Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , яким, з правових підстав, визначених ст. 116 ЖК України, просила суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] та її представник повністю підтримали позовні вимоги і послались на наступні обставини: [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає син [PERSON] - [PERSON] разом із [PERSON] та дітьми. Як стверджує позивач, відповідач - [PERSON] систематично руйнує та псує жиле приміщення, порушує правила соціалістичного співжиття. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, пояснила суду, що в теперішній час її чоловік в судовому порядку вирішує питання доведення свого права власності на частку у спірному домоволодінні, жодних порушень правил співжиття, жодного пошкодження майна відповідач не здійснює, оскільки фактично сторони проживають у різних половинах будинку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 19). Зі згоди власника у цьому будинку проживає син позивачки - [PERSON] разом із дружиною - [PERSON] та дітьми. Доводи [PERSON] про те, що її син із дружиною (відповідачкою) та дітьми мають місце проживання у м. Кілія Одеської області суд не приймає до уваги в даному випадку, оскільки матеріали справи містять докази того, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо права власності на спірний житловий будинок (справа № 504/2316/17). Крім того відповідачкою надано докази того, що приміщення у [ADDRESS] де зареєстрована відповідач і діти не придатне до проживання, що підтверджено матеріалами фото фіксації та актом депутатів. Що стосується посилань позивача на правові підстави, визначені ст.116 ЖК України, суд зазначає наступне: У відповідності до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках передбачених ч. 1. ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично з порушенням правил соціалістичного співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Свою позицію з цього приводу висловив Верховний Суд України. Так, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадянській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивач не довів суду того факту, що до відповідача були застосовані судом, прокуратурою чи органами внутрішніх справ відповідні заходи попередження систематичності порушення правил співжиття, а висновки суду не можуть грунтуватись на припущеннях. Суд не вважає, що звернення позивача до органів внутрішніх справ із відповідними заявами є свідченням про порушення відповідачем правил співжиття, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо реагування правоохоронними органами по цим зверненням. Суд, оцінивши надані позивачем докази щодо фактів порушення відповідачем правил співжиття приходить до висновку, що жоден із доказів не підтверджує факту порушення відповідачем правил співжиття та їх систематичності, тривалості антигромадської поведінки відповідача. Так довід того, що відповідачкою зірвано пломбу на газовому лічильнику суд вважає сумнівним, оскільки у наданому акту від 08.09.2017 року на відключення абонента [PERSON] не вказано причини відключення, тобто не надано доказу взагалі пошкодження цієї пломби (а.с. 31). Що стосується доводу про те, що відповідач не сплачує комунальних платежів, то дана підстава не є приводом для виселення відповідача, оскільки позивач має можливість вирішити питання стягнення заборгованості у судовому порядку. Відповідач заперечувала у встановлені замків, ключів від яких не має позивач, надані позивачем матеріали фото фіксації не свідчать про доведеність протиправних дій саме відповідача. Інші переконливі докази цього факту у справі відсутні. Інші доводи не є істотними і не спростовують висновків суду, оскільки сторони тривалий час проживають у спірному домоволодінні, фактичне користування склалось між сторонами у окремих частинах домоволодіння. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо виселення відповідача з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України є необгрунтованими, оскільки ці підстави не доведені позивачем відповідними доказами. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed