Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка [PERSON] (далі по тексту - позивачка, [PERSON]) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО Трейдінг» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 17.10.2012 року працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера у фінансовому відділі. 17.02.2014 року була звільнена з роботи за власним бажанням, проте, у день звільнення відповідачем не було видано їй трудову книжку із належним у ній записом про роботу. Трудову книжку вона отримала лише 26.03.2014 року через представника по довіреності, оскільки відповідач ухилявся від видачі трудової книжки із належним записом у ній. Враховуючи те, що затримка видачі трудової книжки відбулася з вини власника, та відповідач добровільно не погоджується компенсувати позивачу суму вимушеного прогулу внаслідок несвоєчасного повернення трудової книжки, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 14710,98 грн., у зв'язку із затримкою трудової книжки змінити запис про звільнення [PERSON] з дати 17.02.2014 року на 26.03.2014 року. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просили їх задовольнити. Представник відповідача Лисюк А.С. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що у діях відповідача відсутня вина у затримці видачі трудової книжки, відповідач в день звільнення запросив в усному порядку позивача отримати трудову книжку, проте, остання без пояснення причин не з'явилася та не отримала трудову книжку. Крім того, відповідачем неодноразово направлялися на адресу позивача письмові повідомлення про необхідність явки та отримання трудової книжки, однак такі залишилися без уваги, а тому вимоги позивачки є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка дійсно не отримала трудову книжку у день звільнення, після чого свідок телефонувала позивачці, разом з тим, остання не брала слухавку, лише 26.02.2014 року позивачка направила смс-повідомлення свідку про те, що вона перебуває у відпустці. 11.03.2014 року позивачка з`явилась до офісу відповідача, письмових заяв про те, що позивачка бажає отримати трудову книжку, позивачка не подавала. Свідок пояснила, що трудова книжка не була видана у день звільнення, оскільки не був підписаний обхідний лист, крім того, позивачка займала посаду головного бухгалтера, та на момент звільнення не були передані нею всі справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, свідка [PERSON], суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.10.2012 року позивачка була прийнята на роботу до ТОВ «НІКО Трейдінг» на посаду головного бухгалтера у фінансовий відділ (а.с. 9). 03.02.2014 року позивачем було написано заяву про звільнення з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі по тесту - КЗпП України) (а.с. 7), на підставі якої наказом №0217/К-1 від 17.02.2014 року, позивачку було звільнено з роботи з 17.02.2014 року (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем у день звільнення позивачки не було видано їй трудову книжку із належним у ній записом про роботу, у зв'язку з чим позивачка неодноразово зверталася до відповідача з досудовими вимогами про виплату компенсації за вимушений прогул за період з дня звільнення по фактичний день отримання трудової книжки та внесення змін до трудової книжки (а.с. 11, 15), проте, дані вимоги залишились проігнорованими. Лише, 26.03.2014 року представником позивача [PERSON] отримано трудову книжку позивачки, що підтверджується її підписом в «Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них» (а.с. 72.) Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р «Про практику розгляду судами трудових спорів », оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім того, відповідно до абзацу 6 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93р. N58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що фактично трудову книжку представником позивача було отримано 26.03.2014р., що не заперечується та визнається сторонами. При цьому, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем у відповідності з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України Наказом Міністерства Юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, 11.03.2014 року направлялось письмове повідомлення про необхідність явки та отримання трудової книжки. Відповідно до відповіді Північного поштампу Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошти» №33-20-64 від 31.07.2014 року, вбачається, що відправлення від 18.02.2014 року, на які посилається представник відповідача, з оголошеною цінністю №0407020471060, №0407020472371 на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], 54025 в прийманні 18.02.2014 року не значаться, що встановлено перевіркою виробничих документів відділення поштового зв'язку Київ-70. Крім того, зазначено, що відправник поштових відправлень у виробничих документах поштового зв'язку не зазначається. Також, відповідачем було зроблено аналогічні запити до Північного поштампу Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошти» щодо підтвердження приймання та відправлення листа з оголошеною цінністю №0407020472871 від 18.02.2014 року та №0407020472371 від 18.02.2014 року із Києва -70 на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], 54025, на що Північний поштамп Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошти» надав аналогійну відповідь, що й на запит суду, про відсутність даних листів у відділенні поштового зв'язку Київ-70 18.02.2014 року. Виходячи з вищенаведеного, та враховуючи, що позивача було звільнено з роботи з 17.02.2014 р., а письмове повідомлення про необхідність явки та отримання трудової книжки направлене відповідачем лише 11.03.2014 року, дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують права позивача. Як вбачається з відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, позивачка з 01.01.2014 року по 17.02.2014 року заробітну плату, нараховану ТОВ «НІКО Трейдінг», після 17.02.2014 року по 31.03.2014 року позивачка не отримувала будь-яких доходів. За таких обставин, затримка видачі трудової книжки перешкоджала працевлаштуванню позивачки, а тому тягне обов'язок відповідача виплатити позивачці середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, викликаного невидачею (затримкою видачі) трудової книжки. Середній заробіток позивачки [PERSON] розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з виплат за фактичний час роботи. Таким чином, за час затримки у видачі трудової книжки з 18.02.14 року по 11.03.14 року, середня заробітна плата становить 7476,73 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України Наказом Міністерства Юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Таким чином, враховуючи те, що затримка видачі трудової книжки сталася з вини відповідача, вимога позивачки про зміну в трудовій книжці запису про звільнення з дати 17.02.2014 року на дату 11.03.2014 року підлягає задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial