Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

У жовтні 2018 року до Менського районного суду звернулись [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , Менської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним рішення колегіального органу та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивували наступним. Позивачі по справі перебувають між собою у родинних стосунках - [PERSON] - матір позивачів [PERSON] та [PERSON] , а відповідач їх батько. Протоколом № 3 від 19 вересня 1984 року зборів уповноважених членів колгоспу «Перемога» с. Величківка, відповідачу [PERSON] була виділена земельна ділянка в розмірі 0,30 га. Рішенням від 16 вересня 1988 року Киселівської сільської ради Менського району Чернігівської області було схвалено рішення членів колгоспу № 3 від 10 вересня 1988 року про виділення відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,30га за рахунок земель колгоспу в [ADDRESS] . На виділеній земельній ділянці був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, який мав статус колгоспного двору, після закінчення будівництва житловий будинок був узаконений. Так, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, виданим 10 листопада 2000 року виконкомом Величківської сільської ради Менського району, позивачі, відповідач та мати позивача [PERSON] - [PERSON] стали власниками житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , оскільки рішенням № 3 від 30 січня 2015 року виконавчого комітету Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області було уточнено адресу будинку з надвірними будівлями та змінено [INFO] на [INFO] . Влітку 2018 року позивач [PERSON] оформила право власності на спадкове майно після померлої матері, а саме: на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Позивачі, являючись співвласниками домоволодіння, не можуть знайти спільної мови з відповідачем з приводу користування житловим будинком, оскільки останній чинить їм перешкоди. Позивачі вирішили звернутись до суду за захистом своїх прав та поділити житловий будинок в натурі, проте в ході підготовки документів з`ясували, що житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яку приватизував відповідач [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . Крім цього позивачі знайшли у відповідача технічну документацію на дану земельну ділянку, де в пояснювальній записці вказується, що рішенням 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 29 грудня 2006 року [PERSON] передано безоплатно у власність земельні ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,9038на, загальна площа складає 1,1531га. З таким рішенням Величківської сільської ради позивачі не погоджуються, зокрема, що стосується земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493 га, оскільки, вони як співвласники житлового будинку мають право на відповідну частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. В зв`язку з цим, для захисту свої прав, позивачі звернулись до суду та просять визнати незаконним і скасувати рішення 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області від 29 грудня 2006 року в частині передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493 га, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2493 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Представник позивачів Загалець О.М. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Власенко В.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з таких підстав. Так, Власенко В.В. наголосив, що його довіритель - відповідач [PERSON] не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки він не являється особою, яка порушила чиїсь права. З 1990 року відповідач почав систематично їздити на заробітки за кордон, за зароблені кошти був побудований будинок на спірній земельній ділянці. В зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем проживання - усіма поточними сімейними справами займалась його дружина, на даний час колишня. Саме вона займалась приватизацією земельної ділянки, підписувала від імені відповідача всі документа та вказувала всю необхідну інформацію. На даний час відповідач також працює за кордоном, в будинку проживає його колишня дружина, яка одноосібно користується ним, діти проживають окремо. Відповідач не чинить нікому ніяких перешкод, мова про поділ житлового будинку в натурі ніколи не йшла. Крім цього, представник відповідача просив врахувати пропущений строк звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення, оскільки позивачу [PERSON] було достовірно відомо про приватизацію земельної ділянки в той час, коли здійснювалась приватизація, оскільки вона сама цим займалась. Позовні вимоги вважає безпідставними, так як позивач [PERSON] просить захистити її порушене право, яким же сама позивач і розпорядилась. Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, представник відповідача зазначає відсутність допустимих доказів на підтвердження позивачів права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Додана до матеріалів справи копія свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, яке видане 10.11.2000, посвідчує право власності на будинок, який розташований по вулиці Міру, громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в той час коли з позовом звернулись громадяни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю, а також застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи проводити без їх участі. Згідно Договору про надання юридичних послуг та Ордеру серії АА № 097595 доручили свої інтереси представляти адвокату Загалець О.М. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним, просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно договору про надання правової допомоги та ордеру серії КС № 526463 доручив свої інтереси представляти адвокату Власенко В.В. Представник відповідача Менської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву та будь - яких заперечень щодо заявлених позовних вимог суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та представника відповідача - Менської міської ради Чернігівської області, на підставі наявних у справі доказів. В ході розгляду справи, ухвалою Менського районного суду від 21 січня 2019 року було вирішено клопотання представника відповідача Власенко В.В . про витребування додаткових доказів з відділу Держгеокадастру у Менському районі та Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с.11-12). Ухвалою Менського районного суду від 25 лютого 2019 року частково задоволено клопотання представника відповідача Власенко В.В. про витребування додаткових доказів - копії з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, на якій є запис про видачу [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та відмовлено в задоволенні клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи. Ухвалою Менського районного суду від 25 березня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Власенко В.В. про залишення позову, поданого від імені [PERSON] . Ухвалою Менського районного суду від 26 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Власенко В . В. про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Менського районного суду від 06 червня 2019 року провадження по справі зупинено, у зв`язку з заявленням представником відповідача Власенко В.В. клопотання про відвід судді, матеріали відводу передано до канцелярії суду для визначення судді відповідно до вимог статті 33 ЦПК України - для розгляду заявленого клопотання. Ухвалою судді Менського районного суду від 13 червня 2019 судове провадження по справі поновлено та призначено судовий розгляд. Ухвалою Менського районного суду від 01 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представників позивача про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за заявою позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Ухвалою Менського районного суду від 22 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Власенко В.В. про відкладення розгляду та зупинення провадження по справі до винесення рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Менської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнко С.В., про визнання незаконним та скасування рішення, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про скасування державної реєстрації права власності. Заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких: припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Киселівської сільської ради народних депутатів від 16.09.1988 схвалено рішення членів колгоспу № 3 від 10 вересня 1988 року про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,30 га за рахунок земель колгоспу в [ADDRESS] (а.с.17-18). З свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Величківської сільської ради Менського району № 4 від 17 жовтня 2000 року, слідує, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-14). З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. слідує, що позивач [PERSON] отримала у спадщину після померлої матері [PERSON] спадкове майно, яке складається з 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Своє право власності на 1/5 часту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. А згідно ч. 1 ст. 377 цього Кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Крім того, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину позивач [PERSON] набула право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , тому відповідно до вищенаведених норм вона має право на набуття права власності на відповідну частину земельної ділянки, на якій розміщені успадковані нею об`єкти нерухомого майна. З доданого до матеріалів справи Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Величківської сільської ради від 29 грудня 2006 року слідує, що земельна ділянка площею 0,2493 га по [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] (а.с.10). Видачі вказаного Державного акту передувало виготовлення відповідачем [PERSON] технічної документації по виготовленню державного акту на право власності на землю гр. [PERSON] в [ADDRESS], оригінал якої досліджений в судовому засіданні, копія додана до матеріалів справи (а.с.19-27). Відповідно до рішення виконавчого комітету Величківської сільської ради Менського району Чернігівської області № 3 від 30 січня 2015 року «Про уточнення поштової адреси житловим будівлям» уточнено поштову адресу житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в селі Величківка Менського району Чернігівської області , а саме змінено [INFO] на [INFO] (а.с.12). З технічної документації по виготовленню державного акту на право власності на землю, так само як і Державного акту про право власності на земельну ділянку слідує, що вони виготовлені на ім`я відповідача [PERSON] . Будь - якого відношення до цих документів позивачка [PERSON] не має, зокрема вони не містять жодного доказу, який б спростував цей факт. В зв`язку з цим, суд критично ставиться до письмових пояснень відповідача та наданих пояснень його представником в судовому засідання з приводу того, що позивачу [PERSON] було відомо про видачу Державного акту, оскільки вона сама займалась виготовленням технічної документації, а тому пропустила строк на звернення до суду з даними позовними вимогами - відповідно з вимогами статті 81 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (п. «г» ч. 3 цієї статті). Разом з тим, згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2,5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимоги ч. 2 ст. 373 ЦК України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно закону. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 04.06.2014 року (справа №6-46 цс14), відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з думкою представника відповідача [PERSON] - Власенко В.В. щодо зловживання позивачем [PERSON] процесуальним правом на звернення до суду, вважає заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги обґрунтованими та законними, її право володіння на відповідну успадкованому нерухомому майну частину земельної ділянки порушено, а тому підлягає судовому захисту. Разом з цим, суд погоджується з твердженням позивача [PERSON] з приводу того, що про порушення своїх прав вона дізналась не раніше 2018 року, оскільки, при оформленні спадщини після померлої матері та отримання свідоцтва про право на спадщину, в останньому зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності територіальної громади села Величківка Менського району Чернігівської області (а.с.11). В зв`язку з цим суд визнає поважними причини пропуску строку звернення її до суду, та вважає за необхідне поновити цей строк. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується позовних вимог, заявлених позивачами [PERSON] та [PERSON] , суд вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Оскільки ці позивачі не надали суду належних доказів, що підтверджують їх право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України щодо того, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачами [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та Менської міської ради підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме по 117 грн. 50 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved