Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] 07 жовтня 2013 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу 10 500 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 10 вересня 2013 року. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 137 880,00 грн., моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу [PERSON] 10 500 доларів США строком до 10 вересня 2013 року, що підтверджується оригіналом розписки наявної в матеріалах справи. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої є якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року №6-63цс13. Судом також встановлено, що 07 жовтня 2013 року відповідачем [PERSON] власноруч написано розписку про отримання від [PERSON] 10 500 доларів США, що в еквіваленті складає 137 880 грн. 00 коп. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, то позовні вимоги в частині повернення боргу є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, то суд вважає, що такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1 378 грн. 80 коп.

Outcome: partial