Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У квітні 2013 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 22, яка знаходиться у м.Дніпропетровську по вул. Мініна, 7, загальною площею 43,3 кв.м., житловою площею 12,10 кв.м., що належить відповідачу [PERSON] І на підставі права власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0301/0508/71-086 від 21.05.2008 року, яка станом на 01.02.2013 року складає 907413,24 грн., а саме: за кредитом - 569725,05 грн.; по відсоткам - 154806,43 грн.; пеня - 182881,76 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна. А також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн./т.1 а.с.1-3/. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено /т.4 а.с. 46-51/. З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставина справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог /т.4 а.с.55-64/. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав. У справі встановлено, що 21.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 0301/0508/71-086, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в розмірі 84 000 доларів США зі сплатою 11,9 % з кінцевим терміном повернення - до 20.05.2019 року /т.1 а.с.5-8/. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 21.05.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № 0301/0508/71-086-Z-1, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] /т.1 а.с. 15-18, 19/ Між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вектор Плюс» 28.11.2012 року укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 0301/0508/71-086. 28.11. 2012 року між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого останньому передано право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №0301/0508/71-086 та договором іпотеки, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON]І./т.1.а.с.41/. Позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у звязку із чим станом на 01.02.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 907413,24 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 569725,05 грн.; по відсоткам - 154806,43 грн.; по пені - 182881,76 грн. /т.1 а.с.24,25/. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2012 року у цивільній справі № 2/422/2073/2012 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 0301/0508/71-086 від 21.05.2008 року у розмірі 658745,83 грн., що утворилась станом на 30.08.2011 року /т.1.а.с.103-105/. Згідно відповіді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 24093 від 21.10.2015 року заміна позивача за цим рішенням не відбувалось, ТОВ «Кредитні ініціативи» не є учасником вказаної справи /т. 3 а.с. 161/. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції виходив з того, що вищевказаним рішенням суду від 21.03.2012 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором саме на користь ПАТ «СВЕДБАНК», а не на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», а тому немає підстав для застосування правової позиції, висловленої в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.09.2013 року у цивільній справі №73цс13, згідно якої наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання суми шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку боржником нерухоме майно. При цьому районний суд посилався на те, що у справі, що розглядалась Верховним Судом України, позивачем за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки є та сама особа, що й по справі про стягнення заборгованості за кредитом, за якою вже є рішення, тобто йдеться про одного й того ж самого кредитора. Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що за наявності встановленого судовим рішенням, що набрало законної сили, стягувача (кредитора) та за відсутності відомостей про заміну сторони виконавчого провадження за цим рішенням іпотекодавець не має правової визначеності, на чию користь (ПАТ «Сведбанк» чи ТОВ «Кредитні ініціативи») він має сплатити суму грошового зобовязання з метою припинення відносин іпотеки, а тому відмовив у позові. Крім того, районний суд посилався на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є банківською установою, не має індивідуальної ліцензії на здійснення розрахунків в іноземній валюті, а тому не може прийняти від відповідачки виконання зобовязань у валюті, визначеній в договорі, зокрема, позивач безпідставно, в односторонньому порядку змінив валюту виконання зобовязання, не запропонував відповідачу виконати його у гривні. Однак з такими висновками районного суду погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 11 договору іпотеки № 0301/0508/71-086-Z-1 від 21.05.2008 року, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадках одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). Згідно постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема визначені у статтях 599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК. Отже, наявність судового рішення про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане нею в іпотеку нерухоме майно. Відповідачем [PERSON] не було надано доказів, що рішення суду від 21.03.2012 року про стягнення заборгованості було виконано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься й у ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавцем, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не було доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи», уклавши 28.11.2012 року договір факторингу отримало права вимоги до відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, посилання районного суду на те, що оскільки стягувачем на рішенням Ленінського суду від 21.03.2012 року є ПАТ «Сведбанк», а тому у ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права на отримання суми шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку боржником нерухоме майно є такими, що не ґрунтуються на законі. Висновок суду першої інстанції стосовно того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не має індивідуальної ліцензії на здійснення розрахунків в іноземній валюті, а тому не може прийняти від відповідачки виконання зобовязань у валюті, визначеній в договорі, є необґрунтованим, оскільки ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна саме банку для укладення кредитного договору в іноземній валюті, тоді як в даному випадку до позивача перейшло право вимоги за вже існуючим кредитним договором внаслідок укладання договору факторингу.Отже, у ТОВ «Кредитні ініціативи», в розумінні ст. 533 ЦК України, Постанови НБУ № 200 від 30.05.2007 року, Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, наявність ліцензії не є обовязковою. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевим судом допущені порушення норм матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з висновку про вартість майна від 19.05.2016 року /т.4.а.с.97/, ринкова вартість предмету іпотеки квартири [ADDRESS] складає 547539 грн., отже вказана сума має бути початковою ціною при проведенні прилюдних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження». Виходячи з положень ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позову згідно платіжного доручення № 57 від 13.03.2013 року було сплачено судовий збір у сумі 3441 грн., а також, згідно платіжного доручення № 19540 від 04.07.2016 року сплачено 4019,40 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, тобто всього 7226,10 грн. / т.1 а.с.4, т.4 а.с 74./. Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 7226,10 грн.

Outcome: approved