Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON], діючи через представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» (надалі - відповідач), яким просив визнати таким, що є припиненим, Договір про надання споживчого кредиту № 11194562000 від 17.08.2007 року (Кредитний договір) у звязку з повним виконанням зобовязань за останнім, а також визнати таким, що є припиненим, Договір застави транспортного засобу № 11194562000/З від 17.08.2007 року (Договір застави), шляхом вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційного запису щодо обтяження транспортного засобу автомобіля LANOS TF 699P, 2007 року випуску, номер обєкта Y6DTF699P7W349324, номер державної реєстрації АР 1901 ВА. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що є власником вказаного транспортного засобу, який був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі Кредитного договору, який позивач уклав з ПАТ «Укрсиббанк». В забезпечення виконання позивачем зобовязань за Кредитним договором був укладений також Договір застави, за яким належний позивачу автомобіль був переданий банку у заставу, про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений відповідний запис. В подальшому права вимоги за вказаними договорами придбав відповідач. Станом на час звернення позивача до суду всі зобовязання за Кредитним договором ним повністю виконані, що є підставою для припинення застави на належний позивачу автомобіль. Однак на неодноразові усні звернення до територіальних відділень відповідача щодо надання інформації про стан розрахунків та про внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про припинення застави автомобіля позивач отримав нічим немотивовані відповіді. Посилаючись на створення відповідачем перешкод у реалізації права власності на належне йому майно, а також на порушення відповідачем прав споживача, позивач просив суд захистити вказані права у зазначений в позові спосіб на підставі ст. 41, ст. 55 Конституції України, ст. ст. 3, 16, 319, 599 ЦК України, п. 2.2.3 Договору застави. Ухвалою суду від 30.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. В ході підготовчого провадження судом були вчинені необхідні для розгляду справи по суті дії в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України: отримані письмові заяви учасників по суті справи, залучені надані учасниками докази та витребувані докази за клопотанням учасників. Ухвалою суду від 15.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на факти та доводи, викладені у письмовому відзиві на позов. Зокрема, представник відповідача зазначила, відповідач не заперечує того факту, що свої зобовязання за Кредитним договором позивач повністю виконав, і що у звязку з цим Кредитний договір припинився, а також того факту, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна продовжує існувати запис про обтяження належного позивачу автомобіля у виді застави, внесений на підставі Договору застави. Водночас, на думку відповідача, самих цих фактів недостатньо для звернення до суду, оскільки до відповідача безпосередньо з питань припинення застави позивач не звертався, і взагалі жодним чином не обґрунтував, якими діями відповідач допустив порушення, невизнання чи оспорювання належних позивачу прав чи законних інтересів. Відсутність же порушеного чи оспорюваного права є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що відповідач не заперечував факт припинення Кредитного договору у звязку з повним його виконанням, ухвалою суду від 11.02.2019 року провадження у справі в частині вимог про визнання Кредитного договору припиненим було закрите в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме через відсутність предмету спору. Заслухавши учасників справи щодо вимог про визнання припиненим Договору застави шляхом вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційного запису щодо обтяження заставою належного позивачу автомобіля, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. 17.08.2007 року між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений Кредитний договір, за умовами якого (п. п. 1.1-1.3) позивач отримав цільовий (для особистих потреб на придбання автомобіля LANOS TF 699P, 2007 року випуску, бежевого кольору, з обємом двигуна 1386 куб. см) кредит на суму 42600,00 грн. під зобовязання повернути його не пізніше 16.08.2012 року, сплативши проценти за користування коштами за ставкою 15,00 % річних. Крім того, 17.08.2007 року між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений Договір застави, за умовами якого (п. п. 1.1, 1.2, 1.4, 1.5) позивач, в забезпечення виконання всіх грошових зобовязань за Кредитним договором, передав ПАТ «Укрсиббанк» у заставу автомобіль LANOS TF 699P, 2007 року випуску, бежевого кольору, з обємом двигуна 1386 куб. см, номер шасі Y6DTF699P7W349324, номер державної реєстрації АР 1901 ВА, який належить позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № 2151 від 14.08.2007 року та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС № 033701, виданого Запорізьким РЕВ МРВ ДАІ № 10 при УМВС України в Запорізькій області 16.08.2007 року. Відповідно до п. 4.2 Договору застави, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений реєстраційний запис про обтяження вказаного автомобіля у виді застави. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № № 2949, 2950), за умовами якого права вимоги за Кредитним договором та Договором застави перейшли до відповідача. 20.10.2013 року відповідні відомості були внесені й до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується Витягом № 57066208 від 28.09.2018 року. Станом на час звернення до суду з цим позовом зобовязання за Кредитним договором позивач виконав повністю та належним чином, у звязку з чим вони припинились в порядку ст. 599 ЦК України. Всі зазначені обставини підтверджуються наявними у справі копіями Кредитного договору, Договору застави, Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 08.12.2011 року з додатками, виписками про рух коштів по кредитному рахунку позивача. Крім того, всі зазначені обставини повністю і без застережень були визнані учасниками справи під час судового розгляду, обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин чи добровільності їх визнання у суду немає, у звязку з чим вони не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з такого. Виходячи з положень ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до приписів ст. 3, ст. 11, ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору, є приватним забезпечувальним обтяженням, яке підлягає реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, визначеному Законом. При цьому, відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. З наведеного випливає, що відносини застави рухомого майна виникають, змінюються та припиняються незалежно від її реєстрації як обтяження, а сам інститут реєстрації спрямований на захист прав кредиторів від недобросовісної поведінки боржників та третіх осіб, в тому числі інших кредиторів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про заставу», право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. З огляду на це, беручи до уваги встановлений судом факт припинення зобовязань за Кредитним договором на підставі ст. 599 ЦК України, суд приходить до висновку, що станом на час звернення позивача до суду право застави, яке належало відповідачу на підставі Договору застави, також припинилось одночасно з припиненням зобовязань за Кредитним договором. Пунктом 2.2.3 Договору застави передбачено, що заставодержатель зобовязаний, у разі належного виконання всіх зобовязань за Кредитним договором, виключити запис про обтяження предмету заставу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Однак строк виконання такого обовязку Договором застави не передбачений. Згідно із\~частинами п'ятою, шостою статті 43\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Відповідно до\~частини третьої статті 44\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. З наведеного випливає, що наслідком припинення права застави за Договором застави є право позивача звернутись до відповідача з письмовою вимогою про подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, та обовязок відповідача подати таку заяву протягом пяти днів. Відповідач заперечив факт звернення до нього позивача із такою письмовою вимогою, а позивач не надав доказів подання такої вимоги у письмовому вигляді, пославшись лише на усні звернення, на підтвердження яких також жодного доказу не надав. Як випливає з правової позиції Верховного Суду, яка висловлена в аналогічній справі № 520/6019/17 у постанові КЦС ВС від 01.10.2018 року, законом регламентовано процедуру скасування запису про обтяження майна у Державному реєстрі, і боржник має нею скористатися в позасудовому порядку, а право на судовий захист може виникнути лише у разі порушення обтяжувачем виконання вказаної процедури. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, слід враховувати, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Встановлені у справі обставини та зміст позовної заяви вказують на те, що позивач звернувся до суду не лише не скориставшись передбаченою законом позасудовою процедурою, а й обравши спосіб захисту своїх прав, який не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, позивач просить визнати припиненим Договір застави шляхом вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційного запису щодо обтяження транспортного засобу автомобіля LANOS TF 699P, 2007 року випуску, номер обєкта Y6DTF699P7W349324, номер державної реєстрації АР 1901 ВА. Однак чинним законодавством України не передбачено такої підстави припинення чи способу припинення договору застави, як вилучення реєстраційного запису про обтяження з відповідного реєстру. Більше того, аналіз наведених вище норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» свідчить про те, що «внесення реєстраційного запису про припинення обтяження» і «вилучення з Державного реєстру реєстраційного запису про обтяження» є різними реєстраційними діями, вчинення яких, до того ж, покладається законом на держателя або реєстратора Державного реєстру. Вимог про припинення обтяження чи визнання його припиненим позивач не заявляв. Вирішуючи спір про право цивільне, суд не вправі перебирати на себе функції та повноваження інших осіб чи органів, а тому суд не може своїм рішенням вилучити той чи інший запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. У звязку із зазначеним в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed