Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У квітні 2018 року заявниця звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що вона являється дружиною [PERSON], [INFO], померлого 08 березня 2018 року в м. Алушта, Республіка Крим, Російська Федерація, про що 16 березня 2018 року Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано Свідоцтво про смерть серії І-АЯ № 614149. Оскільки дане свідоцтво про смерть було видано на тимчасово окупованій території України та не може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» просила суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], померлого 08 березня 2018 року в м. Алушта, Республіка Крим, Російська Федерація. У судове засідання представник заявниці не зявився, відповідно до заяви просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник [PERSON] районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області\~ в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], [INFO], являється дружиною померлого [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії І-ГУ № 310424 від 06.04.1984 року. Факт смерті чоловіка заявниці [PERSON], померлого 08 березня 2018 року, підтверджується Медичним свідоцтвом про смерть серії 35 № 047421, виданого 13 березня 2018 року Алуштинським відділом СМЕ, Свідоцтвом про смерть серії І-АЯ № 614149, виданим 16 березня 2018 року Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. [PERSON] районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03 травня 2018 року заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті чоловіка з підстави предявлення нею для підтвердження факту смерті [PERSON] документу, виданого на окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Згідно статей 1, 9, 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституції України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ( «Намібійські винятки» ), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про факт смерті особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів про факт смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. З огляду на викладене та враховуючи, що для проведення державної реєстрації смерті [PERSON], померлого 08.03.2018 року, на території України є обєктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявниця [PERSON], суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити та встановити факт смерті чоловіка останньої, що надасть заявниці можливість провести державну реєстрацію його смерті в державному органі України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved