Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

у жовтні 2014 року позивач звернувся із названим позовом у якому просив звернути стягнення на предметі іпотеки за Договором іпотеки від 29 січня 2008 року, а саме: земельну ділянку, площею 0,6000 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення садівництва, яка розташована за адресою [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі договорів купівлі - продажу земельних ділянок від 21 грудня 2006 року № 17228, 17229, 17230, 17231, 17232 та записаного в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01073420018, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року № 10/П/29/2008-840 в сумі - 880 413.26 доларів США та 10 425 069.24 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 189 410.95 дол. США; - заборгованості за відсотками - 126 701.57 дол. США; - заборгованість по комісії - 12 295.83 дол. США; - заборгованості за пенею - 532 204.91 дол. США, що еквівалентно 6 301 896.30 грн.; - штрафу за порушення умов кредитного договору - 19 800.00 дол. США, що еквівалентно 234 453.96 грн. шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (юридична адреса: 04052, м. Київ, вул. Артема, 15, код ЄДРПОУ 20025456), з застосуванням процедури продажу, передбаченої статтею 38 Закону /країни «Про іпотеку», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Публічному акціонерному товариству «Комерційний Банк «Надра» всіх повноважень продавця предмету іпотеки, в тому числі, але не виключно: - отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; - отримувати всі необхідні документи та довідки, які потрібні для продажу вказаного предмета іпотеки в Головному управлінні Держземагентства у Київській області та всіх підпорядкованих структурних підрозділах або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; - здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки; - звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмета іпотеки, а також ставити підпис від свого імені за одержання експертної оцінки; - отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; - отримувати в органах місцевого самоврядування за місцем знаходження предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, тощо. На час реалізації предмету іпотеки передати його в управління ПАТ КБ «Надра» у порядку статті 34 Закону України «Про іпотеку», з правом заміни замків, обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки. Крім того, просив стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 3 654 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 4 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10/П/29/2008-840, згідно якого позивач надавав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 198 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,49 % річних, строком до 27 січня 2023 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між Банком та [PERSON] 29 січня 2008 року було укладено Договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,6000 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення садівництва, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Однак, відповідачем було порушено умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за його користуванням, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 8 квітня 2014 року становить 880 413, 26 дол. США, що еквівалентно 10 425 069 грн. 24 коп. В судовому засіданні представник позивача присутній не був. Надіслав на адресу суду заяву у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, заявлений позов підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 4 лютого 2011 року є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10/П/29/2008-840, згідно якого позивач надавав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 198 000 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 14,49 % річних, строком до 27 січня 2023 року (а.с. 7-9). Крім того, 29 січня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 91, предметом якого є земельна ділянка площею 0,6000 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення садівництва, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 13-16). Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 15 червня 2007 року Старопетрівською сільською радою, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2006 року № 17228, 17229, 17230, 17231, 17232 (а.с. 17-28). Згідно висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,6000 га, що знаходиться у власності [PERSON] станом на 29 листопада 2007 року, становить без ПДВ 1 809 420 грн., або 301,57 грн. га 1 м. кв. ділянки (а.с. 29). Факт надання грошових коштів [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки від 29 січня 2008 року № 362, згідно якої останній отримав грошові кошти у розмірі 198 000 доларів США, що еквівалентно 999 900 грн. (а.с. 30). Однак, відповідач умови договору не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 8 квітня 2014 року становить 880 413, 26 дол. США, що еквівалентно 10 425 069 грн. 24 коп. та складається з: - заборгованості за кредитом - 189 410.95 дол. США; - заборгованості за відсотками - 126 701.57 дол. США; - заборгованість по комісії - 12 295.83 дол. США - заборгованості за пенею - 532 204.91 дол. США, що еквівалентно 6 301 896.30 грн.; - штрафу за порушення умов кредитного договору - 19 800.00 дол. США, що еквівалентно 234 453.96 грн. (а.с. 10-12). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. 26 серпня 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про виконання зобов'язань позичальника (а.с. 31-32). Однак, [PERSON] не було вчинено жодних дій, які б свідчили про його намір погасити заборгованість за кредитним договором. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, із наданих представником позивача розрахунків, вбачається, що зобов'язання за кредитним договором належним чином, у розумінні статті 527 ЦК України, [PERSON] не виконано. Відповідно до статей 33 та 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Надра» та достатність законних підстав для захисту порушеного права позивача з боку держави, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, банк уповноважений самостійно обрати спосіб судового захисту його прав, у випадку невиконання зобов'язань позичальником, про що йдеться у у пункті 9 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, згідно якого право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). В той же час, позовні вимоги в частині передачі предмету іпотеки на час його реалізації в управління позивача з правом зміни замків та обладнанням охоронними пристроями предмета іпотеки не конкретизовані та їх обґрунтованість в судовому засіданні не доведена. Крім того, судом зазначається про те, що з огляду встановлені судом обставини по справі, позовні вимоги в частині надання права банку отримання дублікатів правовстановлюючих документів та інших документів на вказаний предмет іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах, виходять за межі визначених договірних відносин між банком та боржником та не передбачені нормами матеріального і процесуального права, які врегульовують правовідносини між сторонами по справі. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial