Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , 3-я особа: [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що він є власником цього будинку, в якому зареєстрований та проживає разом зі своєю сім`єю: дружиною [PERSON] , яка є третьою особою у справі, та неповнолітньою донькою [PERSON] , 2008 року народження. Відповідачка [PERSON] не проживає у цьому будинку з 01 липня 2008 року без поважної причини, її речей у будинку немає, вона не користується жилим приміщенням для проживання та комунальними послугами в ньому. Забравши свої речі 01.08.2008 р. відповідачка поїхала з будинку і більше в ньому не проживає, її фактичне місце проживання позивачу невідоме. Через реєстрацію відповідача у цьому будинку, він не може оформити субсидію, розпорядитися належним йому майном. За захистом своїх майнових прав позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01.11.2019 р. провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовну заяву та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надійшло. Третя особа по справі, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що також підтверджено позивачем, який зазначив, що з`явитися у судове засідання вона не може, у зв`язку з занятістю на роботі. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене\~та наявність\~одночасного існування\~умов,\~передбачених ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд вважав\~за необхідне\~провести заочний\~розгляд справи\~на підставі\~наявних у\~справі доказів в порядку\~ст.ст.\~280-281\~ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 29.05.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Литвиновою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2665, продавець [PERSON] продав та передав у власність, а покупець [PERSON] , купив та прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.2. цього договору, за згодою сторін, на реєстраційному обліку в житловому будинку буде перебувати [PERSON] на строк, визначений нею особисто. Право приватної власності на вище вказаний житловий будинок в цілому зареєстровано за [PERSON] належним чином (а.с.13,14,15,16-20). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 10.10.2019 р. № 12-13/7865, у будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] його дружина, [PERSON] , 2008 року народження дочка, [PERSON] (а.с.11). Факт не\~проживання відповідачки\~ [PERSON] за\~адресою місця\~реєстрації підтверджується\~Актом від\~14.10.2008\~р.\~про її\~не проживання\~за місцем\~реєстрації з\~липня 2008\~року (а.с.12)\~та показами\~свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~допитаними у\~судовому засіданні,\~які підписали\~вищезазначений Акт,\~підтримали викладені\~в ньому\~обставини,\~та пояснили\~суду,\~що відповідач\~ [PERSON] дійсно\~не проживає\~у житловому\~будинку за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з 2008\~року,\~без поважних\~причин,\~приїхав її\~син [PERSON] ,\~забрав її\~до себе\~проживати і\~вона разом\~з ним\~поїхала з\~цього житлового\~будинку,\~зібравши свої\~речі,\~при цьому\~перешкод у\~користуванні житлом\~ніхто їй\~не чинив\~та не\~чинить,\~місце її\~проживання свідкам невідоме. Статтею 47 Конституції України\~та\~статтею 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ ст. 317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1\~ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~\~ У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.\~ Згідно ст. 29 ЦК України\~ місцем проживання фізичної особи є житло, у якому\~ фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин\~\~ України,\~\~ а\~\~ також\~\~ іноземець\~ чи\~ особа\~ без громадянства,\~ які\~ постійно\~ або\~ тимчасово проживають в Україні, зобов`язані\~ протягом десяти\~ днів після прибуття до нового місця проживання\~зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач [PERSON] за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2008 року без поважних причин, та не виявляє інтересу до цього житла, при цьому відомостей щодо перешкод в користуванні будинком відповідачу немає, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у\~\~здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved