Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про виселення останнього з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, стягнення завданих збитків у розмірі 69 920,00 грн. та заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 9 033,00 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2017 року, він [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі вселений зі згоди колишнього власника [PERSON] , яка [INFO] померла . На даний час відповідач створює позивачу перешкоди у розпорядженні квартирою, у зв`язку із чим останній звернувся до суду. 16.05.2019 року позивач через канцелярію суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме, окрім виселення відповідача, просив стягнути з останнього упущеної вигоди у розмірі 259 440, 00 грн. коп. та заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 25 157,79 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення вимог підтримали, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2017 року вбачається, що [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (а.с.10). Із матеріалів справи вбачається, що у квартиру [ADDRESS] відповідач [PERSON] вселений колишнім співвласником квартири [PERSON] , яка [INFO] померла . Відповідно до ст. 41 Конституції України, «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним». Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 ст. 116 ЖК України визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, як власники квартири, позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки у вказаній мешкає відповідач, який на даний час не має відношення до цієї квартири. Із матеріалів справи вбачається, що позивач за період з дати звернення до суду та до подання уточненої позовної заяви сплачував за житлово-комунальні послуги за утримання квартири [ADDRESS] , що підтвердив платіжними дорученнями. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що відповідач у судові засідання не з`явився для спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що відповідач займає та користується житловою квартирою без будь - яких правових підстав, що у свою чергу перешкоджає законному власнику реалізувати своє право на користування, а тому позов в частинах виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , а також стягнення з особи, яка користувалась помешканням, але не платила за нього, вартості сплачених [PERSON] комунальних послуг підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якщо її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи вжиті особою щодо їх одержання. Дана норма зобов`язує особу своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів (укладення відповідних договорів, підготовки виробничого обладнання, приміщень тощо). Це положення орієнтує сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що вона дійсно планувала отримати відповідні доходи, все зробила для їх отримання, мала для цього усі можливості і неодмінно отримала б такий дохід, якби зобов`язання було виконано належним чином. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивач заявляючи вимогу про стягнення із відповідача упущеної вигоди у розмірі 259 440,00 грн. не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження реальної можливості отримання доходу від використання, або намірів отримання доходу від використання вказаної квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial