Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], неодноразово уточнював свої вимоги, в остаточній редакції просив визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру № 38 будинку № 6 на м-ні 5 Зарічний в м. Кривий Ріг, а також майно, набуте під час шлюбу: холодильник «Норд» вартістю 3000 грн., пральну машину «LD» вартістю 2000 грн., два телевізори «Самсунг» вартістю 1500 та 2500 грн., кавову машину «Нестле» вартістю 500 грн., ДВД «Бравіс» вартістю 300 грн., диван УМК вартістю 2000 грн., ліжко BRW вартістю 1500 грн., стіл BRW вартістю 1000 грн., вбудовану кухню «Декарт» вартістю 2000 грн., духову шафу «Ардо» вартістю 1500 грн., спальний гарнітур BRW вартістю 2000 грн., соковижималку «Бравіс» вартістю 200 грн. Виділити у праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частці квартири № 38 будинку № 6 на м-ні 5 Зарічний в м. Кривий Ріг кожному. Стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 вартості майна, набутого за час шлюбу, а майно залишити в користуванні відповідачки. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що з серпня 2007 року мешкав спільно з відповідачкою [PERSON] без реєстрації шлюбу. 08.08.2008 року шлюб між ними зареєстровано. Під час шлюбу він з відповідачкою за спільні кошти придбали житло в кредит у ОТП «Банк» і щомісяця його сплачували. Частину коштів в розмірі 58000 грн. сплатила його мати і кредит було погашено, вказані кошти йому надані були у борг. З 24.04.2014 року шлюбні відносини з відповідачкою припинені, він забрав лише один телевізор, планшет та фотоапарат, все інше майно залишив відповідачці, компенсація частини вартості якого також просив з неї стягнути. В червні 2015 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], в остаточній редакції якого просила визнати право спільної сумісної власності на автомобіль марки CHERY KIMO SQ7130S12, 2008 року випуску, реєстраційний номер АЕ 2276 EH, а також на побутові прилади, а саме три телевізори, планшет, фотоапарат, холодильник, кавову машину, ДВД програвач, соковижималку, iPod, блендер, обігрівач, грошові кошти у розмірі 20\~000,00 гривень, що знаходяться на депозитному рахунку відкритому на імя [PERSON] в ПАТ «ОТБ Банк» та поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: телевізор вартістю 6500 грн., планшет вартістю 3500 грн., фотоапарат вартістю 4000 грн., iPod вартістю 2500 грн., блендер вартістю 900 грн., обігрівач вартістю 1000 грн. залишити у користуванні [PERSON], а телевізор вартістю 3000 грн., телевізор вартістю 1500 грн., холодильник вартістю 4000 грн., кавову машина вартістю 400 грн., соковижималку вартістю 300 грн., ДВД програвач вартістю 200 грн. залишити у її користуванні, стягнувши з [PERSON] компенсацію 1/2 частини вартості побутових приладів і розмірі 4500 грн. Також просила стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію 1/2 частини грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «ОТП Банк» в сумі 10\~000,00 гривень, 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 43000 грн., та судові витрати в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з серпня 2008 року по квітень 2014 року проживала з [PERSON] однією сім`єю, в цей період було придбане майно, також вказала, що в квітні 2014 року почали мешкати окремо. Автомобіль був придбаний під час шлюбу, але він залишився у користуванні [PERSON], крім того під час шлюбу було зроблено депозитний вклад у банк, яким на теперішній час також користується [PERSON] одноособово. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], підтримали свої вимоги у повному обсязі, позивач , окрім іншого, вказав, що на час придбання спірної квартири він перебував у шлюбі з іншою жінкою, тому спільно з відповідачкою вирішили документально квартиру оформити на неї, також за порадою працівника банку він не міг бути поручителем за договором при придбанні квартири, оскільки мав кредитні зобов`язання інші, у зв`язку з чим батько відповідачки виступив поручителем. Автомобіль марки «Чері Кімо» придбаний у 2010, а проданий у 2013 роках, за отриманими коштами у банку відкрили депозитний рахунок, значна частина грошей була витрачена на лікування відповідачки у зв`язку з неможливістю завагітніти. Шлюб з відповідачкою було укладено у серпні 2008 року, а розірвано у жовтні 2014 року. [PERSON] та її представник [PERSON] свої вимоги підтримали в повному обсязі, первісний позов [PERSON] просили залишити без задоволення в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. Окрім іншого, [PERSON] суду пояснила, що дійсно познайомилась з [PERSON] та тривалий час були коханцями, оскільки позивач перебував у іншому шлюбі. Спірна квартира була придбана до укладення шлюбу, для цього її батьки дали 20000 тисяч доларів, разом з тим батько виступив поручителем. Крім іншого пояснила, у Києві з приводу безпліддя лікування не отримувала, в дійсності за спільною згодою проводилась процедура ЕКО, проте не вдало, що потребувало додаткових витрат. Свідок [PERSON] матір позивача, суду пояснила, що позивач та відповідач спільно однією сім`єю проживали з 2007 року, і з цього часу підшукували варіанти придбання житла. У неї на рахунку в Укрсиббанку перебували грошові кошти у сумі 100000 грн., які вона дала позивачу та відповідачу, для того щоб повністю виплати кредит на квартиру та на лікування [PERSON]. У 2014 році син [PERSON] частинами повертав їй ці кошти, та на сьогоднішній день розрахувався в повному обсязі, будь-яких розписок чи договорів позики вони не укладали, оскільки рідні люди. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON], кожен окремо суду пояснили, що у 2013 році за генеральною довіреністю придбали у [PERSON] , якому передали безпосередньо 4850 доларів США, автомобіль марки «Чері Кімо», в офіційному порядку договір купівлі продажу не оформляли, оскільки економили гроші. При огляді автомобіля була присутня якась жінка, на їхню думку могла бути дружина [PERSON], проте не з`ясовували. Вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач за первісним позовом [PERSON] 29 квітня 2006 року уклав шлюб із [PERSON], зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 180. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2008 року шлюб між ними розірвано. 08 серпня 2008 року сторони уклали шлюб , який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.10.2014 року. 17 березня 2008 року відповідачка за первісним позовом [PERSON] з метою придбання нерухомого майна, а саме квартири № 38, у будинку № 6 на мікрорайоні 5-й Зарічний в місті [PERSON] уклала з ЗАТ «ОТП Банк» Кредитний договір № ML-311/16/2008, виконання умов якого забезпечено іпотекою квартири і підтверджується договором іпотеки № ML-311/16/2008 від 17 березня 2008 року, а також Договором поруки між ЗАТ «ОТП Банк» та батьком відповідачки [PERSON] В той же день, 17 березня 2008 року [PERSON] придбала у власність за договором купівлі продажу спірну квартиру № 38 у будинку № 6 на мікрорайоні 5-й Зарічний в місті [PERSON] (прізвище відповідачки на час укладення договору [PERSON]Є.). Згідно Звіту про оцінку майна, вартість вказаної квартири станом на 29.05.2015 року склала 186620,00 гривень. Позивач [PERSON] наполягав на тому, що зазначена квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана під час спільного проживання у незареєстрованому шлюбі, крім того за спільні кошти, тому що 58000 грн. були сплачені його матірю на рахунок ЗАТ «ОТП Банк» з метою погашення кредиту за квартиру. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому шлюбі, поширюється положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи, що на момент придбання відповідачкою спірної квартири 17.03.2008 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, який був розірваний лише 14.05.2008 року, у суду відсутні будь-які законні підстави для визнання спірної квартири обєктом спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно інформації, наданої ПАТ «ОТПбанк» на виконання ухвали суду, у [PERSON] в наявності, окрім інших, рахунок із депозитним вкладом № 26300455011227 в сумі 20000 грн., який відкрито 17.03.2014 року під час шлюбних відносин з відповідачкою (т.1 а.с.71). Судом також встановлено, та не заперечувалось сторонами, що за час шлюбу сторони придбали автомобіль CHERY KIMO SQ7130S12, 2008 року випуску, реєстраційний номер АЕ 2276 EH і згідно інформації відділу ДАІ з обслуговування м. Кривий Ріг вбачається що 09.07.2010 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний автомобіль і станом на 06.02.2015 року автомобіль залишається зареєстрованим за [PERSON] (т.1 а.с.87). Проте в ході судового розгляду [PERSON] відчужив через комісійний магазин спірний автомобіль без відома відповідачки і згідно інформації ДАІ автомобіль CHERY KIMO реєстраційний номер АЕ 2276 EH, що був зареєстрований за [PERSON] знято з обліку 05.03.2015 року і 07.03.2015 року перереєстровано на іншого власника [PERSON] (т. 1 а.с. 162, т. 2 а.с. 1, 20). У звязку з чим не виконана ухвала суду від 30.06.2015 року про накладення заборони відчуження спірного автомобіля (т. 1. а.с. 163). Перереєстрацію автомобіля проведено на підставі довідки-рахунку № ААЕ054190 від 05.03.2015 року, якою визначено вартість автомобіля CHERY KIMO реєстраційний номер АЕ 2276 EH в розмірі 86000 грн. (т.1 а.с.21). Суд вважає неприйнятними доводи позивача [PERSON] про те, що вказаний автомобіль був відчужений ним в період шлюбу з відповідачкою за згодою останньої в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 20 ЦК України саме позивачеві належить право обирати спосіб захисту свого права у цій справі. Суд на виконання вимог\~ст. 11 ч. 1 ЦПК України розглядає дану справу саме в межах заявлених позивачем за первісними та зустрічними позовними вимогами у цій справі. Проте, в силу вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Так, згідно із ст. 360-7 ЦПК України\~передбачає, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-7цс15 законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди,\~суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Відповідно до ст. 70 ч. 1 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що між позивачем та відповідачем , як подружжям, мали місце будь-які домовленості чи договір про їх частки у вищезазначеному автомобілі, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки сторонами по справі у позовах та наданих поясненнях визнаний факт придбання під час шлюбу певної частини побутових речей на загальну суму 23600 грн., то суд вважає за можливе визнати спільною сумісною власністю подружжя та розділити у рівних частинах наступне майно: холодильник «Норд» вартістю 4000 грн., два телевізори «Самсунг» вартістю 1500 та 3000 грн., кавову машину «Нестле» вартістю 500 грн., ДВД «Бравіс» вартістю 300 грн., соковижималку «Бравіс» вартістю 300 грн., телевізор вартістю 6500 грн., планшет вартістю 3500 грн., фотоапарат вартістю 4000 грн. [PERSON] до суду не надано жодних належних та допустимих доказів придбання за час шлюбу заявленого майна, а саме: пральної машини «LD» вартістю 2000 грн., диван УМК вартістю 2000 грн., ліжко BRW вартістю 1500 грн., стіл BRW вартістю 1000 грн., вбудована кухню «Декарт» вартістю 2000 грн., духова шафу «Ардо» вартістю 1500 грн., спальний гарнітур BRW вартістю 2000 грн., тому суд відмовляє в задоволенні вимог щодо визнання вказаного майна спільним сумісним майном та стягненні компенсації частини його вартості. [PERSON] до суду не надано жодних належних та допустимих доказів придбання за час шлюбу заявленого майна, а саме: iPod вартістю 2500 грн., блендер вартістю 900 грн., обігрівач вартістю 1000 грн., тому суд відмовляє в задоволенні вимог щодо визнання вказаного майна спільним сумісним майном та стягненні компенсації частини його вартості. Сторонами погоджено, що телевізор, планшет та фотоапарат загальною вартістю 14000 грн. залишається в користуванні [PERSON], а все інше майно на загальну суму 9600 грн., залишається у користуванні [PERSON] У звязку з наведеним, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ([PERSON]) В.Є. компенсацію вартості 1/2 частини майна, що залишилось в його користуванні, виходячи з розрахунку (14000 грн. - 9600 грн.)/2 = 2200 грн. Крім того, суд дійшов висновку, що депозитний вклад № 26300455011227 в ПАТ «ОТП банк» в сумі 20000 грн. та автомобіль CHERY KIMO SQ7130S12, 2008 року випуску, реєстраційний номер АЕ 2276 EH є також обєктами спільного сумісного майна подружжя та підлягають поділу між сторонами у рівних частинах. Оскільки відчуження спільного сумісного майна, а саме автомобіля [PERSON] провів без відома відповідачки за ціною 86000 грн., суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 43\~000 грн., крім того слід стягнути 1/2 частину суми депозитного вкладу в розмірі 10000 грн. та компенсацію 1/2 частини вартості побутових приладів, що залишились в його користуванні в сумі 2200 грн., а всього 55200 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, виходячи з результату вирішення спору та розміру задоволених вимог, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 552 грн.

Outcome: partial