Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням його уточнення, до [PERSON], яким просив визначити постійне місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] та припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що сторони з 2002 року перебували у шлюбі, який за рішенням суду 19.11.2009 розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 2003 року народження, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю. Вважає, що має можливість створити найбільш сприятливі умови для виховання та забезпечення його сина, діючи виключно в інтересах дитини з метою виховання гідного громадянина України та не чинитиме перешкод для спілкування сина з матір'ю. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач підтримує заявлені вимоги та просить задовольнити, Відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас 35-36/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб згідно з вимогами статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що сторони у справі записані батьками [PERSON], 2003 року народження /копія ас 10/. За рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 20 травня 2010 року у справі № 2-441/2010 з[PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частин від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19.04.2010 / ас 30/. На підставі даного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Краснопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області /копія ас 11-12/. За інформації Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5918-309171-2017 від 01.03.2017, Будинкової книги, копії паспорта на ім'я [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] у [ADDRESS] з 27.07.2010 /копії ас 6-7, 31-34/. Позивач [PERSON] зареєстрований за проживанням за адресою: [ADDRESS] /ас 16/. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з частиною другою статті 171 СК України неповнолітній [PERSON] з даного питання висловив бажання проживати разом з батьком, про що свідчить його письмова заява надана на адресу суду /ас 37/. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Тобто законодавством України визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетними та принциповими визначаються є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для неприйняття визнання відповідачем позову Суд не вбачає. Враховуючи думку дитини, яка досягла 14 річного віку, факт окремого проживання сторін, створення за місцем проживання батька належних умов для проживання з ним сина, відсутністю виняткових обставин для розлучення дитини з матір'ю, суд вважає що дитина має проживати саме з батьком, оскільки це буде сприяти найкращому забезпеченню інтересів саме дитини щодо її всебічного розвитку у необхідних умовах безпечного, спокійного та стійкого середовища. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше стягнення аліментів неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін, тому позов є обґрунтованим і підставним до задоволення. Копію рішення суду про припинення стягнення аліментів на дитину після набрання ним законної сили до органу виконавчої служби за місцем його виконання. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому частиною шостою статті 141 ЦПК України згідно до Закону України «Про судовий збір». Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved