Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~в якому\~просить визнати\~останніх такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням.\~Позов обґрунтовує\~тим,\~що йому на праві власності належить будинок №14 по вул. Меотіди в м. Бердянськ, Запорізької області. В цьому будинку зареєстровані попередній власник та члени її родини. Після укладення договору купівлі-продажу, в листопаді 2017 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнили вказаний будинок після чого не зустрічалися жодного разу. Проте, до теперішнього часу залишаються зареєстрованими в ньому. Посилаючись на ст. 391 ЦК України просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON]\~- [PERSON]\~(а.с.29) в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснила, що позивач є її сином, а відповідач у справі є її рідною сестрою. Відповідач продала свою частку будинку позивачу та виїхала з будинку, обіцяла після влаштування на новому місці мешкання знатися з реєстрації в спірному будинку з усіма членами своєї родини. Проте, до теперішнього часу цього не зробила. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.25-27, 35-37), заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. Суд на підставі ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Вислухавши представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на будинок який розташовано за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Меотіди буд.14, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 11.11.2017 року зареєстровано в реєстрі за №1118 (а.с.7-13). У відповідності до п.5.5 Договору продавці заявили що у відчужуваному житловому будинку на день посвідчення договору купівлі-продажу малолітніх та неповнолітніх дітей не зареєстровано, що підтверджено довідкою №4250. На даний час відповідачі зареєстровані у вказаному вище будинку(а.с.14). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, мешкає в будинку №10/2 по вул. Меотіди. Їй відомо, що відповідачі продали своє житло позивачу і виїхали з будинку, зі слів сусідів до Криму. Востаннє вона бачила їх можливо на початку 2018 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, мешкає в будинку №16 по вул. Меотіди. Їй відомо, що відповідачі [PERSON] отримали цей будинок у спадок від своєї мами. Фактично в ньому ніколи не жили, приходили в гості до матері. Валентину та Анатолія бачила більше року тому, [PERSON] близько десяти років тому. Зі слів сусідів вони виїхали до Криму чи до РФ. Останній рік - півтора в будинку живе представник позивача та позивач коли приїжджає до міста. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що [PERSON] України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З огляду на наведені вище приписи закону, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved