Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить суд визнати недієздатною його мати [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи подану заяву заявник зазначив, що [PERSON] страждає на психічне захворювання. Посилаючись на те, що внаслідок хвороби [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, просив суд ухвалити рішення про визнання [PERSON] недієздатною та призначення його опікуном останньої. [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав просив задовольнити у повному обсязі. Представник Печерської районної у м. Києві державна адміністрація, як органу опіки та піклування у судовому засіданні, проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], яка постійно проживає за адресою: [ADDRESS] є матір'ю заявника. Обґрунтовуючи заяву заявник посилається на те, що [PERSON] є інвалідом II групи , про що свідчить довідка МСЕК (копія додається) та знаходитися на обліку у Київському міському психоневрологічногому диспансері №2. Внаслідок свого психічного стану грубо дезадаптована в соціально- побутовому плані і не може здійснювати потреби своєї життєдіяльності. Також через її захворювання в неї порушена робота пам'яті. її стан призвів до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Аналогічне правило закріплено в статті 239 ЦПК України. За клопотанням заявника на підставі ухвали суду, Київським міським центром судово-психіатричної експертизи проведено експертизу з метою з'ясування питання чи страждає [PERSON] на психічне захворювання, чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №191 від 15.03.2016 року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом: органічне ураження головного мозку поєднаного ґенезу (судинно - інтоксикаційного) з вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням (МКХ -10, F 02/8). [PERSON] за своїм психічним станом не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки. Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] недієздатною. Згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 20.07.2016 року Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування подало до суду подання про призначення [PERSON] опікуном над матір'ю [PERSON]. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити подання про призначення [PERSON] опікуном недієздатної [PERSON].

Outcome: approved