Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергомонтаж» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Спеценергомонтаж») про стягнення заборгованості із заробітної плати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07.05.2013 працював у відповідача на посаді заступника директора з адміністративних питань за сумісництвом з окладом 15 000 грн. 00 коп. Зазначає, що за період роботи ТОВ «Спеценергомонтаж» грубо порушувало норми трудового законодавства, зокрема в частині виплати заробітної плати. Наказом №15-к від 26.05.2016 позивача було звільнено із займаної посади з 26.05.2016 за власним бажанням. Водночас, на день звільнення заборгованість із заробітної плати перед позивачем склала 400 061 грн. 97 коп. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.01.2018 позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з 01.05.2015 по 26.05.2016 у розмірі 187 642 грн. 62 коп. Ухвалою суду від 19.07.2017 витребувано у АТ «УкрСиббанк» інформацію про нарахування заробітної плати на картковий рахунок позивача [PERSON] [NUMBER]. Ухвалою суду від 26.07.2017 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у вказаній цивільній справі. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому, та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Представник відповідача - Бешуля К.С. заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до наказу №25к від 07.05.2013 позивач працював у ТОВ «Спеценергомонтаж» на посаді заступника директора з адміністративних питань за сумісництвом з окладом 15 000 грн. 00 коп. (а.с. 3) Наказом №15-к від 26.05.2016 позивача звільнено із займаної посади з 26.05.2016 за власним бажанням. (а.с. 4) У відповідності із ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що при його звільненні підприємство не виплатило належні йому грошові кошти за період з 01.05.2015 по 26.05.2016 у розмірі 187 642 грн. 62 коп. Разом з тим, з наявного в матеріалах справи наказу №20 від 20.02.2015 ТОВ «Спеценергомонтаж» встановило факт вимушеної зупинки виробничої діяльності підприємства по причинам незалежним від адміністрації підприємства з 01.03.2015 до закінчення антитерористичної операції на території Донецької області. Працівникам в цей період наказувалось не виходити на роботу до розпорядження керівника підприємства. (а.с. 28) Посилання представника позивача на фіктивність долучених доказів про зупинення своєї господарської діяльності з 01.03.2015 не спростовано позивачем, оскільки, виконання робіт для ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО», та зарахування на рахунок ТОВ «Спеценергомонтаж» грошових коштів не може бути доказом того, що у період після зупинення виробничої діяльності відповідача позивач продовжував працювати на займаній посаді. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2016 року позивач вже звертався з позовом до Печерського районного суду м. Києва про розірвання трудового договору та стягнення невиплаченої заробітної плати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2016 було відкрито провадження у справі №757/5299/16-ц. (а.с. 13-14) Зі змісту позовної заяви у вищезазначеній справі №757/5299/16-ц вбачається, що позивач визнавав факт припинення господарської діяльності ТОВ «Спеценергомонтаж», про що власноручно зазначає. Більше того, фактично вказує, що діяльність відповідача припинилась у липні 2014 року, що стало підставою для його переїзду зі своєю сім'єю до міста Києва. Крім того, суд враховує те, що позовна заява у справі №757/5299/16-ц датована 04.02.2016, та з її змісту вбачається, що станом на день її подання до суду позивач вже не працює у відповідача, та вже переїхав до міста Києва, а тому наявність трудових взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Спеценергомонтаж» у період з 01.05.2015 по 26.05.2016 спростовується матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати, задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed