Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Заявою, поданою у судовому засіданні 16.02.2016, позивач, користуючись правом наданим йому ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), уточнив підстави позову. Так, позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування квартири від 21 травня 2009 року належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] (відповідач у справі), шлюб з яким розірвано рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2010 року. Відповідач не проживає в квартирі з липня місяця 2009 року без поважних причин, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги та утримання квартири не сплачує. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та просить суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 21 травня 2009 року (а.с. 3-6). Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Улянівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 22.12.2007, розірвано (а.с. 2). Тобто, вказана вище квартира є особистою приватною власністю позивача. Згідно з довідкою № 1279 від 30.09.2015, виданою Виконавчим комітетом Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON], 22.10.1984 р.н, зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO], з липня місяця 2009 року та по теперішній час (а.с. 8). Статтями 150, 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Відповідно до положень ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною вище адресою з 2009 року, тобто більш ніж один рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved