overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем. Зазначив, що сімейне життя з відповідачем фактично припинене, спільне господарство не ведеться. Вказує, що їх сімя розпалася через різні погляди на життя, непорозуміння один одного, постійні конфлікти та суперечки. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на розірвання шлюбу, не вбачав підстав для примирення, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, двічі повідомлялась за адресою свого місця реєстрації, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надала, у звязку з чим зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ВЛ №297894 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Бережною) [PERSON], [INFO], 12 березня 2016 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 258. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 05.04.2003 року, виконавчим комітетом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 7. В судовому засіданні позивач позов підтримала, зазначивши, що разом з відповідачем не проживає та не підтримує шлюбні стосунки з лютого 2016 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Спору про місце проживання дітей немає. Шлюб розпався через втрату почуття любові та поваги. Строк на примирення просить не надавати, оскільки не має наміру продовжувати шлюбні стосунки. Після розірвання шлюбу просить залишити за собою шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач позов визнав та просив його задовольнити. Також вважає, що збереження їх сім'ї на сьогодні вже не можливе, тому строку на примирення просить не надавати. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 05.04.2003 року, виконавчим комітетом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №7. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №112875. /а.с.6/ Від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №173441 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №175820 /а.с.10,11/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з лютого 2016 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що з 21.11.1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання доньки, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. Сторони в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21.11.1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.3,4). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї № 933 від 05.10.2016 року, виданої Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Вказувала, що з 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дітей, позивач просила стягнути з останнього аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Сторони в судове засідання не зявились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 22.10.2005 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження (а.с.3,4). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї № 1146 від 13.10.2016 року виданої Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.14). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоровя платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із вищезазначеною позовною заявою. Вказувала, що 14.02.2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння та поги один до одного, в звязку з чим між ними виникали сварки та непорозуміння, це призвело до того, що шлюб фактично розпався і вони не підтримують сімейних стосунків, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати та змінити прізвище на дошлюбне «Козак», а також стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 14.02.2007 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 147 (а.с.6). Від спільного життя подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище «Козак». Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що з 17.09.2005 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 17.09.2005 р. по 13.03.2012 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбіВід спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с. 3). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї № 1024 від 20.10.2016 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с.7). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 02.10.1982 року Відділом РАГС м. Балашиха Московської області, про що складено актовий запис № 987. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач позов визнав, просили суд розірвати шлюб. Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 02.10.1982 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАГС м. Балашиха Московської області, про що складено актовий запис № 987, що підтверджується даними свідоцтва, виданого Відділом РАГС м. Балашиха Московської області 02.10.1982 року. Від шлюбу малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 22.07.2005 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 819. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні представники сторін підтримали позовні вимоги, просили розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 22 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 819, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 27.03.2007 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved