Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси» та відділу ДАІ з обслуговування м.Бердянська та Бердянського району МВ УМВС України в Запорізькій області, в якому просив витребувати у відповідачів належний йому автомобіль марки ЗАЗ 11.02, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування позову послався на те, 05.07.2014 року приблизно о 11-50 год. він керував належним йому автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Макарова. На перехресті з вул. Штурманською в м.Бердянську він був зупинений працівниками ДАІ, які пред'явили до нього вимогу стовно того, що він знаходиться в стані алкогольного сп'янінні та поставили автомобіль на штраф майданчик , при цьому склали протокол після проходження алкотесту в Бердянському ПНД. Він їм пояснив, що з 30 травня по 25.07.2014 року находився на стаціонарному лікуванні в Бердянській міській лікарні, а потім на амбулаторному лікуванні після перенесеного інсульту та вживав постійно медичні препарати, які містять певну частину спирту. За станом здоров'я йому категорично заборонено вживати спиртні напої. Вважає арешт автомобіля незаконним, оскільки тимчасове затримання транспортного засобу можливе в разі скоєння правопорушень, передбачених ч.ч.1,2,5,6 ст.121,121-1, 126, ч.ч.1-4 ст.130, ст.132-1, 206-1 КУпАП. При цьому працівниками ДАІ про тимчасове затримання автомобіля робиться помітка в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказаний протокол не складався.. По закінченні трьох днів особа може звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу, незалежно від стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення. Він просив працівників ДАІ не затримувати автомобіль і дати йому можливість відігнати його за місцем проживання, проте йому в різкій формі в цьому було відмовлено, а також не надано можливості повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу іншій особі. Вважає, що відповідачами протиправно здійснене затримання та доставляння транспортного засобу на спеціальну площадку. Після затримання автомобіля він звертався в різні інстанції з приводу його повернення. Також він неодноразово звертався до ДП МВС «Інформ-ресурси», однак воно не тільки не прийняло його заяву, навіть не захотіли з ним спілкуватися та повернули заяву. Тому, посилаючись на ст.ст.386,387 ЦК України, просив витребувати у відповідачів належний йому автомобіль. У листопаді 2014 року позивач подав уточнюючу позовну заяву до державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси», залучивши іншого відповідача - відділ ДАІ з обслуговування м.Бердянська та Бердянського району ГУМВС України в Запорізькій області вже в якості третьої особи, залишивши обґрунтування позовних вимог такими самими. У судовому засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. При цьому позивач додатково пояснив, що в Бердянському психоневрологічному диспансері тест на алкоголь показав наявність алкогольного сп'яніння, але він вживав лікарські препарати, які містять спирт. При цьому кров на наліз не брали. Коли вони поверталися з працівниками ДАІ назад до місця, де був залишений його автомобіль, то біля його транспортного засобу вже стояв евакуатор. При цьому йому не було надано можливості зателефонувати знайомим, що перегнати автомобіль до місця дислокації. Вилучали та затримували автомобіль без свідків. Через деякий час він поїхав на штрафмайданчик, але його на територію не впустили. За час стоянки автомобіля на штрафмайданчику з салону його автомобіля були викрадені вимірювальні прилади. Коли він звернувся до заступника начальника ДАІ з проханням видати дозвіл на отримання транспортного засобу, останній сказав, що видасть після рішення суду На даний час дозвіл у нього є та знаходиться вдома. Представник відповідача за довіреністю Самойлова Н.В. заперечувала проти задоволення позову, пославшись на те, що на підставі постанови КМУ №1102 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» дозволено підрозділам ДАІ для доставляння і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів укладати договори з державними підприємствами, які належать до сфери МВС. 05.07.2014 року автомобіль ЗАЗ 1102, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], був доставлений на штраф майданчик по вул. Мелітопольске Шосе, 87-ж у м.Бердянську для зберігання як тимчасово затриманий. Затримання і доставляння автомобіля на штрафмайданчик відбулося у відповідності з нормами законодавства, на підставі ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані сп'яніння). Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу відбувається згідно п.12 постанови КМУ №1102 від 17.12.2008 року за письмовим зверненням його водія або власника за умови оплати витрат на транспортування та зберігання автомобіля та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Розміри плат за транспортування та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках затверджені спільним наказом МВС України, Мінфіну та Мінекономіки. ДП МВС України «Інформ-ресурси» не має повноважень щодо притягнення водіїв до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та оформлення протоколів про затримання транспортних засобів. Постановою судді Бердянського міськрайонного суду Онопрієнку М.А. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, було винесене усне зауваження. Позивач не надав суду жодних доказів у підтвердження неправомірності дій співробітників ДАІ, які склали протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 05.07.2014 року про керування позивачем автомобілем у нетверезому стані. В постанові суд посилається на висновок Бердянського ПНД. В ст.387 ЦК України закріплено право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа, тобто у недобросовісного набувача. В ст.388 ЦК України чітко визначено, за яких умов власник майна може витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. У даному випадку майно не вибувало з володіння позивача, оскільки транспортний засіб був затриманий відповідно до ст.265-2 КУпАП та на підставі п.4.6 Інструкції з оформлення працівниками ДАІ матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, затвердженої наказом МВС України №77 від 26.02.2009 року, за ст.130 КУпАП. Тобто позовні вимоги є безпідставними, тому просила у задоволенні позову відмовити. Від третьої особи до суду з'явився заступник начальника ВДАІ з обслуговування м.Бердянська та Бердянського району УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, однак не мав при собі документів, що посвідчують його повноваження в суді, тому не був допущений до участі в судовому засіданні в якості представника третьої особи. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та оглянувши адміністративну справу у відношенні [PERSON] за ст.130 ч.1 КУпАП, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 05.07.2014 року у відношенні позивача інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування м.Бердянська та Бердянського району було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому вказано, що [PERSON] о 11-50 год. у м.Бердянську по вул. Макарова на перехресті з вул. Штурманською керував автомобілем ЗАЗ 1102 д/з [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння. До протоколу додатний медичний висновок Бердянського ПНД №492 від 05.07.2014 року, складений о 13-00 годині, про те, що [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп'яніння. А крім цього, у зв'язку з керуванням позивачем автомобілем у нетверезому стані був складений протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу ЗАЗ 1102 реєстраційний номер [NUMBER] шляхом доставляння для зберігання на спеціальний майданчик, розташований у м.Бердянську, по вул. Мелітопольське Шосе, 87-ж . з яким був ознайомлений [PERSON], зазначивши, що в автомобілі коштів немає, а на протоколі про адміністративне правопорушення зроблено відмітку про тимчасове затримання транспортного засобу. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року [PERSON], враховуючи перебування його на лікуванні та стан здоров'я було звільнено від адміністративної відповідальності , обмежившись усним зауваженням. Як вбачається з позову, позивач в його обґрунтування, посилався на незаконність дій працівників ДАІ, а саме: щодо безпідставності складання протоколу і визнання його винним в порушенні п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, на те, що ними не складався протокол тимчасового затримання транспортного засобу та не робилася відмітка про це в протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу. В порушення абз.2 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року №1102, працівниками ДАІ здійснена евакуація транспортного засобу та ненадання йому можливості відігнати автомобіль, повідомивши іншій особі. Втім, як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки його звернень з приводу незаконності дій працівників ДАІ, направлених до начальника Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області та Бердянської міжрайонної прокуратури, порушень вимог чинного законодавства встановлено не було. До того ж позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння пред'явлені позивачем до Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси». Відповідно до ч.1 ст.265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема як в нашому випадку, ч.1 ст.130 цього Кодексу, працівник Державної автомобільної інспекції тимчасово затримує транспортний засіб шляхом його блокування або доставляє його на зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля -евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що після тимчасового затримання транспортного засобу працівник ДАІ зобов'язаний надати можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором, а не замість тимчасового затримання автомобіля, як помилково вважає позивач. Відповідно до ч.4 ст.265-2 КУпАП після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 17.12.2008 року затверджено «Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках», пунктом 12 якого встановлено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві згідно з положеннями ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до ст.387 ЦК України, на яку посилається в позові позивач, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Тобто, з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння може звернутися тільки власник цього майна. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.07.2014 року, власником автомобіля ЗАЗ 1102, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач, вказаний [PERSON], тому посилання позивача на ст.ст.386, 387 ЦК України, які регулюють захист права власності, є взагалі безпідставними. Крім цього, тимчасове затримання транспортного засобу здійснювалося не працівниками ДП МВС України «Інформ-ресурси», а співробітниками ДАІ, в діях яких прокуратура не знайшла порушень вимог законодавства, та сам позивач не звертався до суду з приводу оскарження їх дій чи незаконності складеного ними протоколу огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. У судовому засіданні не добуто доказів того, що позивач у встановленому порядку звертався до відповідача з письмовим зверненням разом з протоколом про адміністративне правопорушенням чи постановою суду за результатами його розгляду за отриманням транспортного засобу. При цьому суд не може прийняти до уваги як належний і допустимий доказ заяву (а.с.8) на ім'я директора ДП МВС України «Інформ-ресурси» про повернення йому автомобіля, оскільки вона датована 19 червня 2014 року, в той час як затримання автомобіля відбулося значно пізніше, а саме: 05 липня 2014 року. Посилання позивача на те, що він не перебував в стані алкогольного сп'яніння спростовуються матеріалами адміністративної справи у відношенні позивача, оглянутих у судовому засіданні, в яких міститься висновок №492 від 05.07.2014 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення тану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де вказано, що він перебував в стані алкогольного сп'яніння та який не оскаржений позивачем. Повідомлення в судовому засіданні про те, що з салону його автомобіля скоєно крадіжку електровимірювальної техніки та електроінструментів, не є предметом розгляду у цій справі та на ці обставини позивач навіть не посилався в своєму позові. Більш того, з копії заяви на ім'я начальника Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області від 15.08.2014 року (а.с.11) взагалі вбачається, що позивач сам не бажає забирати свій автомобіль, посилаючись, що він не відповідає технічному стану на момент доставки на штрафмайданчик і є розукомплектованим. Однак в судовому засіданні з'ясовано, що позивачем не заявлялось будь-яких позовних вимог до відповідача чи інших осіб щодо відшкодуванням завданої йому шкоди з цих підстав. Тому, урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, недоведеними належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed