Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/08-112/72621, на умовах якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 970000 грн. із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 12.95 % відсотків річних на строк до 23.11.2020 року. З метою виконання основного зобов'язання між сторонами було укладено договір іпотеки, у відповідності до якого позивач передав у іпотеку житловий будинок з господарським спорудами за [ADDRESS] Арбузинського району Миколаївської області, заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 1 215 227 грн. У зв'язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2010 року було стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 014 423 грн. Посилаючись на те, що станом на 25 вересня 2014 року загальна заборгованість позичальника за кредитним договором склала 1948950 грн. 18 к., позивач прохав в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] Арбузинського району Миколаївської області, а кошти від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 23 листопада 2007 року у сумі 1948950 грн. 18 к. шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до діючого законодавства України у межах процедури виконавчого провадження, звернення стягнення на майно через органи Державної виконавчої служби; заходи щодо забезпечення предмета іпотеки на період до його реалізації покласти на відповідача [PERSON]; початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій він частково заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що рішенням Арбузинського районного суду від 12.11.2010 року кредитний договір було розірвано, а тому він погоджується на розмір заборгованості по кредитному договору у сумі 1014423 грн. 57 к. У подальшому відповідач подав заяву про невизнання позовних вимог без зазначення мотивів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 23 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзенбанк Аваль», яке в подальшому було перейменоване в ПАТ «Райффайзенбанк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/08-112/72621. З метою забезпечення кредитних зобов'язань цього ж дня між ВАТ «Райффайзенбанк Україна» та позивачем було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку належний йому житловий будинок [ADDRESS] Арбузинського району Миколаївської області. За рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2010 року було достроково розірвано кредитний договір між [PERSON] і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 23 листопада 2007 року, а також стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору станом на 15 грудня 2008 року у розмірі 1 014 423 грн. 57 к.: заборгованість за кредитом 947310 грн. 53 к., за просроченими процентами - 30565 грн. 05к., за поточними процентами - 16759 грн. 11 к., пеня - 19788 грн. 11 к. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 серпня 2011 року вказане рішення суду було залишено без змін. Таким чином, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 17 серпня 2011 року. З розрахунку, наданого банком, вбачається, що на виконання умов договору позичальником було сплачено 19.02.2014 року 4249 грн. 66 к. - заборгованість по тілу кредиту та 11.02.2009 року 500 грн. - відсотки. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.4 договору іпотеки також передбачено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору. Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував належним чином. Як видно із матеріалів справи, відповідно до положень ст. 35 Закону та умов договору іпотеки 30 вересня 2014 року Банком була направлена вимога відповідачу, в якій пропонувалось у місячний строк сплатити заборгованість за кредитом, яка виникла станом на 25 вересня 2014 року у загальному розмірі 1 948 950 грн. 18 к.: заборгованість за кредитом - 943060 грн. 80 к., заборгованість за відсотками - 280736 грн. 28 к., пеню за просрочення кредиту та відсотків - 725153 грн. 03 к., а також останній попереджався, що в разі невиконання даної вимоги Банк змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки. Але вказана вимога відповідачем не була виконана, тому позивач має право на звернення стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки. Щодо розміру заборгованості по кредитному договору, то суд вважає за необхідне визначити її станом на момент розірвання кредитного договору, тобто станом на 17 серпня 2011 року. На вимогу суду розрахунок заборгованості станом на 17 серпня 2011 року позивач не надав. Згідно розрахунку, який міститься у матеріалах справи, заборгованість станом на 15.08.2011 року складає: заборгованість за кредитом - 947310 грн. 53 к., заборгованість за відсотками - 367450 грн. 26 к., пеня за просрочення кредиту та відсотків - 725153 грн. 03 к. Однак позивач при подачі позову до суму зменшив суму заборгованості та прохав стягнути заборгованість у загальному розмірі 1 948 950 грн. 18 к.: заборгованість за кредитом -943 060 грн. 80 к., заборгованість за відсотками -280736 грн. 28 к., пеня за просрочення кредиту та відсотків -725 153 грн. 03 к. Тому суд погоджується з таким розрахунком. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Пунктом 6.5.3 договору визначено, що початкова ціна предмета іпотеки на прилюдних торгах встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцями та іпотекодержателем, а якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вимоги позивача про те, що заходи щодо забезпечення предмета іпотеки на період до його реалізації покласти на відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки покладення такого обов'язку на відповідача не передбачено чинними нормативними актами України, в зв'язку з чим, задоволення цієї вимоги буде суперечити положенням ст.19 Конституції України, згідно яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial