Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради Донецької області про встановлення факту добросовісного, відкритого та безперервного володіння квартирою та визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачка зазначила, що з 2003 року проживала в квартирі № 20 будинку № 23 мікрорайону Южний м. Покровська Донецької області за проханням власниці квартири [PERSON]. Фактично [PERSON] домовилась із нею про те, що вона разом із своєю дочкою [PERSON] будуть доглядати [PERSON], піклуватися про неї, надавати усіляку допомогу, вести господарство, сплачувати комунальні платежі, а [PERSON] передасть їй та її дочці [PERSON] зазначену квартиру у власність. [PERSON] була одинокою хворою людиною, що потребувала постійного стороннього догляду. На прохання [PERSON] вона стала проживати разом із нею, купувала продукти, ліки, речі, готувала їй їжу, прала речі, виводила на прогулянку на вулицю, у разі необхідності викликала лікарів, прибирала у квартирі, оплачувала комунальні послуги, а також вчиняла інші дії для задоволення потреб [PERSON] За проханням [PERSON] вона займалась процесом приватизації квартири, здійснила її державну реєстрацію. Після отримання документі, що підтверджують право власності на квартиру, вона зареєструвала в ній її, [PERSON] та її дочку [PERSON] 21 вересня 2004 року і з цього часу вони почали проживати в цій квартирі. [PERSON] сказала їй про те, що таким чином вони зможуть оформити право власності на квартиру після смерті власника. Вона була впевнена в тому, що стане повноправним власником квартири після смерті [PERSON], яка була єдиною власницею квартири, не мала спадкоємців та сама передала їй квартиру у володіння. У зазначеній квартирі вона проживає разом із своєю дочкою [PERSON] та онукою [PERSON], 2008р.н., з початку проживання постійно оплачує всі комунальні платежі, проводить ремонти та дбає про стан квартири. Після смерті [PERSON] вона неодноразово зверталась до нотаріуса з питання відкриття спадщини, але безрезультатно. На даний час вона проживає в зазначеній квартирі понад 10 років, зареєстрована в ній і продовжує разом із дочкою та онукою відкрито володіти квартирою, проте не має можливості оформити право власності відповідно до законодавства, що її дуже непокоїть. Позивачка вважає, що добросовісно володіє вищезазначеною квартирою, так як мала всі документи на житло, договори на газо-, водо-, електропостачання, інші комунальні послуги, здійснювала всі заходи щодо утримання квартири в належному стані, в усіх документах зазначала, що є володільцем квартири, при підписанні договорів на надання комунальних послуг ставила в них свій підпис, в ЖЕКу отримувала довідки як володілець квартири, при переписці вказувала адресу зазначеної квартири, дбала про охорону свого майна. На підставі наведеного позивачка просила встановити факт, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіла квартирою, яка знаходиться за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, мікрорайон Южний[ADDRESS] з 21 вересняи2004 року по теперішній час, а також визнати за нею право власності на зазначену житлову квартиру за набувальною давністю. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянута за її відсутності (а.с.55). У серпні 2017 року позивач надала суду письмові пояснення, в яких послалась на те, що в квартирі [PERSON] була зареєстрована за її бажанням власника квартири. Отже, відповідно до норм ст.ст.64, 65 ЖК УРСР вона проживала і була зареєстрована в спірній квартирі на законних підставах. Квартира № 20 будинку 23 мікрорайону Южний в м. Покровську є приватизованою і не відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Покровська як це зазначив відповідач. Нею надані всі докази того, що вона є добросовісним володільцем квартири, відкрито проживає в ній понад 10 років, постійно сплачує всі комунальні послуги, самотужки проводить ремонт, дбає про стан квартири. Квартирою вона володіє відкрито, про що свідчить зазначення саме її як однією із сторін договорів на надання комунальних послуг, отримання довідки в ЖЕКу як володілець квартири, зазначення при переписі, що саме вона є володільцем квартири, дбання про охорону квартири. Отже, вважала, що відповідачем не наведено законних і обєктивних доказів проти задоволення її позовних вимог. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснивши суду, що [PERSON] почали мешкати в квартирі № 20 будинку № 23 мікрорайону Южний в м. Покровськ Донецької області, власником якої є [PERSON], з 2003 року. Позивач на час заселення в це приміщення знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, що знаходить своє підтвердження у позові. Так, позивачка в позові зазначає, що у 2003 році заселились до квартири [PERSON] при її житті та дбала про неї. Крім того, вона зареєстрована в цьому житловому приміщенні з 21.09.2004р., але в позові не зазначено, на якій підставі це було зроблено в не надано відповідних доказів. Позивач знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на цю квартиру, отже, була недобросовісним набувачем цього майна, такі підстави для набуття права власності на це майно та обґрунтованого вселення у квартиру відсутні. Позивач не надала доказів оплати нею всіх комунальних платежів, проведення ремонтів, крім квитанцій про оплату комунальних послуг починаючи із січня 2015 року. Квартира, на яку претендує позивач, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Покровська Донецької області. На підставі наведеного просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] пояснила, що у 2002 році разом із [PERSON] познайомились із [PERSON], яка була одинокою людиною, жила в антисанітарних умовах. За проханням [PERSON] її мати [PERSON] доглядала за [PERSON], носила їй продукти харчування, прибирала квартиру, купувала необхідні ліки. [PERSON] запевнила її мати [PERSON], що якщо та допоможе приватизувати квартиру, то вона зареєструє їх у своїй квартирі. Мати допомогла [PERSON] приватизувати квартиру, погасила існуючі борги з комунальних платежів, і вони разом із матірю вселились до квартири [PERSON], ставши для неї членами сімї. В 2014 році [PERSON] зареєструвала її та мати у своїй квартирі в якості членів сімї. Договір довічного утримання між [PERSON] та її матірю [PERSON] не укладався. У 2006 році [PERSON] померла, не залишивши ніякого заповіту на випадок своєї смерті, так як запевнила їх у тому, що після смерті квартира і так буде належати їм на прав власності. Поховання [PERSON] здійснила [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № 9736, виданого 19 серпня 2004 року Комунальним підприємством «Управління міського господарства» згідно з розпорядженням від 19 серпня 2004 року № 9736 [PERSON] на приватної власності належить квартира № 20 будинку № 23 мікрорайону Южний в м. Покровську (колишній Красноармійськ) Донецької області (а.с.18). Право власності на квартиру № 20 будинку № 23 мікрорайону Южний (Південний) м. Покровська (колишній Красноармійськ) Донецької області зареєстровано в КП «БТІ» м. Красноармійська 20.08.2004р. за реєстраційним номером 7119959 (а.с.19). Отже, [PERSON] в установленому законом порядку набула право приватної власності на зазначену квартиру. 20 червня 2006 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.9). Згідно довідки Покровської міської ради Донецької області від 04.04.2017р. [PERSON] зареєстрована за адресою: м. Покровськ, мікрорайон Южний[ADDRESS] з 21.09.2004р. і має такий склад сімї: [PERSON], 08.04.2008р.н. дочка з 13.05.2008р., [PERSON], 02.02.1964р.н. мати з 21.09.2004р. ( а.с.31). Факт відкритого та безперервного проживання за вказаною адресою з 21.09.2004р. [PERSON] та її дочки [PERSON] підтверджується також актом Комунальної установи Покровський координаційний комітет самоорганізації населення № 4225 від 22.06.2017р. (а.с.78). Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] та [PERSON] мешкають в квартирі № 20 будинку № 23 мікрорайону Южний в м. Покровську з 2003 року, доглядали та поховали колишнього володільця цієї квартири [PERSON]. [PERSON] казала йому, що за нею будуть доглядати ці люди і що вона не заперечує, щоб вони і розпоряджались цією квартирою. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] була її сусідкою, яка жила в антисанітарних умовах. З 2003 року разом із [PERSON] стали проживати [PERSON] та її дочка [PERSON], які винесли сміття з квартири, годували та доглядали [PERSON], робили ремонт в квартирі, де і проживають до теперішнього часу. Їй відомо, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] існувала усна домовленість про те, що після смерті [PERSON] квартира повинна дістатися [PERSON] та [PERSON]. Згідно повідомлення державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 21.07.2017р. № 624/01-16, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 20 червня 2006 року, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48473345 від 20.07.2017р., спадкова справа не відкривалась, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 3 48473327 від 20.07.2017р., заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Коло спадкоємців невідомо. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є -законний обєкт володіння, -добросовісність володіння, -відкритість володіння, -давність володіння та його безперервність. Згідно розяснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позивачка після смерті [PERSON] понад 10 років, хоча і відкрито, але недобросовісно володіла спірним майном, оскільки не була спадкоємцем ані за законом, ані за заповітом після смерті [PERSON], не укладала із нею договору довічного утримання. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однією з підстав припинення права власності, відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, є смерть власника. У звязку з тим, що власник квартири [PERSON] померла 20 червня 2006 року, - з моменту смерті вона втратила право власності на неї, а, отже, і право користування та розпорядження спірною квартирою. Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у звязку із реєстрацією ним в квартирі власником жила [PERSON] мали право користування зазначеною квартирою під час того, як [PERSON] була її власницею. Оскільки право користування житлом є вторинним і залежить від наявності права власності у його власника, - суд вважає, що з дня смерті власника квартири № 20 будинку № 23 мікрорайону Южний в м. Покровську [PERSON] остання втратила право власності на це майно, відповідно [PERSON] та [PERSON] право користування зазначеною квартирою. Факт недобросовісного володіння спірною квартирою позивачкою підтверджується також копіює довіреності, виданої [PERSON] 2 липня 2004 року на імя [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] 2 липня 2004 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1419, якою вона уповноважила [PERSON] приватизувати квартиру № 20 будинку № 23 на мікрорайоні Южний в м. Красноармійську на своє імя (а.с.64), а також поясненнями самих позивачки та третьої особи про те, що на прохання [PERSON] [PERSON] допомогла їй приватизувати найману квартиру. Отже, позивачці було добре відомо про те, що єдиною власницею квартири з серпня 2004 року є [PERSON], а у неї та [PERSON] є тільки право проживання в цій квартирі. Стаття 57 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, доказів того, що відповідачка добросовісно володіє спірною квартирою, суду не надано. Надані позивачкою копії квитанцій про оплату [PERSON] комунальних послуг, договорів на надання комунальних послуг та реструктуризацію заборгованості з комунальних платежів, укладені між комунальними підприємства м. Покровська та [PERSON] та [PERSON], не можуть бути взяті судом до уваги на підтвердження факту добросовісного володіння квартирою, оскільки з моменту смерті власника житла і відсутності права у них на це житло, у комунальних установ були відсутні правові підстави для укладення із позивачкою та третьою особою будь-яких договорів на надання комунальних послуг, отже ці договори є нікчемними. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що підстав для набуття позивачкою права власності на спірну квартиру в порядку ст.344 ЦК України немає, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Згідно ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.244, 248, 328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed