Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яким просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики на загальну суму 40356, 36 грн. На обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.01.2014 року за договором позики [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 20\~000 грн., в строк до 03.05.2014 року, про що [PERSON] було надано письмову розписку. У зазначений строк позичені кошти відповідачка не повернула. На цій підставі позивач просив суд стягнути з відповідача 18587,36 грн. індексу інфляції, 20000 грн. основного боргу, 1769,00 грн. 3% річних. Відповідно до п.9 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання відповідач повторно не зявився, сповіщався (за місцем своєї реєстрації) судом про дату, час та місце його проведення, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, в силу п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. В судовому засіданні представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду даної справи, в звязку із чим суд, розяснивши наслідки заочного розгляду справи, протокольно, ухвалив розгляд даної справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного: Між сторонами виникли правовідносини які регулюються ЦК України та виникають з зобовязального права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Таким чином, позовні вимоги в частині повернення основного боргу за договором позики від 05.01.2014 року в розмірі 20\~000 грн., правомірні та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачки боргу у сумі 20\~000 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з зарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних із простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Виходячи з встановленого судом розміру основного боргу за договором позики, який підлягає стягненню з відповідача, та відповідно до ст. 625 ЦК України, за період з 03.05.2014 року по 13.04.2017 року (день розрахунку за позовом), з відповідача необхідно стягнути інфляційні збитки в сумі 18587,36 грн., та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 1769,00 грн. Таким чином, стягненню з відповідачки підлягає загальна сума 40356,36 грн. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідчки слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 640 грн., оскільки ці витрати документально підтверджені (квитанція від 13.04.2017 року). На підстав наведеного,

Outcome: approved