Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 06.01.15 року сторони уклали договір банківського вкладу № 300937/785/1-15 «Класік» на загальну суму вкладу 3 500 доларів США на строк у один місяць, мотивуючи тим, що вона є споживачем послуг, при цьому, у зв'язку з закінченням строку, на який здійснювала вклад, відповідачем кошти у повному обсязі не повертаються. Просила, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача 200,91 доларів США за договором вкладу, пеню у сумі 5 199 доларів США та 175 392 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач з представником позов підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з'явився повідомлений належним чином. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06.01.15 року між сторонами укладено договір банківського вкладу № 300937/785/1-15 «Класік», згідно якого розміщено внесок на депозитний рахунок у розмірі 3 500 доларів США, на строк до 06.02.15 року, з виплатою 10% річних. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 договору передбачено, що повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється після закінчення визначеного строку на вимогу вкладника на умовах і в строки, що встановлені цим договором. Також, п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, Банк зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договором передбачено строк дії договору, а саме один місяць - з 06.01.15 року по 06.02.15 року. Тобто строк договору скінчився, оскільки позивач не вчиняв дій щодо його продовження. Як встановлено в судовому засіданні Банком по закінченню строку дії депозиту кошти у повному обсязі не повернуто, чим порушено права вкладника та умови укладеного між сторонами договору. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення депозиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Як зазначено у ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в стягненні коштів на його користь з відповідача в розмірі 4 220,37 грн., що еквівалентно 200,91 доларів США, підлягають задоволенню. Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець прострочує надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Отже з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню пеня у розмірі 109 211,75 грн. (еквівалент 5 199 доларів США) Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною і не підлягає до задоволення, так як спір між сторонами виник з договірних правовідносин і у зазначеному договорі у випадку порушення зобов'язання не було домовленості про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 092 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial