Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справі присвоєно унікальний номер 757/19639/17-ц та передано судді Матійчук Г.О. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.09.1992 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. В період шлюбу ними було придбано автомобіль Lexus RX350, 2011 року випуску. 02.03.2017 року [PERSON] в особі [PERSON] відчужила вказаний автомобіль [PERSON] , який в свою чергу 14.03.2017 року продав його [PERSON] . Зазначає, що жодних згод на відчуження автомобіля не надавав, а тому спірне майно вибуло з його (позивача) власності поза його волею. На підставі наведеного просив визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу від 02.03.2017 року № 8046/2017/354333 недійсним та витребувати з чужого незаконного володіння автомобіль Lexus RX350, 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , колір білий, державний номерний знак (за останнім продажем) [NUMBER] від [PERSON] . У липні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справі присвоєно унікальний номер 757/38139/17-ц та передано судді Остапчук Т.В. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.09.1992 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. В період шлюбу ним було придбано автомобіль Lexus RX350, 2011 року випуску. 02.03.2017 року [PERSON] в особі [PERSON] відчужила вказаний автомобіль [PERSON] . Відповідно до договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 773 000 грн. 14.03.2017 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу автомобіля із [PERSON] , відповідно до якого остання придбала у власність автомобіль Lexus RX350, 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , колір білий. Зазначає, що жодних згод на відчуження автомобіля не надавав, а тому спірне майно вибуло з його (позивача) власності поза його волею. Зауважив, що відчуження автомобіля завдало йому матеріальної шкоди. Він, як співвласник спірного майна, згідно ст. 71 СК України має право на грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля в сумі 386 500 грн, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 27.04.2017 року відкрито провадження у справі №757/19639/17-ц та призначено до судового розгляду. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. від 23.11.2017 року цивільні справи № 757/19639/17-ц та 757/38139/17-ц об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний номер 757/19639/17-ц (а.с. 215 т. І). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року позовні вимоги [PERSON] про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без розгляду. Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення заборгованості (грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля) представник [PERSON] - [PERSON] зазначив, що позивачем не доведений факт спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, останній був придбаний [PERSON] у 2011 році. Згідно правової позиції Верховного Суду України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його в період шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які його набуто. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя (висновки Верховного Суду України від 05.04.2017 р. справа № 6-399цс17, від 07.12.2016 р. справа № 6-1568цс16, від 12.10.2016 р. справа № 6-846цс16). Враховуючи наведене, а також недоведення позивачем належності майна до спільної сумісної власності подружжя просив відмовити у задоволені позову. У відповідь на відзив відповідача на позов представник позивача зауважила, що відповідач ніколи не працювала, не вела підприємницької діяльності, а займалась господарством та вихованням дітей, в той час як позивач повністю фінансово утримував родину. В силу ст. ст. 60, 61 СК України майно придбане подружжям під час шлюбу належить чоловікові і дружині на праві спільної сумісної власності. Отже спірний автомобіль належав сторонам на праві спільної сумісної власності. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості (грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля ) не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно правових позицій Верховного Суду України від 05.04.2017 р. у справі 6-399цс17, від 07.12.2016 р. у справі №6-1568цс16 та від 12.10.2016 р. у справі 6-846цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Як встановлено в судовому засіданні, сторони 26.09.1992 року уклали шлюб (а.с. 14, том І). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 27.12.2011 року [PERSON] придбано автомобіль Lexus RX350, 2011 року випуску, універсал легковий, номер шасі [NUMBER] , колір білий, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 15, том І). 02.03.2017 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу 8046/2017/354333 відчужила автомобіль [PERSON] (а.с. 16-17, том І). 31.05.2018 року [PERSON] в зв`язку з одруженням змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 163-а, т.ІІ). Як встановлено в ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовує позов не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивач не довів, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому його вимоги є безпідставними і позов про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді компенсації 1/2 вартості автомобіля не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed