Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У жовтні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» в черговий раз звернулося до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] в межах розгляду цивільної справи за позовом АТ «Укрсоцбанк» до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про солідарне стягнення 35 341.32 Доларів США заборгованості за кредитним договором. У своїй заяві представник заявника вказує,що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить поручителю [PERSON] , що вбачається з матеріалів виконавчого провадження, яка може відчужити вказане майно, що в подальшому унеможливить виконання судового рішення. Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались. При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до п.п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно п. 3 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. З матеріалів справи, в тому числі наявних матеріалі виконавчого провадження вбачається, що квартира [ADDRESS] була придбана та станом на 23.06.2018 року належала [PERSON] . При цьому, суд не володіє належними та допустимими доказами на підтвердження того, що [PERSON] та поручитель [PERSON] є однією і тією ж особою та залишається власником вказаного нерухомого майна на час розгляду заяви. Крім того, ініціюючи питання про забезпечення позову, заявник не наводить доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а виказує припущення про можливість відчуження майна, яке не є предметом спору і за своєю вартістю значно перевищує розмір позовних вимог. Зі змісту Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог, обґрунтування заяви, вимога позивача про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, а ініційований позивачем вид забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Outcome: dismissed