Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 20.09.2005 року. Під час шлюбу в них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем були припинені, коли донці виповнилося 4 роки. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. Внаслідок укладення шлюбу 19.07.2008 року відповідач змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.03.2009 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, до повноліття дитини. Починаючи з вересня 2005 року, коли були припинені сімейні стосунки між ними, відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї доньки. З самого раннього віку дитина взагалі не знала свого біологічного батька. Так, відповідно до Довідки ЗОШ №26 м.Кременчука від 01.12.2016 року, вбачається, що батько дитини, [PERSON], [INFO], [PERSON], не брав участі у вихованні дитини, не цікавився, не з'являвся на територію навчального закладу за весь період перебування дитини у ньому по теперішній час. Відповідно довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем Подільського РВ ДВС м.Києва від 20.01.2017 року за № 274/5 вбачається, що станом на 31.12.2016 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, у розмірі 123 389,82 грн. Дане питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, також було розглянуто комісією органу опіки і піклування . Відповідно висновку органу опіки і піклування Служби у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації від 26 травня 2017 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], адже батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не проявляє щонайменшої батьківської турботи до своєї доньки, хоча має таку можливість. Крім того, з 2013 року [PERSON] мешкає однією сім'єю з гр. [PERSON], з яким 06.12.2014 року зареєструвала шлюб у Центральному відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. Внаслідок реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». В даній сім'ї склалися дуже добрі відносини, її донька називає його батьком, а [PERSON] в свою чергу піклується про дитину, віддає їй всю свою любов та турботу, займається її вихованням та матеріальним утриманням. В подальшому, з метою зміцнення їхніх сімейних стосунків, та перш за все в інтересах дитини, [PERSON] має намір усиновити її та продовжувати здійснювати свій батьківський обов'язок щодо її належного виховання та утримання. На підставі вищевикладеного позивач просила суд, ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно доньки - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Представник третьої особи Кременчуцької РДА Полтавської області в особі служби у справах дітей - Стріла І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2011 року. Під час шлюбу в них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. За рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.08.2013 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.03.2009 року [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, до повноліття дитини. Починаючи з вересня 2005 року, коли були припинені сімейні стосунки між ними, відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї доньки. З самого раннього віку дитина взагалі не знала свого біологічного батька. ЗОШ №26 м.Кременчука від 01.12.2016 року, вбачається, що батько дитини, [PERSON], [INFO], [PERSON], не брав участі у вихованні дитини, не цікавився, не з'являвся на територію навчального закладу за весь період перебування дитини у ньому по теперішній час. Відповідно довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем Подільського РВДВС м.Києва від 20.01.2017 року за № 274/5 вбачається, що станом на 31.12.2016 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, у розмірі 123 389,82 грн. Допитана в судовому засіданні дитина - [PERSON] пояснила суду, що ніколи в життя свого батька не бачила та ніколи з ним не спілкувалася. Дане питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, також було розглянуто комісією органу опіки і піклування. Відповідно висновку органу опіки і піклування Служби у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації від 26 травня 2017 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], адже батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не проявляє щонайменшої батьківської турботи про своєї доньки, хоча має таку можливість. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Декларація прав дитини, проголошена, Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитини повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положення ч.1 ст. З Конвенції про права дитини, ч.7,8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками,підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками,за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового , духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини ( частини 1, 2 статті 27). Згідно до ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства» , передбачено, що батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( дітей). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (дітей). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини [PERSON] Враховуючи, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимоги позивача про зміну та порядок стягнення аліментів, то суд в цій вимозі відмовляє, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що у відповідача змінилося матеріальне становище та він в змозі виплачувати зазначену в позові суму. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved