Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наприкінці жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики грошових коштів, згідно якого, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 400000,00 гривень, що на день підписання Договору, а саме: 30.10.2009 pоку, були еквівалентні 50000 дол. США. Згідно усної домовленості між позивачем та відповідачем, останній повинен був повернути отримані у борг грошові кошти до 01.01.2012 року на умовах п. 1.3 Договору, а саме - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі (але не менше, чим доларовий еквівалент середнього міжбанківського комерційного курсу, який існуватиме на момент повного розрахунку у гривнях), що були передані йому позикодавцем, без сплати відсотків за надані у власність позичальникові грошові кошти. При цьому, відповідно до п. 2.1.2 Договору, позичальник мав можливісті достроково виконати зобов'язання, а також повертати борг частинами, про ще позикодавець повинен був зробити власноручне письмове засвідчення в отриманні певної суми грошей. Наприкінці січня 2012 року, не дочекавшись повернення грошових коштів, позивач зателефонував відповідачу та нагадав йому про існуючий борг і запропонував йому до 01.04.2012 року повернути хоча б частину коштів, а саме: 240000,00 гривень, які позивачу вкрай були необхідні для того щоб розпочати свій власний бізнес, але натомість отримав відповідь від [PERSON] про те, що в зв'язку з фінансовими труднощами у нього зараз немає можливості повернути позичені гроші, в зв'язку з чим він просить відстрочити повернення боргу до травня 2012 року. Позивач погодився піти на поступки та зачекати до визначеного ним строку. 25 травня 2012 року, так і не дочекавшись від [PERSON] жодних дій відносно повернення боргу, позивач написав йому відповідного листа, в якому знову нагадав про борг та запропонував умови і строки вирішення даної проблеми. Відповідач зателефонував позивачу і знову почав жалітися про свої проблеми та про відсутність грошей, на що позивач зазначив, що буде чекати від нього виконання боргових зобов'язань до визначеного в листі строку, тобто до кінця 2012 року. Так і не дочекавшись від [PERSON] повернення взятих у борг грошових коштів, позивач 14.05.2013 року направив йому поштою відповідного листа з вимогою про часткове виконання своїх боргових зобов'язань, а саме: 80 000 гривень, протягом тридцяти днів з моменту пред'явлення вимоги та на умовах п. 1.3. Договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року, яке набуло законної сили 12.02.2014 року, позовна вимога до [PERSON] про часткове стягнення коштів за Договором позики, була задоволена повністю. За рішенням суду, з [PERSON] на користь позивача мали бути стягнуті кошти, в сумі 81419 грн. 00 коп., які були еквівалентні сумі 10000 доларів США, а також 814,19 грн. судового збору. При цьому судом було визнано, шо загальна сума боргу [PERSON], на момент прийняття рішення судом, складала суму 50000 доларів США. Позивачем був направлений лист-попередження з вимогою повернення відповідачем частини грошових коштів (у сумі, еквівалентній 5000 доларів США), але, до теперішнього часу грошей, зазначених у листі-попередженні від 02.11.2015 р., позивач так і не отримав. Тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 127765 гривень, які відповідно до офіційних даних, отриманих з сайту Національного банку України, станом на 13.04.2016 p., еквівалентні сумі: 5000, 00 доларів США (127765 грн. / 25,553 х 1 долар США = 5 000. 00 доларів США) та стягнути судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив. На адресу суду надіслав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив. На адресу суду надіслав заперечення проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 13 жовтня 2009 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 400000,00 грн., що на день підписання Договору еквівалентно 50000 доларів США за курсом НБУ на 30 жовтня 2009 року безвідсотково, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, але не меншу (на момент повного розрахунку) чим доларовий еквівалент середнього міжбанківського курсу у гривнях. Відповідно до п. 1.2 договору, грошові кошти, які є предметом Договору позики, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Підписи сторін під договором є свідченням того, що прописана у п. 1.1 сума, передана позикодавцем позичальнику у повному обсязі. Пунктом 1.3 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі (але не менше чим доларовий еквівалент середнього міжбанківського комерційного курсу, який існує на момент повного розрахунку у гривнях), що були передані йому позикодавцем без сплати процентів за надані у власність позичальникові грошові кошти згідно чинного законодавства. Згідно п. 1.4 договору, позика вважається повернутою в момент фактичної передачі грошових коштів, що має бути підтверджено розпискою про факт остаточного розрахунку за Договором позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором. Рішенням Шевченківського районного суду від 11 грудня 2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за Договором позики від 30.10.2009 року та стягнуто з [PERSON] кошти в сумі 81419,00 грн., що станом на 29.10.2013 року становить еквівалент 10000 доларів США. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача вимогу, у якій просив повернути частину грошових коштів у сумі, яка буде еквівалентна 5000 доларів США за курсом НБУ на день розрахунку, відповідно до умов п. 1.3 Договору позики від 30.10.2009 року. Судом встановлено, що станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути грошові кошти в сумі 127765 гривень, які відповідно до офіційних даних, отриманих з сайту Національного банку України, станом на 13.04.2016 p., еквівалентні сумі: 5000, 00 доларів США (127765 грн. / 25,553 х 1 долар США = 5 000. 00 доларів США). Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 22.08.2016 року, становить 2526.2440, а тому частина суми коштів за Договором позики від 30.10.2009 року (5000,00 доларів США) у гривневому еквіваленті складає 126312,20 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач взяті не себе зобов'язання по поверненню коштів не виконав, а тому враховуючи те, що позивач здійснив розрахунок заборгованості за курсом гривні до долару США станом на 13.04.2016 року, а тому беручи до уваги вимоги ст. 533 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як вбачається із поданих відповідачем заперечень, де зазначено, що Договір позики грошових коштів було підписано 30.10.2009 року, тобто з часу підписання договору та по дату підписання позивачем своєї позовної заяви від 13.04.2016 року сплило 6 років 5 місяців 13 днів. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки за Договором позики від 30.10.2009 року кошти надавалися на невизначений строк. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 1263,12 грн..

Outcome: partial