Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовною заявою до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Зазначила, що рішенням Шаргородсьокго районного суду Вінницької області від 16 грудня 2002 року встановлено факт смерті [INFO] її батька - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі із права на земельну частку (пай), площею 1,66 умовних кадастрових гектарів, на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яке посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], зареєстрованим 01 жовтня 1997 року за № 580, виданим на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 12 березня 1997 року за № 49. При житті батько втратив сертифікат, про що нікого не повідомив. Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за законом, оскільки є донькою померлого. Інших спадкоємців немає. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на земельну частку (пай) нотаріусом виявлено відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай), у зв?язку із чим останній виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Посилаючись на те, що вказане майно належало спадкодавцю, а позивач бажає його успадкувати, просить визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 1,66 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], зареєстрований за № 580 01 жовтня 1997 року в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с. 40). Представник відповідача - Стрільницької сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява, у якій сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника (а.с. 36). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак від начальника Відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Голоднюка В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу (а.с. 24). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із його права на земельну частку (пай), площею 1,66 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується листом Відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №Д-252/0-0.40-443/152-18 від 24 липня 2018 року (а.с. 13). Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за законом, оскільки є донькою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача [NUMBER] (а.с. 7). З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 серпня 2018 року. Причиною відмови є те, що позивачем не надано правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) (а.с. 15). Із газети «Шаргородщина» від 27 липня 2018 року вбачається, що втрачений сертифікат на земельну частку (пай), [NUMBER], виданий на ім?я [PERSON] (а.с. 14). Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року. Так, згідно з частиною першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Позивачем доведено належними та допустимими доказами визнання її права отримати у спадщину вищевказане спадкове майно, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом. Тому,

Outcome: approved