Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 11.07.98 року по 02.12.13 року перебував у шлюбі з відповідачем. Вказував, що 29.02.08 року ним придбано квартиру [ADDRESS]. Зазначав, що 29.02.08 року між ним та ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №006-2008-473, відповідно якого отримано кредит у розмірі 45 000 доларів США. Вказував, що гроші, отримані за вказаним договором, використані за обопільною згодою подружжя в інтересах сім'ї, тому вважає відповідні зобов'язання спільними. Посилаючись на наведені обставини та на існування непогашеного кредиту, просив, уточнивши позовні вимоги, визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири , визнати за відповідачем право власності на ? частину вказаної квартири та визнати [PERSON] солідарним боржником за вищезазначеним кредитним договором. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, за час перебування в якому подружжя придбало квартиру [ADDRESS]. Просила визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири, у зв'язку з чим припинити чинність іпотеки та звільнити з-під арешту ? частину квартири. Крім того, просила визнати за нею право власності на ? частину майна, набутого подружжям у власність, а саме трьох земельних ділянок з житловим будинком у Чернігівській області та гаражу у ГБК «Позняки-2». У подальшому, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] компенсацію за ? частину автомобілів «Деу», д.н.з. [NUMBER], «Шевроле», д.н.з. [NUMBER], придбаних подружжям, оскільки вказані автомобілі вибули з володіння подружжя без її згоди. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з наведених у ній підстав. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 11.07.98 року по 02.12.13 року. За час перебування в шлюбі, а саме 29.02.08 року, подружжя придбало квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], копія якого міститься у матеріалах справи. Крім того, за час перебування у шлюбі, подружжям придбано земельні ділянки: - 0,2500 га за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03.12.12 року за реєстровим номером №3068, Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЖ №605139; - за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03.12.12 року за реєстровим номером №3070, Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЖ №605140; - за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03.12.12 року за реєстровим номером №3073, Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЖ №605141; та житловий будинок за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03.12.12 року за реєстровим номером №3065. Вищезазначене майно зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що домовленості чи шлюбного договору у сторін немає. Оскільки вказані квартира, земельні ділянки та житловий будинок придбані сторонами в період шлюбу, вони є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання за сторонами права власності по ? частині вказаного майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги зустрічного позову про стягнення з [PERSON] компенсацію за ? частину автомобілів «Деу», д.н.з. [NUMBER], «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] судом встановлено наступне. Згідно інформації, наданої ДДАІ МВС України, за [PERSON] було зареєстровано автомобіль «Деу», д.н.з. [NUMBER], 28.04.06 року та автомобіль «Шевроле», д.н.з. [NUMBER], 15.06.13 року. Зазначені автомобілі зняті з обліку для реалізації 08.06.13 року та 31.08.13 року відповідно. Відповідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21.12.07 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.13 року про розірвання шлюбу вбачається, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин з травня 2013 року, з цього часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Суд приходить до висновку що автомобіль «Шевроле», д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] після припинення фактичних сімейних відносин і не є спільним сумісним майном подружжя, а автомобіль «Деу», д.н.з. [NUMBER], вибув з володіння подружжя всупереч волі [PERSON] Виходячи з наведеного, з [PERSON] на користь [PERSON]підлягає стягненню вартість ? частини вказаного автомобіля, яка, згідно висновку про вартість майна від 08.06.13 року, становить 22 000 грн. Крім того, суд задовольняє зустрічну позовну вимогу про визнання права власності на ? частину гаражу у ГБК «Позняки-2», оскільки останній набуто позивачем у шлюбі, стороною позивача не надано підтвердження набуття його у власність [PERSON] за договором дарування, і є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо вимог в частині визнання [PERSON] солідарним боржником за кредитним договором, припинення іпотеки та зняття арешту зі спірної квартири судом встановлено наступне. 29.02.08 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №006-2008-473, відповідно якого отримано кредит у розмірі 45 000 доларів США. 29.02.08 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» укладено договір іпотеки, відповідно якого [PERSON] передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання грошових коштів за договором сторонами не заперечується. Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним з подружжя. У ч.3 цієї статті зазначено, якщо одним із подружжя укладений договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з ч. 2 зазначеної статті при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Частиною 4 цієї статті визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Отже, кредитний договір №006-2008-473 від 29.02.08 року укладений між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» під час перебування останнього в шлюбі з відповідачем, кошти належали до їх сімейного бюджету та були їх спільною сумісною власністю. Крім того, вказаний договір відповідачем не оскаржувався. Проте вимога про визнання відповідача солідарним боржником у кредитному зобов'язанні, задоволеною судом бути не може, оскільки без згоди банку і без пред'явлення відповідних вимог, суд позбавлений можливості змінити сторони у боргових зобов'язаннях, визначивши обов'язок подружжя погашати їх у рівних частках. Крім того, банком надані відповідні заперечення на таку вимогу. Статтями 546, 575 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов'язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. Іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стороною позивача за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження існування підстав для припинення договору іпотеки. Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про припинення іпотеки та зняття частини квартири з арешту. На підставі викладеного,

Outcome: partial