Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У зазначеній позовній заяві позивач покликається на те, що у період 1965 2003 років перебувала у шлюбі з [PERSON] З часу одруження проживали у будинку матері її чоловіка, що по вул. Калецька,8а, в смт. Зарічне Рівненської області, який був побудований ще в 1910 році. Після її смерті продовжували користуватися зазначеним житловим будинком. 11.08.2003 року її чоловік [PERSON] помер та вона прийняла спадщину після його смерті. Оформити спадщину на вказаний житловий будинок у порядку спадкування після смерті [PERSON] не виявилося можливим, оскільки він за життя не оформив свої спадкові права на нього. Вказує, що вона добросовісно заволоділа житловим будинком батьків свого чоловіка, більше тринадцяти років відкрито та безперервно володіє та користується ним, забезпечує його збереження та утримання, однак право власності на нього оформити не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на цей житловий будинок відсутні. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 8а, що по вул. Калецька, в смт. Зарічне Рівненської області за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Крім того, пояснила, що спірний житловий будинок належав матері її чоловіка [PERSON], яка померла у 1994 році. Її сімя користувалася вказаним будинком. Однак, її чоловік [PERSON] спадщину після смерті матері не оформив. 11.08.2003 року [PERSON] помер. Після його смерті вона відкрито та безперервно володіє та користується цим будинком, проводить поточні ремонтні роботи, сплачує платежі за надані комунальні послуги. Разом з тим, правовстановлюючі документи на зазначений житловий будинок відсутні, оформити право власності на нього у інший спосіб не має можливості. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. За змістом ст. 3, 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] з 21.02.1965 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 21.02.1965 року ІІІ-УР № 336314. З показань свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача та [PERSON], її сина, а також пояснень самого позивача вбачається, що після одруження з [PERSON] позивач стала проживати у будинку його матері [PERSON], що по вул. Калецька,8а, в смт. Зарічне Рівненської області. У 1969 році поряд з цим будинком ними було побудовано власний житловий будинок та вони перейшли до нього проживати. Після смерті [PERSON], яка померла у 1994 році, сімя позивача продовжувала користуватися спірним будинком. Позивач після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 11.08.2003 року, продовжує одноосібно, відкрито та безперервно володіти цим житловим будинком, утримує його, сплачує комунальні платежі, проводить поточні ремонти. Наведене обєктивно підтверджується наданими суду письмовими доказами. Зокрема, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що батьками чоловіка позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. З свідоцтва про смерть серії І-ГЮ № 206603 вбачається, що [PERSON] померла 20 квітня 1994 року. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, заповіт не посвідчувався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується довідкою Зарічненської районної нотаріальної контори Рівненської області від 18.02.2017 року № 01-16\\55, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 17.02.2017 року. У технічному паспорті на спірний житловий будинок його власником вказаний [PERSON], побудований цей будинок у 1910 році, його інвентаризаційна вартість 9449 грн. З письмових пояснень селищного голови Зарічненської селищної ради Рівненської області № 19 від 10.01.2017 року та довідки Зарічненської селищної ради № 52 від 04.01.2017 року вбачається, що відсутні відомості про те, за ким рахувався спірний житловий будинок у період до 2003 року та після 11.08.2003 року, земельна ділянка для його обслуговування не виділялася. Позивач у вказаному будинку проживала без реєстрації з 2002 по вересень 2016 року. З довідки Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації № 06\\77 від 04.01.2017 року вбачається, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Чоловік позивача [PERSON] помер 11.08.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.08.2003 року 1-ГЮ № 130148, виданим відділом РАГС Зарічненського районного управління юстиції в Рівненській області. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звертався син спадкодавця [PERSON], спадкова справа заведена 04.08.2006 року за № 132, заповіт спадкодавцем не посвідчувався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується довідкою Зарічненської районної нотаріальної контори Рівненської області від 14.02.2017 року № 01-16\\48, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 03.02.2017 року. З свідоцтва про смерть від 06.03.2012 року, виданого відділом ДРАЦС Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, серія 1-ОК № 238654, вбачається, що [PERSON] помер 14 липня 2011 року. Судом встановлено, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, а саме житловим будинком № 8а, що по вул. Калецькій, в смт. Зарічне Рівненської області, і продовжує відкрито, безперервно володіти ним після смерті чоловіка [PERSON], тобто з 11 серпня 2003 року і по даний час. При цьому факт відкритого та безперервного володіння позивачем зазначеним нерухомим майном також підтверджується договором про користування електричною енергією від 21.04.2005 року, укладеним між позивачем та ЗАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго», в якому обєкт споживача зазначено житловий будинок, що по вул. Калецька,8а, в смт. Зарічне Рівненської області, актом збереження пломб на електролічильнику у вказаному житловому будинку від 02.03.2015 року, квитанціями, виданими на ім`я позивача, про сплату рахунків за надані послуги з електропостачання за липень, листопад 2013 року, лютий, червень 2014 року, травень, листопад 2015 року, а також страховими свідоцтвами про страхування зазначеного житлового будинку від 07.08.2004 року, 04.08.2005 року, 12.08.2008 року, 19.08.2009 року, 16.08.2010 року. Судом також встановлено, що позивач при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, що свідчить про добросовісність володіння, вона не приховувала факт знаходження спірного майна в її володінні та володіла ним безперервно протягом усього строку набувальної давності. Разом з тим, враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України про те, що правила\~статті 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК України\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК України\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року, тому є обгрунтвоаними покликання позивача на те, що давність володіння слід обраховувати саме з 11 серпня 2003 року. При цьому обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів відповідає вимогам закону. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно є підставою для проведення державної реєстрації права власності. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, зокрема, житловим будинком № 8а, що по вул. Калецька, в смт. Зарічне Рівненської області, протягом десяти років, починаючи з 11.08.2003 року, в зв`язку з чим набула\~\~право власності на вказане майно на підставі\~ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved