Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління №9 «Полтаванафтогазбуд», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, про розірвання трудового договору з ініціативи працівника та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він є директором ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ», однак у зв`язку з тим, що підприємство фактично не функціонує, а зв`язку з засновниками юридичної особи немає, він не може звільнитися з займаної посади, у зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача до суду не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, зокрема, і через оголошення на сайті «Судова влада». Не з`явився представник третьої особи не повідомивши суду про причини своєї неявки, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Судом встановлено, що 29.09.2015 року відповідно до протоколу засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» (ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ») № 3 від 29.09.2015 р. та наказом № 19-ВК від 29.09.2015 року позивач приступив до виконання обов`язків директора ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ». У подальшому, згідно з протоколом загальних зборів акціонерів ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» № 1 від 29.04.2016 р., [PERSON] обрано на посаду директора ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ». На даний час засновники (акціонери), у тому числі кінцевий бенефіціарний власник (контролер), якими створено юридичну особу, не займаються та не піклуються підприємством: найманих працівників ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ», окрім [PERSON] - директора, не має; діяльності підприємство не веде; як наслідок, позивач втратив матеріальну та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора на підприємстві. [PERSON] бажає звільнитися та змінити місце роботи. Зв`язку із засновниками ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» позивач не має, що є перешкодою у вільному звільненні з посади директора за власним бажанням. ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» фактично за відомою (юридичною) адресою не існує та не знаходиться. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» є [PERSON] . Головою наглядової ради ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» № 1 від 29.04.2016 р. призначено [PERSON] . 30.07.2019 року [PERSON] власноручно написав та направив заяву про звільнення його з посади директора ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з 13.08.2019 року. (а.с.42-45, 50-54) А також ним було направлено заяву із зверненням про ініціювання проведення позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Будівельного управління № 9 «Полтаванафтогазбуд» з винесенням на порядок денний питання про звільнення [PERSON] з посади директора за власним бажанням. Вказані заяви були направлені позивачем Голові наглядової ради ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» [PERSON] та кінцевому бенефіціарному власнику (контролеру) - Акціонеру ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» [PERSON] за адресами, вказаними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказані заяви від 30.07.2019 року були отримані [PERSON] 06.08.2019 року (а.с.63), проте у передбачені законодавством порядку та строки не було прийнято рішення від імені вищого органу товариства про звільнення [PERSON] з посади директора, жодних інших заходів, направлених на звільнення його з посади директора, передбачених чинним законодавством, також не вчинялось. [PERSON] вказані заяви від 30.07.2019 року отримані не були та повернулись мені за зворотною адресою (а.с.60). 15.08.2019 року [PERSON] повторно власноручно написав та направив заяву про звільнення його з посади директора ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з 29.08.2019 року та звернення про ініціювання проведення позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» з вищевказаного питання за вищевказаними адресами (а.с.48, 49, 55-58). Вищевказані заяви від 15.08.2019 року ні [PERSON] , ні [PERSON] повторно отримані не були, у зв`язку з чим 02.09.2019 року повернулись [PERSON] за зворотною адресою (а.с.61, 62). Відповідно жодних дій, спрямованих на задоволення заяв [PERSON] та звільнення його з посади директора за власним бажанням зі сторони ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» станом на день звернення до суду, вчинено не було. Бездіяльність відповідача щодо не звільнення [PERSON] з посади директора підприємства за власним бажанням є порушенням його трудових прав на звільнення та вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За нормою ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, та набрала чинності 11.09.1997 року, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст.43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно роз`яснень, зазначених в абзаці 1 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», слідує, що відповідно до ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Таким чином між ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ»та [PERSON] виникли трудові правовідносини на підставі трудового договору, який оформлено наказом, а також фактичним допуском до роботи останнього на посаді директора. В силу п.4 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП України) підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з iнiцiативи працівника (статті 38, 39 КзПП України). Відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю Українипрацівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до п.5.1., пп.5.1.1., пп.5.1.2. Статуту ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ»органами управління Товариства є: Загальні Збори акціонерів - вищий орган; Наглядова рада - орган, що здійснює контроль за діяльністю директора та захист прав акціонерів Товариства в період між Загальними зборами акціонерів, а також в межах своєї компетенції регулює діяльність директора. Пунктами 8.1., 8.3., 8.8. Статуту ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» передбачено, що органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є директор (Виконавчий орган). Директор підзвітний у своїй діяльності Загальним Зборам і Наглядовій раді Товариства та організовує виконання їх рішень. У випадку неможливості виконання директором своїх обов`язків, його обов`язки тимчасово виконує інша особа за рішенням Загальних Зборів. До загальної компетенції Загальних Зборів, зокрема, належить обрання та відкликання повноважень голови і членів виконавчого органу (п. 6.1.7. Статуту). Позачергові засідання Наглядової ради скликаються на вимогу: (а) Голови Наглядової ради, або (б) директора, або (в) Ревізійної комісії. До компетенції Наглядової ради належить, зокрема, призначення особи, яка виконує обов`язки директора, на час, коли директора не обрано або у випадку його відсутності (з причини хвороби, відпустки, службового відрядження тощо) (п.7.5.27. Статуту). 30.07.2019 року, 15.08.2019 року на адресу засновника та Голови Наглядової ради [PERSON] були направлені заяви про ініціювання скликання позачергових загальних зборів ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» з метою вирішення питання про звільнення його з посади директора за власним бажанням, а також, заяви про його звільнення. З комплексного аналізу змісту положень ст. КЗпПУ, ст.ст. 159,160 ЦК України, ст. 41,47 ЗУ «Про господарські товариства» ст.ст. 32,33,52,61 ЗУ «Про акціонерні товариства» вбачається, що праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондується обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести відповідні зміни в Єдиний державний реєстр. Таким чином, уповноважений на звільнення директора ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» орган заяву [PERSON] про звільнення не розглянув та не виконав покладених на нього Статутом та законом обов`язків по створенню нового виконавчого органу, чим порушено право позивача на звільнення за власним бажанням та вільне обрання місця роботи. Окрім цього, невнесення відповідачем відповідних змін про звільнення з посади керівника (директора, голови правління) [PERSON] до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про те, що останній продовжує вважати позивача керівником товариства. Таким чином, враховуючи, що трудові відносини між [PERSON] та ПрАТ «БУ-9 «ПНГБ» фактично припинені, відповідач на вимоги позивача оформити розірвання трудових відносин не реагує, [PERSON] позбавлений можливості звільнитися у встановленому КЗпП порядку, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч.1 ст.38 КзПП. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved