Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого у подальшому були уточнені 20.12.2016, та просила суд стягнути солідарно з Печерської гімназії № 75 Печерського району м. Києва та Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на її користь заборгованість по заробітній платі з липня 2015 по квітень 2016 року у сумі 8450,99 грн. /а. с. 82-83/. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що працюючи в освітньому закладі Печерська гімназія № 75 Печерського району м. Києва з 16.07.2015 по 23.10.2015 перебувала на лікарняному, а після виходу на роботу 24.10.2015 не була допущена до роботи, про що повідомлено Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. 10.09.2016 позивач дізналася про звільнення з посади у Печерській гімназії № 75 Печерського району м. Києва, розрахунок після чого не був з нею проведений, хоча заробітна плата була нарахована, але не виплачена у розмір 5131 грн. 82 коп. заробітної плати та 3319 грн. 17 коп. - під час перебування позивача на лікарняному. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації заперечив позов та просив суд відмовити у його задоволенні, вказавши, що заборгованість відсутня, всі належні виплати позивачеві були здійсненні. Від відповідача Печерської гімназії №75 Управління освіти Печерської районної у м. Києві державної адміністрації представник у судове засідання не з'явився, повідомлялася належним чином про час, дату і місце судового засідання, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви, клопотання та письмові заперечення не було подано суду. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач була прийнята на посаду гардеробниці до Печерської гімназії №75 Управління освіти Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідно до наказу № 21-к від 12.02.2014 /а. с. 73/. Наказом № 59-к від 26.05.2014 позивача переведено на посаду заступника директора з господарської частини /а. с. 72/. Відповідно до змісту листа № 5005-08 від 17.12.2015 Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності [PERSON], перевіркою первинної медичної документації встановлено, що позивач при зверненні в заклади охорони здоров'я надавала неправдиву та неповну інформацію щодо стану здоров'я, проведеного лікування з видачею листків непрацездатності в інших закладах охорони здоров'я м. Києва та встановлено, що лікарняні листи АГИ № 782637 з 17.09.2015 по 25.09.2015 та АГИ № 782743 з 28.09.2015 по 06.10.2015 видано необґрунтовано, лікарняні листи АГЧ № 624062 з 16.07.2015 по 31.07.2015, АГИ № 782249 з 03.08.2015 по 14.08.2015, АГЧ № 624913 з 07.10.2015 по 2.10.2015 - обґрунтовано /а. с. 31/. Наказом № 225-к від 09.09.2016 позивач була звільнена з посади завідуючого господарством з 09.09.2016 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме на підставі актів про відсутність на робочому місці, табелів обліку робочого часу за липень-грудень 2015 року та січень-вересень 2016 року /а. с. 84/. Згідно з відомостями довідки про доходи позивача за період з липня 2015 року по квітень 2016 року, позивачеві нараховано заробітну плату у розмірі 5131,82 грн. та за час перебування на лікарняному у розмірі 3319,17 грн. /а. с. 62/. Судовим розглядом встановлено, що за вказаний період позивачеві було виплачено нараховану заробітну плату, у тому числі і за час перебування її на лікарняному, що підтверджується наданими представником відповідача розшифровками нарахувань та утримань із заробітної плати /а. с. 105-109, 125-133/. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з статтею 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, на підтвердження виплати заробітної плати роботодавець має надати фінансовий документ, який підтверджує виплату заробітної плати (відомості про виплату заробітної плати з підписом працівника) або документи, що підтверджують перерахування заробітної плати на картковий рахунок працівника, або в інший спосіб. Згідно з ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судовим розглядом встановлено, що заробітну плату, у тому числі за час перебування на лікарняному, за період з липня 2015 року по квітень 2016 року на загальну суму 8450,99 грн. позивач отримала, порушень її трудових прав у цій частині судом не виявлено. Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позову [PERSON], тому у його задоволенні відмовляється. Шляхом системного аналізу положень ЦПК України у частині норм, якими регулюються питання розподілу судових витрат, понесених сторонами, зокрема статті 88 Кодексу, з врахуванням роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 у постанові № 10, вбачається, що у разі якщо позивач був звільнений від сплати судового збору, і судом відмовлено у задоволенні його позову, з нього належить стягнути суму судового збору, що підлягала сплаті при поданні до суду позовної заяви, а саме суму у розмірі 845 грн. в дохід держави.

Outcome: approved