Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28.11.2014 року між [PERSON] та AT «Райффайзен Банк Аваль» укладено Кредитний договір №010/0034/82/0741967. 28.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис №7352 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 11 758,73 грн. 23.09.2021 року державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально- західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66886813 з виконання виконавчого напису №7352 вчиненого 28.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 11 758,73 грн. Позивач вважає, що так як між ним та відповідачем не укладалося нотаріальних договорів, а було укладено лише звичайний письмовий Кредитний договір, то у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису на такому договорі. Таким чином, позивач просить визнати виконавчий напис №7352 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 11 758,73 грн таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Управління активами» 16.11.2021 надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій представник відповідача - [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Також, відповідачем 15.11.2021 подано до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді. У відповідності до ч. 1 ст. 201 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. З наведеного випливає, що усі сторони мають надати свою згоду для можливості врегулювання спору за участю судді. Оскільки ця заява не є спільною, позивачем не надано згоди на таке врегулювання, суд залишає клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді без розгляду. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі обставини. 28.11.2014 року між [PERSON] та AT «Райффайзен Банк Аваль» укладено Кредитний договір №010/0034/82/0741967. 28.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис №7352 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 11 758,73 грн. 23.09.2021 року державним виконавцем Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально- західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66886813 з виконання виконавчого напису №7352 вчиненого 28.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 11 758,73 грн. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса, які регулюються спеціальним законодавством України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. До спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус порушив процедуру вчинення виконавчого напису, а отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, враховуючи обґрунтування, наведені позивачем, а також заяву про визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% сплаченого судового збору, а решта - поверненню з державного бюджету.

Outcome: approved