Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Агат» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32 525 грн. 49 коп., 30 грн.66 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати і 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що з 23 лютого по 20 березня 2012 року він працював виконуючим обовязки голови правління Публічного акціонерного товариства «Агат» та наказом № 40 від 19 березня 2012 року був звільнений з посади з 20 березня 2012 року на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Позивач також вказував, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року, яке виконане тільки в липні 2014 року, з ПАТ «Агат» на його користь стягнуто 1954 грн. 79 коп. нарахованої, але не сплаченої заробітної плати за різні періоди роботи у відповідача, утому числі за період з 23 лютого по 20 березня 2012 року 255 грн. 48 коп. Справа розглядалась неодноразово. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково, на користь позивача з відповідача стягнуто 29425 грн. 49 коп. за час затримки розрахунку при звільненні. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору, посилаючись на те, що судовий збір було стягнуто заочним рішенням цього ж суду від 27 листопада 2014 року і це рішення було виконане до його скасування у касаційному порядку. В частині стягнення з відповідача на користь позивача 29425 грн. 49 коп. за час затримки розрахунку при звільненні відповідач просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму такого стягнення до 8224,90 грн. Відповідач вважає, що судом першої інстанції розмір середньоденного заробітку позивача визначений невірно, з порушеннями підпункту 8 пункту 4 постанови Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, без врахування графіку роботи ПАТ «Агат», відповідно до якого позивач працював у лютому 2012 року 6 робочих днів та у березні 2012 року 13 робочих днів, а також трудового договору з позивачем, відповідно до якого позивач призначався на посаду голови правління рішенням наглядової ради товариства за сумісництвом на умовах неповного робочого дня на 0,25 ставки. Крім того, відповідач вважає, що судом безпідставно не застосовані розяснення п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Відповідач також посилається на порушення судом процесуальних прав відповідача, оскільки справи розглянута без участі представника товариства, незважаючи на заяву представника про відкладення розгляду справи через його зайнятість. У судовому засіданні представники відповідача підтримали скаргу в частині щодо зміни рішення суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, уточнивши, що позивач працював у лютому 2012 року 5 робочих днів і наполягаючи на тому, що середньоденний заробіток позивача належить розраховувати, виходячи з того, що сума 255 грн. 48 коп. це його заробітна плата за 5 робочих днів у лютому та 13 робочих днів у березні 2012 року. Представник позивача не визнала скаргу, посилаючись на те, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року встановлено, що 255 грн. 48 коп. це заробітна плата позивача за лютий 2012 року, а в цьому місяці позивач працював за календарем 4 робочих дні, а тому середньоденний заробіток визначений правильно. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням суду першої інстанції встановлено, що повна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( з 20 березня 2012 року по 11 липня 2014 року) в межах заявлених вимог становить 32 525 грн. 49 коп., виходячи із середньоденного заробітку 56 грн. 37 коп. Стягуючи на користь позивача 29 425 грн. 49 коп., суд врахував, що при виконанні заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2014 року, яке було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року, 3 100 грн. було позивачеві сплачено. Визначення судом розміру середньоденного заробітку позивача не можна визнати цілком правильним, виходячи з такого. Позивач працював виконуючим обовязки голови правління ПАТ «Агат» з 23 лютого 2012 року. У лютому 2012 року було 29 днів, з яких робочими з часу призначення позивача були 23,24, 27,28 і 29 числа, тобто 5 днів. Розмір заробітної плати позивача за лютий 2012 року встановлено заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року, яке набрало законної сили. Отже, середньоденний заробіток позивача становитиме 51,096 грн. (255,48 : 5), а за 577 днів затримки розрахунку при звільненні належить стягнути 29 482, 39 грн., але з врахуванням реального виконання заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року про стягнення 3100 грн. за затримку розрахунку при звільнені до стягнення належить 26 382 грн. 39 коп. Апеляційний суд вважає, що врахування судом першої інстанції 3 100 грн., отриманих позивачем в порядку виконання заочного рішення суду від 14 квітня 2014 року, яке в подальшому було скасоване, не порушує права сторін і не призвело до неправильного вирішення спору по його суті. В цій частині рішення сторонами не оскаржується. Виконання рішення суду від 14 квітня 2014 року в частині стягнення з відповідача судового збору в дохід держави наявними в матеріалах справи документами виконавчого провадження (а.с. 143-164) не підтверджене, клопотання про надання доказів чи їх витребування не заявлялись. До того ж, представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду просив задовольнити апеляційну скаргу в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. Інші доводи апеляційної скарги не підтверджуються наданими сторонами доказами і не ґрунтуються на встановлених обставинах. Так, твердження відповідача про порушення його процесуальних прав у зв'язку з розглядом справи після перерви у судовому засіданні за відсутності представника не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги у повному обсязі. Представник відповідача був присутній у судовому засіданні 27 жовтня 2014 року, надавав документи, які були приєднані до справи. До апеляційної скарги відповідачем додані документи, які він вважав необхідним надати суду. Крім того, за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду до справи приєднані копії документів, які на думку представників відповідача підтверджують їх доводи . Посилання відповідача на умови трудового договору з позивачем, відповідно до якого заробітна плата останнього становила ? частину мінімальної заробітної плати, бо прийнятий він був на 0,25 ставки на умовах неповного робочого дня на виконання певної роботи, не підтверджені належними доказами. Згідно з п. 2 наказу № 38 від 22 лютого 2012 року оплата праці [PERSON] була встановлена за фактично виконану роботу. Інших документів про встановлення позивачеві оплати праці в матеріалах справи немає. Довідка голови Наглядової ради товариства від 16 жовтня 2015 року, додана до апеляційної скарги, не може бути визнана належним доказом про розмір заробітної плати позивача, враховуючи наказ про прийняття на роботу та обставини, встановлені заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року. Не підтверджені доказами і доводи відповідача про те що 255 грн. 48 коп. є заробітком позивача за 5 робочих днів лютого і 13 днів березня 2012 року. Як вже зазначалось вище, розмір заробітку позивача саме за лютий 2012 року, встановлено заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року, яке набрало законної сили. Жодних документів про нарахування заробітної плати позивачеві за березень 2012 року в матеріалах справи немає. Виконання позивачем певних дій в ПАТ «Агат» (підписання листів на адресу інших підприємства, установ та скарг до правоохоронних органів у березні 2012 року) не є підтвердженням нарахування йому заробітної плати у цей період. Тлумачення відповідачем розяснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року Про практику застосування судами законодавства по оплату праці» є помилковим. Зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні можливе лише у разі часткового задоволення поз0ову працівника про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплатах, на які він мав право при звільненні з роботи. У цій справі підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку немає, оскільки позов [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2014 року задоволений повністю.

Outcome: partial