Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] в особі представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики від 25.10.2017 у розмірі 14850,00 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України - гривні становить 404303,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказував, 25.10.2017 між сторонами по справі укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого, відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі, що еквівалентно 10000,00 доларів США, для особистих цілей та зобов`язався повернути суму боргу та відсотки на умовах та в порядку, встановленому договором. Днем повернення позики є 25.10.2018. Однак, відповідач свої зобов`язання по договору позики від 25.10.2017 не виконав, отримані у борг грошові кошти разом з нарахованими відсотками не повернув. Станом на 13.04.2019 за відповідачем обраховується заборгованість за договором позики від 25.10.2017 у розмірі 14580,00 доларів США. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2020, відкрито провадження по справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких заяв та клопотань не надав. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідачів, враховуючи, що від відповідачів не надійшли відзиви, а позивач згоден на заочний розгляд справи, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст. 223 та ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.10.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п.1 вказаного договору, відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі, що еквівалентно 10000,00 доларів США, для особистих цілей та зобов`язався повернути суму боргу та відсотки на умовах та в порядку, встановленому договором. Підтвердженням отримання відповідачем коштів слугує також розписка до договору позики від 25.10.2017 про отримання відповідачем позики, відповідно до умов договору. Згідно п. 2 договору, відсоткова ставка по сумі позики встановлюється у розмірі 254% річних від загальної суми позики. Частиною 1 пункту 6 договору встановлено, що проценти нараховуються на всю суму позики та виплачуються позикодавцю згідно таких правил: проценти на вклад нараховуються за фактичну кількість днів користування позичальником сумою позики починається з наступного дня після отримання позичальником суми позики, а припиняється в день остаточного розрахунку за позикою, визначеному в п. 4 договору на день дострокового розірвання. Пунктом 3 договору встановлено, що термін повернення позики складає 12 місяців, з дня отримання коштів. Днем повернення позики є 25.10.2018. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи неповернення відповідачем суми позики та відсотків за користування грошовими коштами, станом на 13.04.2019 за відповідачем обраховується заборгованість за договором позики від 25.10.2017 у розмірі 14580,00 доларів США, яка складається з: 10000,00 доларів США - сума боргу; 4580,00 доларів США - відсотки за користування коштами, що також підтверджується розрахунком позивача, який знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Пунктом 1 частини 2 статті 1048 ЦК України, передбачено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики від 25.10.2017 у розмірі 14580,00 доларів США. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4043,04 грн.

Outcome: approved