Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У квітні 2015 року, позивач звернулася до суду з названим позовом, в якому просив суд стягнути на свою користь з [PERSON] грошові суми: урахування індексу інфляції - 109284 грн., три проценти річних - 20528 грн., витрати на лікування - 8296 грн. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2009 року по справі № 1/496/09 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та з нього стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 129 388 гривень та моральну шкоду в сумі 100 тисяч гривень. 15 березня 2010 року колегією судів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову змінено, збільшено розмір стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] до 250 тисяч гривень. В решті вирок залишено без змін. За час набрання вироком законної чинності у примусовому порядку з [PERSON] стягнуто виконавчою службою 6150 грн., що підтверджується довідкою Іллічівського відділення № 8126 Ощадбанку України. Відповідно до вироку суду із загальної суми грошових зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] на час звернення до суду залишилося невиконаними зобов'язань на суму 373238 грн. У квітні 2013 року [PERSON] звертався до Овідіопольського районного суду з позовом, у якому просив суд: стягнути з [PERSON] грошові суми: урахування індексу інфляції - 39414 грн., три проценти річних - 33591 грн., витрати на лікування - 59985 грн. на загальну суму у 132990 грн. Заочним рішенням Овідіопольського районного суду від 27 червня 2013 року по справі № 509/1464/13-ц позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За час з квітня 2013 р. по даний час витрачено на цілі, визначені ст. 1195 ЦК України 8296,68 грн., які підлягають відшкодуванню внаслідок ушкодженню здоров'я винними діями відповідача. Позивач вважає, що грошові суми: урахування індексу інфляції - 109284 грн., три проценти річних - 20528 грн., витрати на лікування - 8296 грн. підлягають стягненню з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, надав клопотання в якому повністю підтримав позов та на підставі просив суд, слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання, що підтверджується відмітками Державного підприємства спеціального зв'язку від 20.03.2015 та 16.04.2015 р. Згідно з ч. 4 ст. 1.69 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгля ді справи, ще відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 625 ЦК України передбачає - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом., Згідно з ч, 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1166 ЦК Україні- майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особ . зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшеная професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів» речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаниеів, висновків експертів. Виходячи з приписів статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказуванню підтають обставині, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Стаття 6 ЦПК України вказує, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч, З ст, 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Суд встановив, що вироком Голосіївського райсуду м. Києва від 08.12.2009 р., відповідач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, засуджений до 3 р. 6 м. позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки зі стягненням з нього на користь представника потерпілого (позивача), [PERSON] матеріальної шкоди 129388 грн. та моральної шкоди 100000 грн. Ухвалою апеляційного суду м.. Києва від 15,03.2010 р.. вказаний вирок був змінений в частині відшкодування представнику потерпшого [PERSON] та розмір моральної шкоди був збільшений до 250000 грн. В решті вирок залишений без змін. Як було встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, після набрання вказаним вироком законної сили, у примусовому порядку з відповідача було стягнуто виконавчою службою 6150 грн. На думку суду, позивачем надано обгрунтований та зроблений у відповідності з діючим законодавством України розрахунок суми позову, який складається зі зведеного індексу інфляції за період: квітень 2013 року - січень 2015 р, на суму 109284 грн., з урахуванням, періоду прострочення грошового зобов'язання на суму 373238 грн,. 3% річних від якої становлять - 20528 грн. Разом з тим, суд вважає, що в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на лікування у сумі 8296 грн. з відповідача внаслідок ушкодження здоров'я позивача винними діями відповідача, слід відмовити внаслідок не доведення цих витрат безпосередньо на лікування потерпілого. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню індекс інфляції 109284 грн., 3% річних з простроченої суми 20528 грн., а всього 129812 гри, У відповідності до ч.ч 2.3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат (в даному випадку, цивільний лозов в рамках кримінальної справи), з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог» Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1% від задоволеної частини вимог у сумі 1298,12 грн.

Outcome: partial