с. 46); - 25.03.2019 м. Відень, Австрія, що підтверджується відповідними посадковими талонами, виданими на ім`я [PERSON] та [PERSON] (а.с. 50). Загальна вартість квитків на літак становила 3 879,20 грн. (а.с. 49). Вартість проживання у м. Відень становила 242,10 євро, що підтверджується рахунком [NUMBER] (а.с. 50), що станом на 02.10.2019 року згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним Банком України, становить 6 478,60 грн. (242,10 * 26,7603 = 6 478,60 грн.). Перебуваючи у м. Відень позивач разом з донькою відвідували ботанічний сад «Palmenhaus Schonbrunn», вартість вхідного квитка куди для дитини становила 14,50 євро (а.с. 51), що станом на 02.10.2019 року згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним Банком України, становить 388,02 грн. (14,5 * 26,7603 = 388,02 грн.); - 26.05.2019 року м. Берлін, Німеччина, що підтверджується маршрут-квитанціями пасажира від 10.07.2018 року (а.с. 55-59). Як вбачається з маршрут-квитанції пасажира, виданої на ім`я [PERSON] , вартість квитка на літак для [PERSON] становила 1 534,00 грн. Вартість проживання становила 240 євро (а.с. 59), що станом на 02.10.2019 року згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним Банком України, становить 6 422,47 грн. (240 * 26,7603 = 64 22,47 грн.). Перебуваючи в м. Берлін Позивачка з донькою також відвідували Берлінський зоопарк. Вартість вхідного квитка для [PERSON] становила 8 євро (а.с. 41), що станом на 02.10.2019 року згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним Банком України, становить 214,08 грн. (8 * 26,7603 = 214,08); - 08.08.2019 року о. Крит, що підтверджується авіаквитками № 03/0000007410023 та № 03/0000007410024, виданими на ім`я [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с. 60-61). Вартість туристичних послуг для позивача та її доньки загалом становила 17 721,00 грн., що підтверджується квитанцією № 19495345 від 31.07.2019 року про оплату за туристичний пакет № 176328 (а.с. 62). Загальна сума додаткових витрат на подорожі за кордон, які понесла позивач, становить 36895,23 грн. Зазначені витрати на подорожі понесені внаслідок самостійного прийняття рішення [PERSON] без погодження з відповідачем (доказів протилежного суду не надано). З огляду на вартість цих подорожей, суд дійшов висновку, що для стягнення половини їх вартості з відповідача, вони мали бути погодженні з ним попередньо. Позивачем також не доведено того, що вказані витрати, пов`язані з оздоровленням дитини. При цьому, судом враховано матеріальний стан відповідача, зокрема те, що з червня 2020 р. по листопад 2020 р. він отримав 35385,36 грн заробітної плати. (а.с. 93) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, потрібно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі - 16 145 грн. 95 коп., а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial