Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 29.02.2008 року їй на праві особистої власності належить квартира № 40, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вулиця Батумська, будинок № 54-А. За вказаною адресою 13.04.2010 року була зареєстрована відповідачка [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки. З моменту реєстрації вона проживала у квартирі разом з донькою позивачки, однак приблизно у кінці січня початку березня 2017 року [PERSON] виїхала зі спірної квартири, за місцем реєстрації не проживає, особистих речей немає. За час своєї відсутності [PERSON] не сплачувала комунальні платежі, жодних витрат на утримання квартири не несе. Крім того, позивачка, як власник квартири, обмежена в праві розпорядження своєю власністю, оскільки реєстрація відповідачки, яка фактично не проживає за зазначеною адресою, ускладнює продаж вищевказаної квартири. У звязку з цим просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 40 в будинку № 54-А по вулиці Батумській в м. Дніпрі. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2018 року за вказаним позовом відкрите провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 вересня 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року заяву представника позивача про заміну позивача його правонаступником задоволено, замінено позивача [PERSON] на її правонаступника [PERSON]. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. У наданому відзиві відповідачка [PERSON] зазначила, що час її не проживання у спірній квартирі значно менший, ніж вказано у позові, а твердження про відсутність речей є неправдивими. Також вказала, що дана квартира знаходиться в іпотеці, наявний суттєвий борг. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 29 лютого 2008 року [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі № 1662, придбано у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] (колишня назва «Дніпропетровськ») визнано за [PERSON], [INFO]. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 141338489 від 16.10.2018 року власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON]. Також, встановлено, що відповідачка [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № 5322 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 17 квітня 2018 року. Зазначене також підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 04 травня 2018 року. Відповідачка у вказаній квартирі не проживає з березня 2017 року, що підтверджується актом від 29 березня 2018 року, посвідченого головою КПЖЕП Індустріального району [PERSON], а також показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Зокрема, згідно зі\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Отже, позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved