Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є учасником війни, працював у Дніпропетровській обласній спілці споживчих товариств з 17.04.1975 по 02.04.2007 начальником юридичного відділу, з 02.04.2007 по 20.02.2009 радником голови правління облспоживспілки з правових питань. 20.02.2009 був звільнений з облспоживспілки за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Більше 20 років позивач знаходився на обліку і одержував медичні послуги від відповідача на підставі відповідного господарського договору, який кожного року укладався на медичне обслуговування між [PERSON] закладом «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» та Дніпропетровською обласною профспілковою організацією працівників споживчої кооперації, членом якої позивач був увесь час у період праці в облспоживспілки. З 01 серпня 2015 року договір на медичне обслуговування з Дніпропетровською обласною профспілковою організацією працівників споживчої кооперації у однобічному порядку за ініціативи відповідача розірвано, у звязку з чим позивач був знятий Центром з медичного обліку і медичне обслуговування його припинено. Такими діями відповідача порушено конституційне право позивача на медичне обслуговування, а тому позивач просив суд визнати неправомірним розірвання з 01 серпня 2015 року з ініціативи [PERSON] закладу «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» договору між [PERSON] закладом «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» та Дніпропетровською обласною профспілковою організацією працівників споживчої кооперації, який був дійсним на 2015 рік, на медичне обслуговування третіх осіб без їх згоди; визнати неправомірним зняття позивача [PERSON] з 01 серпня 2015 року з обліку у [PERSON] закладі «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» і відмову у наданні йому медичних послуг; зобовязати [PERSON] заклад «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» поновити позивача [PERSON] на обліку у [PERSON] закладі «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» і забезпечити надання йому послуг медичного характеру у обсязі, який надавався до 01.08.2015. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Дніпропетровську обласну профспілкову організацію працівників споживчої кооперації. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву щодо розгляду справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] закладу «Дніпропетровський обласний клінічний Центр кардіології і кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] проти позову заперечувала, підтримавши надані письмові заперечення. Представник третьої особи Дніпропетровської обласної профспілкової організації працівників споживчої кооперації [PERSON] проти позову заперечувала тим, що договір на отримання медичних послуг і обслуговування розірваний з 01 серпня 2015 року у зв?язку з тим, що відповідач згідно змін у законодавстві і статуті більше не надає послуг первинної і вторинної медичної допомоги, а є закладом, спеціалізованим на діагностиці, здійснюючи лікування за певним напрямком лише за направлення закладу первинної чи вторинної медичної допомоги. Суд, вислухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01 січня 2011 року між КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» Дніпропетровської обласної ради (далі «Виконавець») та Дніпропетровською обласною профспілкової організацією працівників споживчої кооперації (далі «Замовник») укладений договір №3 «На виконання робіт з надання додаткової медичної допомоги на госпрозрахунковій основі» згідно п.1 якого Замовник доручає, а Виконавець здійснює у повному обсязі діагностичну і лікувальну допомогу працівникам Замовника у кількості 7 осіб згідно поданим спискам (а.с.74). Відповідно до умов вказаного пункту до договору доданий список працівників Облспоживспілки для медичного обслуговування в діагностичному центрі, до якого також включений і позивач (а.с.77, 79). Пунктом 6.1 договору передбачено, що останній вступає в силу з 01 січня 2011 року та діє до 31 грудня 2011 року. Якщо після спливу строку дії договору жодна зі сторін не забажає його розірвання, договір вважається продовженим на рік на тих самих умовах. Наступна пролонгація (продовження) договору здійснюється щорічно у такому самому порядку. Пунктом 6.2 договору передбачено, що сторони договору мають право розірвати договір, про що повідомляють іншу сторону в письмовому порядку за один місяць до строку розірвання договору. Судом встановлено, що відповідач 08 червня 2015 року повідомив третю особу Дніпропетровській обласній профспілковій організації працівників споживчої кооперації, про те, що КЗ «Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії» ДОР» припиняє виконання робіт з надання додаткової медичної допомоги на госпрозрахунковій основі, у зв?язку з чим направив додаткову угоду до договору від 01 січня 2011 року про розірвання вказаного основного договору (а.с.76). Додатковою угодою №1 від 01 липня 2015 року до договору №3 від 01 січня 2011 року відповідач та третя особа розірвали договір «На виконання робіт з надання додаткової медичної допомоги на госпрозрахунковій основі» від 01 січня 2011 року (а.с. 75). Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено та підтверджується картою диспансеризації [PERSON] (а.с.25-29), що позивач в останнє звернувся за наданням медичної допомоги 21-23 липня 2015 року та така допомога (консультативно-діагностичного характеру) йому була надана амбулаторно з забезпеченням проходження аналізів (УЗД органів брюшної порожнини та позабрюшного простору). Станом на час розірвання договору від 01 січня 2011 року, тобто на 01 серпня 2015 року, позивач за отриманням додаткової медичної допомоги на підставі договору від 01 січня 2015 року не звертався. Зважаючи на встановлені обставини, а також приймаючи до уваги порядок розірвання договору, встановлений п.6.2 договору від 01 січня 2011 року, суд приходить до висновку, що при розірванні цього договору порушень вимог ст. 636 ЦК України допущено не було, оскільки договором передбачена можливість розірвання договору без згоди на те третіх осіб на користь яких укладений договір та станом на день розірвання договору позивачу надання послуг здійснено згідно його звернення. Крім того, належить відзначити, що оспорюваним ним господарським договором йому надавалися додаткові медичні послуги, та він не позбавлений можливості отримання медичної допомоги в загальному порядку, гарантованої державою згідно ст. 49 Конституції України та Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я». За змістом ст.ст. 35-1, 35-2, 35-3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (зі змінами в Законі щодо цих норм, що набирають чинності з 01 січня 2015 року згідно Закону України №3611-VI від 07 липня 2011 року) передбачено три види медичної допомоги: - первинна медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта лікарем загальної практики - сімейним лікарем і передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги в разі гострого розладу фізичного чи психічного здоров'я пацієнта, який не потребує екстреної, вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. -вторинна (спеціалізована) медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах лікарями відповідної спеціалізації (крім лікарів загальної практики - сімейних лікарів) у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультації, проведення діагностики, лікування, реабілітації та профілактики хвороб, травм, отруєнь, патологічних і фізіологічних (під час вагітності та пологів) станів; направлення пацієнта відповідно до медичних показань для надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги з іншої спеціалізації або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. -третинна (високоспеціалізована) медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультації, проведення діагностики, лікування хвороб, травм, отруєнь, патологічних станів, ведення фізіологічних станів (під час вагітності та пологів) із застосуванням високотехнологічного обладнання та/або високоспеціалізованих медичних процедур високої складності; направлення пацієнта відповідно до медичних показань для надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги з іншої спеціалізації. Судом встановлено, що відповідач є субєктом третинної медичної допомоги згідно Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» відповідно до Статуту КЗ «ДОКЦКК» ДОР» (а.с.80-91). Так, пунктом 2.1 Статуту, зі змінами внесеними 30 вересня 2013 року, заклад створений з метою впровадження медичної практики з надання високоспеціалізованої багатопрофільної лікувально-профілактичної допомоги дорослим та дітям мешканцям Дніпропетровської області, проведення наукової і навчально-виховної роботи. Згідно ч.6 ст. 35-3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» третинна (високоспеціалізована) медична допомога надається відповідно до медичних показань за направленням лікуючого лікаря з надання первинної чи вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги або закладу охорони здоров'я, який забезпечує надання первинної, вторинної (спеціалізованої) чи третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, у тому числі й іншої спеціалізації. Частинами 7, 8 ст. 35-3 вказаного Закону передбачено, що без направлення третинна (високоспеціалізована) медична допомога надається безоплатно відповідно до медичних показань у закладах охорони здоров'я, з якими укладені договори про медичне обслуговування населення, пацієнтам із хронічними захворюваннями, які перебувають на диспансерному обліку у відповідному високоспеціалізованому багатопрофільному або однопрофільному закладі охорони здоров'я. Без направлення третинна (високоспеціалізована) медична допомога також надається безоплатно відповідно до медичних показань у закладах охорони здоров'я пацієнтам, які перебувають у невідкладному стані. Таким чином, належить дійти висновку, що третинна медична допомога надається особам виключно за наявності медичних показань за направленням лікуючого лікаря з надання первинної чи вторинної медичної допомоги, оскільки метою такої допомоги є вузькопрофільна медична допомога, спеціалістами за певними напрямками медичної діяльності. Разом з тим, судом встановлено, що позивач має ряд захворювань, за якими проходив лікування у медичних закладах за різними фаховими напрямками (урологія, кардіологія, також, позивач отримував медичну допомогу таких лікарів, як гастроентеролог, невропатолог, хірург, офтальмолог та ін.), проте медичний заклад відповідача здійснює діяльність згідно Статуту з надання третинної медичної допомоги за напрямком кардіології та кардіохірургії, у зв?язку з чим надання відповідної допомоги позивачу потребує відповідного направлення лікуючого лікаря закладу первинної чи вторинної медичної допомоги. Доводи позивача про порушення вимог ст. ст. 6, 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я» щодо його права на вибір вільний вибір лікаря, вибір методів лікування, вибір закладу охорони здоров?я, суд до уваги не приймає, оскільки за змістом вказаних норм такий вибір здійснюється відповідно до рекомендацій лікаря та якщо лікар може запропонувати свої послуги та забезпечення цих вимог закону врегульовано Порядком вибору та зміни лікаря первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженим наказом МОЗ України від 04 листопада 2011 року № 756. Як встановлено судом, позивач за медичною допомогою до закладу первинної медичної допомоги не звертався та відповідних медичних показань (направлення) лікуючого лікаря не отримував, однак надання медичної допомоги фахівцями закладу третинної медичної допомоги не здійснюється без рекомендації (направлення) лікарів закладів первинної та вторинної медичної допомоги. Доводи позивача про порушення відповідачем вимог п.8 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про безпідставне зняття його з обліку у закладі відповідача, суд до уваги не може прийняти, оскільки відповідно до договору від 01 січня 2011 року відповідачем надавалася позивачу лише додаткова медична допомога та, відповідно, маючи статус учасника війни він має право на отримання відповідним фахівцем медичної допомоги закладом третинної медичної допомоги за направлення лікуючого лікаря, якого в межах закладів первинної медичної допомоги меже обрати на власний розсуд. Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, оцінивши докази на належність допустимість, достатність, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірним розірвання відповідачем та третьою особою договору від 01 січня 2011 року з 01 серпня 2015 року, та відповідно, для задоволення похідних від цих вимог: про визнання неправомірним зняття позивача з обліку та зобов?язання поновити позивача на обліку і забезпечення надання послуг медичного характеру, який надавався йому до 01 серпня 2015 року також відсутні правові підстави, у зв?язку з чим належить ухвалити рішення про відмову у позові в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Outcome: dismissed