Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У жовтні 2020 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи безвісно відсутньою. Заявник за змістом поданої заяви посилається на наступні обставини. [PERSON] [INFO] є пенсіонеркою та інвалідом третьої групи. Пенсія по інвалідності становить 1712 грн., що не вистачає на проживання. Син заявника, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить сину та заявнику в рівних долях. В 2001 році [PERSON] виїхав до Росії та останній раз заявник спілкувалась з ним у серпні 2017 року. В Росії проживає донька заявника, з якою брат також не виходить на зв`язок, в зв`язку з чим остання звернулась до правоохоронний органів Російської Федерації про розшук безвісті зниклого брата, але у прийнятті заяви було відмовлено оскільки [PERSON] є громадянином України. Самостійні пошуки знайти брата виявились марними. Оскільки син заявника зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , вона не може оформити субсидію і вимушена сплачувати комунальні платежі в повному обсязі. Дарницький районний суд м. Києва відмовив у задоволенні позову заявника про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 17.03.2018 заявник звернулась з заявою до правоохоронних органів на території України про зникнення сина, було відкрито кримінальне провадження № 12018100020002291. 22.09.2018 постановою слідчого закрито кримінальне провадження, а в подальшому вказана постанова скасована прокурором Київської місцевої прокуратури №2. Про місце перебування сина відсутні відомості більше року, що підтверджується актами та доказами, залученими до заяви. Відтак, зважаючи на обставини, викладені у заяві, заявник просить визнати [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім. Ухвалою суду від 06.10.2020 відкрито провадження по справі, розгляд заяви призначено в судове засідання на 11.11.2020 В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримала подану заяву, з викладених підстав. Заявник на запитання суду пояснила, що останній раз бачила сина в 2013 році в Москві. Представник заінтересованої особи при винесенні рішення поклалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] [INFO] є пенсіонеркою та інвалідом третьої групи. Син заявника, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно актів від 03.02.2007, 16.01.2012, 04.05.2016, складеного ЖЕД 202 [PERSON] , з 01.01.2011 за адресою: [ADDRESS] не проживає. (а.с.7-9). Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 22.09.2018 [PERSON] з 2001 року проживає в м. Москва, Російської Федерації, з вересня 2017 з потерпілою на зв`язок не виходить. Як зазначила заявник постанова про закриття скасована прокурором Київської місцевої прокуратури №2. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦК України, фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Оскільки матеріали справи свідчать про те, що останні відомості про [PERSON] були у вересні 2017 року, то датою з якої його слід вважати безвісно відсутнім є 01 вересня 2017 року. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки [PERSON] не виходить на зв`язок з вересня 2017 року та не з`являється за місцем своєї реєстрації, відомості щодо місця перебування останнього не відомі, а тому суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved