Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах з 08.01.1992 року по 07.06.2021 р. При звільненні адміністрація видала йому трудову книжку, однак не провела повного розрахунку за відпрацьований час. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо виплати заробітної плати, проте йому було відмовлено, тому він був змушений звернутися до суду. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 52 500 гривень. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщений налженим чином, про що свідчить відповідна розписка, відзив на позов не надавав. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, перевіривши доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці [PERSON] перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Каховський завод електрозварювального устаткування» з 08.01.1992 року по 07.06.2021 р. (а.с.10-16). 07.06.2021 звільнений з заводу за угодою сторін (а.с.6). З довідки приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозва-рювального устаткування» №18/648 від 18.06.2021 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 52 500 гривень (а.с.5). Відповідно до ст. ст. 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звільнений з підприємства та з ним не проведено повного розрахунку по заробітній платі. Спору щодо належних звільненому працівникові сум між сторонами не має та така сума складає 52 500 грн., що підтверджується відповідною довідкою підприємства. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд доходить до висновку про те, що судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду слід стягнути з відповідача на користь держави, в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved