Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Т-Фактор (далі ТОВ Т-Фактор), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Північзахідтрансбуд (далі ТОВ Північзахідтрансбуд), у якому просить визнати за нею майнові права на квартиру № 232, загальною площею 74,05 м2, що розташована на 7-му поверсі у третій секції обєкту незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку № 21-Б по вулиці Черняховського у місті Бровари Київської області, визнати за нею право на отримання квартири в натурі та право на вчинення дій щодо оформлення права власності на дану квартиру, посилаючись на те, що у порушення умов укладеного сторонами 01 липня 2011 року договору № 47-ф про участь у спільному будівництві житлового будинку відповідач ТОВ Т-Фактор будинок не добудував та квартиру у власність їй не передав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача ТОВ Т-Фактор [PERSON] у суді позов визнав частково, майнових прав [PERSON] на квартиру № 232 у житловому будинку № 21-Б по вулиці Черняховського у місті Бровари Київської області в розмірі внесених позивачем коштів у сумі 629425 грн. не заперечував. Стягнення із товариства на користь [PERSON] сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3654 грн. вважав безпідставним. Третя особа: ТОВ Північзахідтрансбуд у судове засідання теж не зявилося, про час і місце розгляду справи повідомлялося у встановленому законом порядку, про причини неявки суд повідомило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 14 квітня 2008 року між третьою особою: ТОВ Північзахідтрансбуд і позивачем [PERSON] був укладений попередній договір № 47. 27 листопада і 03 грудня 2009 року цими сторонами укладено також дві додаткові угоди, якими внесено зміни до вказаного вище договору. За умовами попереднього договору від 14 квітня 2008 року із урахуванням внесених змін сторони зобовязувалися укласти в першому півріччі 2011 року договір купівлі-продажу квартири (основний договір), предметом якого є квартира № 232, загальною площею 74,05 м2, що розташована на 7-му поверсі багатоквартирного житлового будинку № 21-Б по вулиці Черняховського у місті Бровари Київської області, вартістю 629425 грн., які [PERSON] зобовязувалась сплатити до 17 грудня 2008 року відповідно до встановленого графіку. Позивач [PERSON] свої зобовязання за цим договором виконала повністю, оплатила вартість зазначеної квартири в сумі 629425 грн., що підтверджується довідкою № 172, виданою 01 грудня 2009 року ТОВ Північзахідтрансбуд. У визначений строк (у першому півріччі 2011 року) основний договір купівлі-продажу квартири між ТОВ Північзахідтрансбуд і [PERSON] укладено не було. 01 липня 2011 року між відповідачем ТОВ Т-Фактор і позивачем [PERSON] був укладений договір № 47-ф про участь у спільному будівництві житлового будинку в місті Бровари по вулиці Черняховського, 21-Б (далі договір про участь у будівництві). За умовами п. п. 1.1, 1.2 даного договору обєктом нерухомості за цим договором є квартира № 232, загальною площею 74,05 м2, на 7-му поверсі, у 3-й секції, 301-квартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями соціально-культурної сфери у місті Бровари Київської області по вулиці Черняховського, 21-Б (далі обєкт нерухомості). У п. 2.1 цього договору визначено, що відповідач ТОВ Т-Фактор є правонаступником попереднього замовника ТОВ Північзахідтрансбуд по його зобовязаннях перед позивачем [PERSON] стосовно обєкта нерухомості. Згідно із п. 2.2 договору про участь у будівництві ТОВ Т-Фактор зобовязувалося добудувати та здати в експлуатацію зазначений житловий будинок, після чого передати обєкт нерухомості [PERSON] у власність до 31 грудня 2011 року. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору загальна вартість обєкта нерухомості станом на момент підписання сторонами договору складає 629425 грн. із розрахунку 8500 грн. за 1 м2. За умовами п. 2.7 загальна площа обєкта нерухомості підлягає уточненню після введення будинку в експлуатацію на підставі даних технічного паспорта, виданого БТІ. Після цього [PERSON] у випадку збільшення фактичної загальної площі квартири здійснює доплату за різницею площі. У випадку зменшення площі квартири ТОВ Т-Фактор повертає вартість різниці площі позивачеві. Права та обовязки сторін встановлені у розділі 3 договору про участь у будівництві. Відповідно до умов п. 3.1.6 договору ТОВ Т-Фактор зобовязалося після здійснення остаточних розрахунків передати [PERSON] обєкт нерухомості і всі необхідні документи для оформлення нею права власності на квартиру. Згідно із п. п. 5.1, 5.2 договору про участь у будівництві цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до моменту передачі ТОВ Т-Фактор обєкта нерухомості у власність [PERSON] Судом встановлено, що позивач [PERSON] свої зобовязання за договором про участь у будівництві виконала повністю та оплатила визначену сторонами у договорі вартість обєкта нерухомості в розмірі 629425 грн., що відповідачем ТОВ Т-Фактор не заперечується. Всупереч умовам п. п. 2.2, 3.1.6 зазначеного договору відповідач ТОВ Т-Фактор своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконало, у встановлений сторонами строк до 31 грудня 2011 року житловий будинок не добудувало та обєкт нерухомості у власність [PERSON] не передало. Орієнтовний час введення житлового будинку в експлуатацію ТОВ Т-Фактор не визначено, оскільки будівництво на даний час відповідачем не ведеться. За змістом ст. ст. 177, 190 ЦК України майнові права є обєктами цивільних прав. У ч. 2 ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 зазначив, що майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно із ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону обєктами інвестиційної діяльності можуть бути також майнові права. За змістом ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За змістом положень ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. У ч. 1 ст. 178 ЦК України встановлено, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] свої зобовязання за договором про участь у будівництві виконала належним чином та оплатила вартість обєкта нерухомості (квартири), а також те, що на даний час відповідачем ТОВ Т-Фактор будівництво житлового будинку не ведеться, визначені договором строки введення його в експлуатацію (до 31 грудня 2011 року) прострочено, обєкт нерухомості у власність позивачу не передано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому за нею має бути визнано майнові права на квартиру № 232, загальною площею 74,05 м2, на 7-му поверсі, у 3-й секції, багатоквартирного житлового будинку за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Черняховського, 21-Б, відповідно до внесених коштів у розмірі 629425 грн. Вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права на отримання вказаної квартири в натурі та права на вчинення дій щодо оформлення права власності на квартиру охоплюються визнанням за позивачем майнових прав на квартиру та додаткового закріплення рішенням суду не потребують. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позовної заяви [PERSON] у визначеному законом розмірі сплатила судовий збір у сумі 3654 грн. Вказана сума судового збору відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial