Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У жовтні 2019 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося до суду з вище вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру загальною площею 99,97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перереєстровано на АТ «Альфа-Банк». Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 22.02.2019 р. за № 157337920 було зареєстровано право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру загальною площею 99,97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] перереєстровано на АТ «Альфа-Банк». Оскільки законним власником квартири загальною площею 99,97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] перереєстровано на АТ «Альфа-Банк», в силу ст. 317 ЦК України відповідачі, втративши право власності на квартиру , одночасно втратили і право користування нею. Згідно довідки про склад сім`ї, в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Малолітня [PERSON] зареєстрована в зазначеному житловому приміщені після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої дитини. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, яка залишена без задоволення. Оскільки відповідачі не є власниками кватири, надалі, проживаючи в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника, а отже підлягають виселенню з квартири. Позивач просить зняти [PERSON] , [PERSON] з реєстрації у квартирі яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та зобов`язати їх звільнити квартиру. Ухвалою суду від 24.10.2019 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 05.02.2020 замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка, її представник заперечень проти позову не надали, у судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку шляхом направлення судових повісток. Представники третьої особи у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, просять винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд розглянув справу за відсутності відповідачів та представників третіх осіб на підставі ч.1 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», і [PERSON] 25.05.2007 укладено іпотечний договір, відповідно до якого у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором передано у іпотеку квартиру загальною площею 99,97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру загальною площею 99,97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перереєстровано на АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 22.02.2019 р. за № 157337920 було зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру загальною площею 99,97 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно є відповідне застереження в Іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). За положеннями ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що буде суперечити вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітніх осіб на користування жилим приміщенням є також похідним від права їх батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.3016, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи, що узгоджується з положеннями ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Факт реєстрації відповідачів у квартирі підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послу Запорізької міської Ради. Позивачем направлено відповідачам вимоги щодо добровільного виселення та зняття з реєстраційного обліку, проте станом на день подання позову до суду, вимога щодо зняття з реєстраційного обліку залишена без задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Окрім того, в матеріалах справи міститься заява Відповідача [PERSON] від 26.05.2020, з якої вбачається, що остання не оспорює дії Позивача щодо реєстрації права власності. Вимоги позову про зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірній квартирі не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідачів є наслідком виконання рішення про визнання їх такими, що втратили право користування даною квартирою. Судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог і про зобов`язання відповідачів звільнити квартиру, оскільки спосіб у який позивач просить захистити його порушене право, не передбачений ст.16 ЦК України та не обґрунтований в процесі розгляду справи. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial