Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Зазначав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка вчиняє щодо нього та їхньої спільної дочки [PERSON] психологічне та економічне насильство. [PERSON] приховала від дочки той факт, що він є її батьком, перешкоджає його спілкуванню з дочкою, вчиняє дії щодо позбавлення його батьківських прав та неправомірного стягнення заборгованості по аліментах. [PERSON] просив суд обмежити [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , та заборонити [PERSON] - перебувати в місці спільного проживання разом із дочкою; - наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) дочки, місця її навчання та місць частого відвідування; - розшукувати, переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з дочкою; - вести листування, телефонні переговори з дочкою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Заінтересована особа на адресу суду направила клопотання про слухання справи без її участі, проти заяви заперечувала. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Комсомольського районного суду Полтавської області від 04.10.2019 року (т. 1, а.с. 42). У подальшому справа перебувала у провадженні різних суддів інших судів Полтавської області у зв`язку із задоволенням відводів та самовідводів суддів. На підставі розпорядження голови Кременчуцького районного суду Полтавської області № 8 від 12.05.2020 року справу передано на розгляд до найбільш територіально наближеного суду - Автозаводського районного суду м. Кременчука. До провадження судді Кривич Ж.О. справа надійшла в результаті повторного автоматизованого розподілу після самовідводу іншого судді (т. 2, а.с. 63-64). Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.05.2020 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши долучені до заяви документи, встановив такі фактичні обставини. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . 27.04.2011 року рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області шлюб між ними розірвано, місце проживання дочки визначено з матір`ю (том 1, а.с. 29, зворот). Рішення набрало законної сили. В даний час і заявник, і заінтересована особа мають свої сім`ї та малолітніх дітей, які народилися від інших стосунків. Протягом тривалого часу - з 2012 року [PERSON] не спілкується з дочкою [PERSON] . Як стверджував заявник, це сталося з вини колишньої дружини [PERSON] , яка поклала край його спілкуванню з дочкою, коли тій виповнилося 2,5 рочки, та приховала від дитини сам факт його батьківства. [PERSON] пояснив також, що від сплати аліментів він не ухилявся і не сплачував їх тільки тому, що на цьому не наполягала сама [PERSON] . У травні 2018 року [PERSON] висловила ініціативу, щоб заявник надав згоду на усиновлення дочки чоловіком [PERSON] . Заявник відповів категоричною відмовою, розцінивши таку пропозицію колишньої дружини як спробу схилити його до відмови від рідної дитини. З того часу між сторонами триває конфлікт. В даний час в провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває цивільна справа № 534/1120/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну місця проживання дитини. Підготовче судове засідання у справі призначено на 25.05.2020 року. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту рішення Закон № 2229-VІІІ від 07.12.2017 року). Як визначено у пункті 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону № 2229-VІІІ від 07.12.2017 року домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство у пункті 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VІІІ від 07.12.2017 року визначено як форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічним насильством згідно пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VІІІ від 07.12.2017 року є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Суд з`ясував, що намагання [PERSON] позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини, її несхвальне ставлення до можливої перспективи проживання дитини разом з ним та їх тісного спілкування, заявник оцінює як психологічне насильство. Дії [PERSON] , яка отримала дублікат виконавчого листа та вживала заходи щодо стягнення з нього заборгованості по аліментам за минулі роки, заявник розцінює як економічне насильство. Суд з такими висновками заявника не погоджується, оскільки з огляду на наведені дефініції термінів «домашнє насильство», «економічне насильство», «психологічне насильство», такі дії [PERSON] не є насильницькими в розумінні Закону № 2229-VІІІ від 07.12.2017 року. Ні в заяві, ні у судовому засіданні [PERSON] не зазначав, що дії [PERSON] викликають у нього побоювання за свою безпеку або безпеку дочки. Окрім того, досліджені у судовому засіданні надані заявником письмові докази (том 1, а.с. 8-39), переконливо свідчать про те, що між сторонами існує спір, який врегульований нормами Сімейного кодексу України, та в даний час перебуває на розгляді в Автозаводському районному суді м. Кременчука. [PERSON] активно захищає свою позицію у справі, заявивши до [PERSON] зустрічний позов. Досліджений у судовому засіданні звукозапис телефонної розмови, яка мала місце 17.05.2018 року між дружиною заявника [PERSON] та його колишньою дружиною [PERSON] , підтверджує, що між сторонами конфлікту існують тривалі напружені стосунки. Проте, під час цієї розмови, яка тривала майже годину, [PERSON] не вдавалася до погроз у бік заявника або інших осіб. Обмежувальні заходи, вжити які просить [PERSON] , фактично означають повну заборону матері протягом шести місяців опікуватися дочкою, яка проживає з нею у відповідності до рішення суду від 27.04.2011 року. Такі заходи обмеження не відповідають меті обмежувального припису, який має бути спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 264, 265, 350-1 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed