Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання договору укладеним, стягнення пені за неналежне виконання умов договору та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року відкрито провадження у справі. 26 січня 2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на частину нерухомого майна відповідача - (склади №1 та№2), розташовані за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що відповідач у добровільному порядку не виконує свої зобов'язання по погашенню майнової заборгованості. Заявник вказує, що на даний час відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, а тому має можливість продати належне йому рухоме та нерухоме майно, що, в свою чергу, зробить неможливим виконання рішення суду. Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст.151 ЦПК України, суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями ст. 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, а саме позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову») Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як убачається з позовної заяви, позивач просить визнати факт, що усний правочин з виробництва і реалізації пиломатеріалів від 26 вересня 2012 року є дійсним, визнати позивача добросовісним набувачем права власності на дошки для підлоги за усним право чином від 26 вересня 2012 року, стягнути з відповідача на користь позивача пеню за неналежне виконання умов усного правочину у розмірі 9615 доларів США та зобов'язати відповідача до примусового виконання обов'язку в натурі. В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач не посилається на обставини, що б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. До того ж, позивачем не долучено до заяви доказів перебування у власності відповідача нерухомого майна, арешт на яке він просить накласти, та заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не є співмірними із заявленими ним позовними вимогами. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed