Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

У жовтні 2020 р. [PERSON] (в процесі розгляду справи змінила прізвище на [PERSON] , далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та братами [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у якій фактично проживають позивач з дітьми - дочкою [PERSON] і сином [PERSON] , та її брат [PERSON] .У спірній квартирі також зареєстроване місце проживання відповідачів, які фактично у ній не проживають і комунальних послуг не сплачують, чим порушують майнові права позивача. Ухвалою від 05.01.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначивсправу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою від 13.04.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона заявила про визнання позову. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того відповідачі викликались в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзивів на позов, справа вирішується на підставі наданих позивачем доказів. Треті особи [PERSON] та [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , треті особи) про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з`явилися, правом на подання пояснень щодо позову не скористались. Від Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення щодо позову з проханням здійснювати розгляд справи за відсутності її представника. Заслухавши позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Чоловік [PERSON] , дружина [PERSON] та їх діти [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набули у власність в рівних долях (частках) квартиру,що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Дарницькою дистанцією цивільних споруд 21.03.1994 (розпорядження № 559-П). 12.05.1994 право власності вказаних осіб було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4187. З пояснень позивача вбачається, що у 1997 р. її батьки виїхали на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки і з того часу в Україну не повертались. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] належну йому 1/5 частку у спірній квартирі успадкували в рівних частках сини [PERSON] і [PERSON] та дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 06.06.2003 державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованим у реєстрі № 2у-1843. Право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на успадковані ними частки у спірній квартирі зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 08.07.2003 за реєстровим № 4187. За даними актів обстеження квартири від 04.01.2018, 20.03.2018 та 22.02.2020 та згідно з поясненнями позивача у спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] , її сина [PERSON] , дочки [PERSON] , матері [PERSON] , брата [PERSON] , його дочки [PERSON] , брата [PERSON] , його колишньої дружини [PERSON] та дітей [PERSON] і [PERSON] . Факт реєстрації відповідачів за адресою спірної квартири підтверджується також відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Як пояснила в суді позивач, її мати з 1997 року проживає у США і не має наміру повертатися до України, колишня дружина брата [PERSON] виїхала зі спірної квартири після їх розлучення, вдруге вийшла заміж, змінила прізвище на [PERSON] і у 2002 році разом дітьми [PERSON] і [PERSON] виїхала до Грузії, дочка брата [PERSON] також залишила спірну квартиру після розлучення її батьків і проживає з матір`ю. Пояснення позивача узгоджуються з показаннями допитаних на її прохання свідків - сусідок [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що впродовж багатьох років відповідачі у спірній квартирі не проживають, зокрема, колишня дружина [PERSON] та їх діти на початку двохтисячних виїхали до Грузії і з того часу за адресою реєстрації не з`являлися, адочка [PERSON] проживає разом з матір`ю у м. Києві за іншою адресою,. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідачі цікавились чи цікавляться житловою площею, сплачують комунальні послуги та намагалися вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Суду також не надано доказів поважності причин відсутності відповідачів у спірній квартирі та наявності між сторонами домовленості або укладення угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , обравши собі інше місце проживання, добровільно залишили спірну квартиру, забравши з неї усі свої речі, і не проживають у ній понад рік без поважних причин. Та обставина, що вказані відповідачі, обравши собі інше місце проживання, залишилися перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За обставинами справи установлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користувались спірною квартирою та були у ній зареєстровані як члени сімей співвласників, проте понад рік не проживають у квартирі без поважних причин, у зв`язку з чим позивач заперечує проти збереження за ними права користування житлом. Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі порушує майнові права позивача, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням. Що стосується вимог, заявлених до [PERSON] , то підстав для їх задоволення немає, оскільки вона є співвласником спірної квартири, а з огляду визначений статтею 317 ЦК України зміст права власності та конституційну гарантію непорушності права власності власника неможливо позбавити права користування належним йому майном. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачів, вимоги до яких суд визнав обґрунтованими та доведеними, в рівних частках сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial