Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 86533,83 грн., а також 3% річних в сумі 2245,55 грн., інфляційних витрат у розмірі 3568,27 грн., пені у розмірі 7060,38 грн. та судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є власником нежилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] та приміщенням за адресою: [ADDRESS] і є споживачем послуг, які надаються Концерном «МТМ» за вказаними адресами. За період з березня 2016 року по квітень 2020 року позивач надав, а відповідач отримав послугу з постачання теплової енергії у вищевказані приміщення на загальну суму 107385,78 грн. За вказаний період боржником частково здійснено оплату, в сумі 20851,95 грн., отже загальна суму заборгованості споживача перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 86533,83 грн. Сума інфляційних витрат за спірний період складає 3568,27 грн., а також 3% річних від простроченої суми складають 2245,55 грн. 01.11.2009 року між Концерном «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району з однієї сторони та ФОП [PERSON] укладено Договір № 203310 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Згідно п.7.2.8 Договору, в разі несплати або несвоєчасної сплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього Договору з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більш суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати. Розмір пені складає 7060,38 грн. Таким чином, з урахуванням суми основного боргу, інфляційних витрат, 3% річних та нарахованої пені загальна сума заборгованості [PERSON] перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 99408,83 грн. Згідно п.6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п.6.3 підставою для розрахунків Споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного з розрахунковим перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Концерн на адресу боржника неодноразово надсилав претензію (вимогу) за надані позивачем послуги з вимогою погасити суму боргу, які залишились без реагування зі сторони відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив заяву про слухання справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача адвокат Бобровник К.В. у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням слухати справу в його відсутність, просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.2\~ст.275 Господарського кодексу України,\~Закону України «Про теплопостачання»\~(далі Закон) № 2633-IV від 02.06.2005 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування тепловою енергією № 1198 від 03.10.2007 року, затверджених\~Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року\~(далі Правила), споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем. Статтею 1 вищевказаного\~Закону\~визначено поняття балансоутримувача (будинку, групи будинків, житлового комплексу)\~це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором і власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори про надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Статтею 24 цього Закону визначено прямий обов`язок Споживача своєчасно укласти договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією. Пунктом 4 Правил передбачено, що користування Споживачем тепловою енергією допускається лише на підставі Договору купівлі-продажу теплової енергії. Пунктом 14 Правил визначений обов`язок Споживача укладення з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Відповідно до п.3\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати жилого-комунальні послуги у строки, встановлені договором або Законом. Згідно\~ст.19 Закону України «Про теплопостачання», плата за надані послуги вноситься щомісячно і Позивач не має права відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Судом встановлено, що відповідач є власником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується долученою до позову копією інформаційної довідки від 18.12.2008 року виданою Виконавчим комітетом Запорізької міської ради на нерухоме майно № 224/29 від 26.05.2008 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24806696 від 16.12.2009 року. А також відповідач є власником нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,60 м.кв. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут, інше. Концерном за період з березня 2016 року по квітень 2020 року в період опалювальних сезонів, які встановлювались на підставі відповідних рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради, відповідачу за вказаною вище адресою надавалась послуга з постачання теплової енергії на загальну суму 107385,78 грн., що підтверджується долученими до позову актами приймання-передачі та розрахунками. За вказаний період відповідачем частково здійснено оплату в сумі 20851,95 грн., а тому вказана загальна заборгованість складає 86533,83 грн., що не заперечується відповідачем. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимогцивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обов`язок Споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений Виконавцем на основі типового договору, визначений відповідно до п.1 ч.3ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а обов`язком виконавця згідно норм даного\~Закону\~є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Укладення договору - це волевиявлення сторін. Позивач проводить цілий ряд дій, направлених на укладення договорів зі всіма споживачами, зокрема - публічно шляхом вивішування оголошень, направлення листів, автодозвону, таким чином повідомляючи та запрошуючи споживачів дія укладення договорів. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 01.11.2009 року між Концерном «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» по Вознесенівському району з однієї сторони та ФОП [PERSON] укладено Договір № 203310 купівлі- продажу теплової енергії в гарячій воді. Згідно Додатку № 1 до Договору «Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню № 1, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить відповідачу на підставі договору купівлі - продажу квартири від 07.12.2007 року. Рішенням Запорізької міської ради № 440/2 від 25.10.2007 р. переведено квартиру до нежитлового фонду. Згідно зі ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем, крім того, [PERSON] від наданих позивачем послуг у встановленому\~законом\~порядку не відмовлявся. Положеннями ст.526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання, підстави виникнення яких бути передбачені вст. 11 ЦК України, повинні виконуватися: належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Статтею 509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання мого обов`язку. При вирішенні\~заяви представника\~позивача адвоката\~Бобровника К.В.про застосування позовної давності суд виходить з того, що до заявлених позовних вимог відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. При цьому відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, наголошує на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббнігс та інші проти Сполученого Королівства» рішення від 22.10.1996 року, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року). З позовом Концерн «Міські теплові мережі» звернулося 13.10.2020, а тому в межах строку позовної давності стягненню підлягає заборгованість за період з 01.10.2017р. Виходячи з розрахунку заборгованості, розмір вартості наданих позивачем послуг за період з 01.10.2017 року по квітень 2020 року склав 57119,26 грн. Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково з вищенаведених підстав. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ст.ст.\~611,625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість невиконання ним грошового зобов`язання, а тому така особа, яка прострочила виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. З огляду на вищевказане, позивачем було надано розрахунок інфляційних витрат за період з листопада 2017 року по грудень 2019 року у розмірі 3568,27 грн., а також 3% річних за період з листопада 2017 року по січень 2020 року у розмірі 2245,55 грн. Підлягають задоволенню і стягнення пені за період з листопада 2017 року по січень 2020 року в сумі 7060,38 грн. на підставі п.7.2.8 Договору № 203310 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2009 року. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, на підставі вищезазначеного. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1480,00 грн., що буде становити відсотковий розмір від задоволених вимог.

Outcome: partial