Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому просить визнати за нею та її сином [PERSON] право користування та проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди в праві користування житловим приміщенням шляхом вселення їх у дану квартиру; встановити порядок користування житлом шляхом виділення позивачу з дитиною для проживання окремої кімнати, а допоміжні приміщення квартири залишити у спільному користуванні сторін, а також надати ключі від вищезазначеної квартири. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син. Сторони проживали у квартирі [ADDRESS], куди позивачка була зареєстрована та вселена як член сім»ї власника. Після погіршення сімейних стосунків з листопада 2012 р. позивачка з сином залишили житло. Після розірвання шлюбу у лютому 2013 р., досягти домовленості з [PERSON] щодо її проживання з сином у спірній квартирі не вдалося. У липні 2013 року [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов, в якому просять, з урахуванням уточнених позовних вимог від 15.07.2014 р., визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог відповідачі посилаються на домовленість між власниками квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про реєстрацію останньої у вказаній квартирі, а також посилаються на факт залишення 30.08.2012 р. [PERSON] спірної квартири у добровільному порядку за домовленістю сторін, не проживання [PERSON] з цього часу у квартирі та відсутність намагань та практичного бажання проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та просять їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечують. [PERSON] зазначила, що з 2008 р. стосунки між нею та [PERSON] сильно погіршились, що стало причиною постійних та систематичних сварок і конфліктів між нею та відповідачем, внаслідок чого їх спільне подальше проживання у серпі 2012 р. стало неможливим. В результаті цього та задля збереження психічного здоров»я сина позивач разом із сином виїхала зі спірного помешкання, забравши з собою частину речей та меблів. За ініціативи позивачки рішенням Святошинського районного суду м. Києва 06.12.2013 р. їх шлюб було розірвано, визначено місце проживання дитини було з позивачкою, та було вирішено питання про стягнення аліментів. За браком коштів, позивачка вирішила повернутись в спірне помешкання для проживання, але відповідачі чинять перешкоди. [PERSON] та його представник проти позову [PERSON] заперечують, зустрічний позов просять задовольнити. Причиною подачі зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] є заперечення проти тих обставин, які викладені у основному позові, оскільки позивачка сама добровільно 30.08.2012 р. залишила спірну квартиру через вкрай негативні відносини між ними та сама згодом ініціювала розірвання шлюбу. Також пояснили, що [PERSON] через неадикватну та агресивну поведінку почала постійно та систематично ініціювати сварки та шукати поводи для конфліктів, внаслідок чого сама ж позивачка створила умови неможливі для спільного проживання. Виїжджаючи з квартири, [PERSON] робила це з власної ініціативи та добровільно, при цьому власноручно написавши розписку, за якою забрала речі та меблі. [PERSON] була зареєстрована в даній квартирі тимчасово - до березня 2013 р. за проханням самої позивачки для врегулювання її питань з роботою. Також додатково зазначили, що проживання [PERSON] в спірній двокімнатній квартирі є неможливим, оскільки на даний час [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON], від якого [INFO] народилась дитина. [PERSON] та її представник проти позову [PERSON] заперечують, зустрічний позов просять задовольнити. В обгрунтування своїх позовних вимог та заперечень [PERSON] посилається на своє з [PERSON] право власності на спірну двокімнатну квартиру, в якій вона проживає разом з сином та його сім»єю, а тому проживання [PERSON] в даній квартирі є неможливим. Також наголосила, що [PERSON] добровільно залишила спірне приміщення без створення зі сторони [PERSON] перешкод у її користуванні квартирою. Служба у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві, як третя особа за основним позовом, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського району м. Києва, як третя особа за зустрічним позовом, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про вселення слід відмовити, зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1999 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на праві спільної власності (а.с. 36, Том І). Згідно технічного паспорту спірна квартира [ADDRESS] є двохкімнатною квартирою жилою площею 29,7 кв. м. (а.с. 85-87, Том І). 14.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Виконкомом Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області зроблено актовий запис № 5, обставина чого встановлена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2013 р. (а.с.4, Том І). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 1744 та видано свідоцтво (а.с.7, Том І). За даними паспорта [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 10.03.2011 р. Як пояснила [PERSON], до цього часу вона була зареєстрована за адресою місця проживання її батьків. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сторони не заперечували того факту, що 30.08.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] була досягнута згода на поділ спільного сумісного майна набутого за час шлюбу, про що сторонами складена розписка, у якій сторони зазначили як обсяг такого майна, так і обсяг майна, що належить [PERSON] при залишенні нею спірної квартири (а.с. 65, Том І). У судовому засіданні [PERSON] свій виїзд з квартири пояснила тим, що вона тимчасово виїзджала з неї та мала намір повернутись тоді, коли її стосунки з відповідачем покращаться. [PERSON] та [PERSON] заперечували цю обставину наполягаючи на тому, що [PERSON] добровільно та цілеспрямовано здійснила пошук іншого житлового приміщення, наполягала на поділі майна та 30.08.2012 р. вивезла крупно-габаритні речі, що забезпечували її звичний рівень комфорту у іншому житловому приміщенні. 06.02.2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб укладений 14.07.2001 року, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, з [PERSON] вирішено стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку та визначено місце проживання дитини з [PERSON] На вимогу позивача її прізвище було змінене з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.4, Том І) Суд вважає, що пояснення [PERSON] щодо її бажання та намірів примирення з [PERSON] та бажання і у подальшому проживати у спірному житловому приміщенні спростовуються тим, що саме [PERSON] виступила ініціатором розірвання шлюбу зі зміною прізвища, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Отже всі дії позивачки підтверджують те, що вона не мала намір миритися з відповідачем, що і було умовою, зазначеною самою [PERSON] у судовому засіданні для повернення до спірної квартири для їх спільного проживання. Судом встановлено, що з 26.09.2014 р. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 1523 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 240, Том І). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 3187 та видано свідоцтво (а.с.5, Том ІІ). Як слідує із пояснень [PERSON] та [PERSON], після народження дитини, [PERSON] тимчасово проживає у спірній квартирі допомагаючи [PERSON] доглядати за новонародженим [PERSON]. Хоча дане твердження як не доведене, так і не спростоване доказами, суд виходить із правила вільного вибору особою свого місця проживання, а у даному випадку проживання [PERSON] за місцем розташування житлового помешкання, яке належить їй на праві приватної власності, відмінної від місця її реєстрації. Твердження [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування кімнатами квартири між ними: [PERSON] з дружиною та дитиною мешкають в одній кімнаті, а [PERSON] в іншій, суд також приймає до уваги, оскільки це не протирічить ч. 2 ст. 358 ЦК України про те, що співвласники можуть домовитись про порядок володіння і користування майном, що є їхньою частковою власністю. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права користування спірною квартирою та вселення, суд виходить із встановленої судом обставини про домовленість між [PERSON] та [PERSON] про відсутність бажання у [PERSON] з 30.08.2012 р. проживати у спірній квартирі яким би способом це не було б виражене. Відповідно до акту від 07.05.2014 року, затвердженого Філією № 809, 811 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] мешкає його цивільна дружина [PERSON] (а.с. 206, Том І). Отже при ухваленні рішення суд виходить із обставини спільного проживання у спірній квартирі власників квартири [PERSON], яка користується однією кімнатою, [PERSON], який користується іншою кімнатою разом із членами його родини - [PERSON] та [PERSON] Щодо зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Як доказ не проживання [PERSON] у спірній квартирі позивачі за зустрічним позовом надали акти від 17.04.2013 р. та 12.03.2013 р., якими було встановлено, що [PERSON] у спірній кваритрі не проживає (а.с. 39, 40, Том І). Крім того доказом не проживання у спірній квартирі є також пояснення самої [PERSON] Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України вбачається, що умовою втрати права на користування житлом - є відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. Оскільки судом встановлено, що між сторонами була домовленість, а саме: [PERSON] не бажала з 30.08.2013 р. проживати у квартирі, що належить [PERSON], а останній прийняв таку її пропозицію, то можна вважати, що [PERSON] втратила право на користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS]. Враховуючи викладене суд вважає, що позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved