Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи [PERSON] про визнання договору укладеним, стягнення пені за неналежне виконання умов договору та зобов'язання вчинити певні дії у якому просив: постановити рішення з тлумачення змісту та істотних умов усного правочину з виробництва і реалізації бруса для виготовлення «сендвіча» від 08.06.2014 року за Договором №01/02 від 15.08.2012 року, як реального факту, що був укладений, виконувався, є дійсним, залишається обтяженим правами та зобов'язаннями сторін та має суттєве юридичне значення; стягнути з відповідача на користь [PERSON], неустойку (пеню) за умисне неналежне виконання істотних умов, невиконання і прострочення виконання боргових зобов'язань та односторонню відмову від виконання зобов'язань в натурі за усним правочином з виробництва і реалізації бруса для виготовлення «сендвіча» від 08.06.2014 року за договором №01/02 від 15.08.2012 року нараховану станом на 01.04.2016 року у розмірі 19 860 грн.; зобов'язати примусово виконати відповідні дії - відтворення відповідних правоутворюючих розрахункових документів на товарну продукцію власного виробництва за усним правочином з виробництва і реалізації бруса для виготовлення «сендвіча» від 08.06.2014 року за Договором №01/02 від 15.08.2012 року в натурі та надання їх позивачу за місцем виконання правочину, у термін та спосіб визначений нормами та положеннями чинного законодавства; визначити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошове відшкодування за завдану моральну шкоду, яку споживач - потерпілий, зазнав унаслідок моральних, душевних, фізичних страждань та інших негативних явищ, що настали через незаконні, вині дії відповідача. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що за період травня-серпня 2012 року між ним та фізичною особою [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено усні договори щодо виконання правочинів з виробництва на території промбази у селі Воропаєво, Вишгородського району Київської області дерев'яних конструкцій, столярних виробів і пиломатеріалів за узгодженими цінами, обсягом, вартістю і асортименті на протязі одного - півтора року, штабелювання, складування та схоронності їх на накритому складському майданчику. Пиломатеріали були виготовлені та штабельовані на майданчику промбази, але товарно-транспортні та платіжні документи ФОП [PERSON] не передані [PERSON] Неодноразові вимоги [PERSON] про надання споживачу розрахункових документів на товар проігноровані, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». В процесі розгляду справи позивач неодноразово подавав заяви, крім іншого, про «уточнення позовних вимог» у яких також просив: визнати судом меж, підстав і приорітетів правової сфери з застосування актів законодавчої бази….; визнання судом наявності цивільного права позивача, як споживача, замовника, кредитора, покупця….; визнаня судом обов'язку суду щодо захисту цивільного права позивача, як споживача ….; визнання судом наявності або відсутності господарського права відповідача, за юридичним фактом - вчинення правочину, шляхом визнання судом його господарської компетентності ….; визнання судом юридичних фактів вчинення правочинів; визнання юридичного факту порушення майнових і немайнових прав, благ і свобод позивача; визнання відповідача - правопорушика виним; присудити відповідача - правопорушника до примусового виконання зобов'язання в натурі; присудити стягнення з відповідача. Ухвалою суду від 25.04.2016 року відкрито позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON], як фізична особа та його представник категорично заперечили проти позову вказуючи на безпідставність та необґрунтованість чергової позовної заяви [PERSON], який затероризував [PERSON] десятками позовних заяв, по більшості з яких ухвалено рішення про відмову у позові. Зазначали про зловживання [PERSON] своїм правом безоплатного звернення до суду та пояснили, що [PERSON] дійсно знайомий із останнім, однак інших письмових чи усних договорів із [PERSON] окрім договору оренди №01/01 від 01.08.2014 року [PERSON] не укладав, більше того вказаний договір укладався не від імені фізичної особи [PERSON], а від суб'єкта підприємницької діяльності. За таких обставин, якби й мало місце порушення прав позивача, то позовні вимоги до фізичної особи [PERSON] адресовані до неналежного відповідача. В судовому засіданні після початку розгляду справи по суті [PERSON] ініційовано питання про заміну неналежного відповідача [PERSON] у даній справі на фізичну особу - підприємця [PERSON] При цьому, з огляду на положення ч.1, ч. 3 ст. 51 ЦПК України та відсутність належних і допустимих доводів про незнання позивачем до закінчення підготовчого провадження підстав участі фізичної особи - підприємця [PERSON] у справі, в задоволенні клопотання відмовлено. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року, при вирішенні судами справ про захист прав споживачів суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів» за яким споживачем права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють товари, надають послуги. Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Отже, з вищезазначеного вбачається, що сфера дії Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини які виникають між фізичними особами. У відповідності до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Неналежна сторона - це відповідач, який не має відповідати за позовом у зв'язку з тим, що він не є учасником спірного правовідношення. Ст. 51 ЦПК України визначає стадії процесу на яких можливо залучення до участі у справі співвідповідача та заміна неналежного відповідача і, обмежується часом до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Залучення до участі у справі співвідповідача або заміна первісного відповідача належним після вказаних строків можлива виключно у разі доведення позивачем того, що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого відповідача. В судовому засіданні, після початку розгляду справи по суті, [PERSON] ініційовано питання про заміну неналежного відповідача [PERSON] у даній справі на фізичну особу - підприємця [PERSON] При цьому, з огляду на положення ч.1, ч. 3 ст. 51 ЦПК України та відсутність належних і допустимих доводів про незнання позивачем до початку розгляду справи по суті підстав участі фізичної особи - підприємця [PERSON] у справі, в задоволенні клопотання відмовлено. З огляду на зазначене, вимоги фізичної особи - [PERSON] до [PERSON], як до фізичної особи в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними та необґрунтованими. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження укладення усних договорів між сторонами позивачем надано суду лише копії записів, які містять назви предметів, розміри та цифри (а.с. 8-10). При цьому, жоден з наданих записів не містить ознак договору та підтвердження обставин справи. Також, суду не надано доказів на підтвердження порушення [PERSON] договору оренди укладеного фізичною особою підприємцем [PERSON] з [PERSON] Окрім цього, згідно ст. 16 ЦК України суд застосовує способи захисту цивільних прав визначенні договором або законом. При цьому, позовні вимоги [PERSON] щодо: постановлення рішення з тлумачення змісту та істотних умов усного правочину, як реального факту, що був укладений, виконувався, є дійсним, залишається обтяженим правами та зобов'язаннями сторін та має суттєве юридичне значення; визнання судом меж, підстав і приорітетів правової сфери з застосування актів законодавчої бази…; визнання судом наявності або відсутності господарського права відповідача, за юридичним фактом - вчинення правочину, шляхом визнання судом його господарської компетентності ….; визнання юридичного факту порушення майнових і немайнових прав, благ і свобод позивача; визнання відповідача правопорушика виним; - виходять за межі визначені законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed