Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп», третя особа: ПрАТ «ВФ Україна» про визнання недійсним договору № 189532191228 від 28.12.2019 року, укладеного між відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» та позивачем [PERSON] з моменту укладення, зобов`язати відповідача видалити всі персональні дані позивача з електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2019 року невідомі особи заволоділи її sim-картою мобільного оператора Vodafone ( [NUMBER] ), отримали доступ до електронної пошти та здійснили від її імені реєстрацію на онлайн-сервісах кредитування, належним ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп», ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Укрпозика», ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро». З незаконним використанням її персональних даних 28.12.2019 року невідомою особою було оформлено чотири онлайн-кредити на її ім`я. При цьому, позивачем ніколи не укладались онлайн-кредити, кредитних коштів за цими договорами вона не отримувала та умови договорів їй не відомі. У зв`язку з чим, позивач негайно звернулася до Люботинського відділення поліції ГУНП в Харківській області із заявою щодо блокування її sim-карти, незаконного оформлення на неї кредитів та спроб зняття грошей з її рахунку в банку. Крім того, позивачем було подано заяву до Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області, якою 28.01.2020 року було зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження за № 42020221430000015 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України. Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що в момент оформлення кредитних договорів її sim-картка [NUMBER] була в розпорядженні невідомих осіб, які використали її для здійснення ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційних системах фінансових компаній шляхом вводу цифрових кодів, направлених смс-повідомленнями на вказаний номер та вчинили інші дії, направлені на отримання грошових коштів від відповідача та їх привласнення. Оскільки відсутнє волевиявлення позивача та остання жодного договору з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» не укладала, а спірний договір укладено з невідомою особою, яка не мала повноважень на його укладання, тому є підстави для визнання такого договору недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду. Ухвалою суду від 21.10.2020 року роз`єднано з цивільної справи № 757/45108/20-ц вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» про захист прав споживачів, вимоги [PERSON] до ТОВ «Качай гроші», третя особа ПрАТ «ВФ Україна», [PERSON] до ТОВ «Укрпозика», ПрАТ «ВФ Україна», [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», третя особа ПрАТ «ВФ Україна» про захист прав споживачів, - у самостійні провадження, залишивши у своєму провадженні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» про захист прав споживачів (а.с. 31 ). Ухвалою судді від 21.10.2020 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 32). Повідомленням суду від 23.10.2020 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 21.10.2020 року та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача та третьої особи. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Судом встановлено, що згідно з витягом з кримінального провадження № 42020221430000015 від 28.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.01.2020 року прокурора зобов`язано розпочати досудове розслідування за заявою [PERSON] від 13.01.2020 року за фактом того, що 28.12.2019 року невстановлені особи шахрайським шляхом, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, з використанням особистих даних [PERSON] , отримали на її ім`я кредитні позики в ТОВ «Укрпозика» у сумі 9 500 грн., в ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на суму 3 800 грн., ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» та ТМ «Грошики» на суму 3 000 грн., у кожній, та в ТОВ «Качай гроші» на суму 8 400 грн., а усього на загальну суму 30 000 грн. (а.с. 21). 29.01.2020 року позивач звернулась із листами до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» та ТОВ «Качай гроші» із повідомленням, що нею ніколи не укладались жодні договори з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» та ТОВ «Качай гроші», та проханням надати інформацію щодо всіх укладених договорів, угод, інших правочинів, з наданням завірених копій цих угод, провести повне списання заборгованості за договором на її ім`я з повідомленням компетентних органів, що такий був включений до її кредитної історії помилково та спростуванням факту укладення нею даних договорів та отримання коштів (а.с. 14-15). Листом за підписом директора ТОВ «Качай гроші» Побережного О.Ю. від 12.02.2020 року начальника СВ Люботинського ВП в Харківській області Стародубцева В. повідомлено про укладення 28.12.2019 році о 19 год. 20 хв. між [PERSON] та ТОВ «Качай гроші» кредитного договору № 00-571689, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит на суму 8 400,00 грн. строком на 30 днів (а.с. 10). Листом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс Груп» від 24.03.2020 року Люботинське відділення поліції Харківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області було повідомлено про укладення 28.12.2019 року між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс Груп» та [PERSON] договору № 189532191228 надання онлайн кредиту в розмірі 3 000,00 грн., зобов`язання за яким не виконано на дату надання цієї відповіді (а.с. 11). На виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12.02.2020 року у справі № 635/901/20 мобільним оператором ПрАТ «ВФ Україна» було надано інформацію про використання належного позивачу номера [NUMBER] у період з 17 год. 42 хв. 28.12.2019 року по 12 год. 00 хв. 29.12.2019 року та відповідно до якої вбачається, що вказаний номер відновлено невідомою особою 28.12.2019 року о 18 год. 57 хв. в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області з IMEI [NUMBER] (а.с. 12-13). 12.06.2020 року ТОВ «Укрпозика» повідомила позивача про перевірку обставин оформлення 28.12.2019 року договору №UP6616886 на її ім`я на суму 9 500,00 грн. та по даному факту буде направлено заяву до органів поліції для організації перевірки на предмет шахрайства (а.с. 17). Також, 12.06.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» повідомила позивача про перевірку обставин оформлення 28.12.2019 року договору №AG3099046 на її ім`я на суму 3 800,00 грн. та по даному факту буде направлено заяву до органів поліції для організації перевірки на предмет шахрайства (а.с. 19) Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і які полягають у тому, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У свою чергу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 цього Кодексу). Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо недійсності правочину, згідно з якими підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину визначено ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Також згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Виходячи зі змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 18.12.2013 року у справі 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що кредитний договір від 28.12.2019 року у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом даного письмового документа - не підписувався позивачем. Відповідне волевиявлення [PERSON] як учасника даного правочину взагалі було відсутнім. Натомість, перевіреними та оціненими судом доказами стверджується, що спірний договір було укладено відповідачем з невідомою особою, що стало можливим у зв`язку з використанням незаконних операцій електронно-обчислювальної техніки та особистих даних позивача. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із наведеним, з врахуванням того, що відповідач доводи позивача не спростував, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати кредитний договір від 28.12.2019 року за № 189532191228, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» із зазначеною у договорі особою громадянкою України [PERSON] у сумі 3 000,00 грн. недійсним. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»). Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. Також пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом. Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом. У ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. З огляду на викладене, вимога позивача щодо зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс Груп» видалити всі персональні дані позивача з електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу є обґрунтованою, оскільки відповідач не має права здійснювати такі дії в силу недійсності правочину, який був підставою до їх вчинення та відповідної згоди на обробку її персональних даних в електронному форматі позивачем надано не було. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 25.07.2020 року та копією квитанції від 04.08.2020 про оплату правової допомоги у розмірі 2 750,00 грн. (а.с. 24-29). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 750,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved