Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя із позовом до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації, про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. 28 вересня 2016 року справа надійшла до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 15.09.2016 р. про передання справи за підсудністю. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року до участі у справі у якості третіх осіб було залучено Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради та Орган опіки та піклування Горлівської міської ради. Позивачка [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує, просить справу розглядати за її відсутністю. У позовній заяві позивачкою зазначено про те, що вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, а потім перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. У 2004 році вона припинила з відповідачем будь-які стосунки та розірвала шлюб. З того часу відповідач перестав брати участь у вихованні дитини, не проявляв до неї турботи та уваги, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Окрім того, відповідач не цікавиться здоров'ям доньки, її навчанням. Посилаючись на системне невиконання своїх батьківських обов'язків [PERSON] стосовно його малолітньої дитини, позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом публікації оголошення про виклик у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр», проте у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання від нього не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються його процесуальні права, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережої районної адміністрації м.Маріуполя був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явився, не адресу суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явився. На адресу суду надано клопотання за підписом міського голови [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Горлівської міської ради був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення про виклик у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр», проте у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO], її матір'ю є [PERSON], а батьком - [PERSON] /а.с.6/. Зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], [INFO], 03 квітня 2014 року змінила ім'я на «[PERSON]» /а.с.5/. Згідно з довідкою з місця проживання б/н від 13.04.2016 р., виданою ККП «КК «Східна», [PERSON]. зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до відомостей спеціалізованої школи № 5 з поглибленим вивченням окремих предметів, [PERSON] навчається у школі з 1-го класу. Її мати [PERSON] та батько [PERSON] шлюб розірвали. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з матір'ю. За період навчання [PERSON] навчається в міру своїх здібностей, домашні завдання виконує, завжди виглядає охайно. Протягом навчання дитини в школі матір [PERSON] була присутньою на всіх батьківських зборах, прислуховувалась до вимог та рекомендацій класного керівника, систематично цікавилася шкільним життям доньки. Батько [PERSON] до школи не приходив, батьківські збори не відвідував та шкільним життям доньки не цікавився /а.с.8/. У матеріалах цивільної справи міститься заява, написана від імені [PERSON] на адресу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 18.08.2016 р., в якій він зазначає, що погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд розглянути справу за його відсутності /а.с.50/. На зазначеній заяві відсутній вхідний реєстраційний штамп суду, з чого випливає, що цю заяву не було надано особисто відповідачем до канцелярії суду, окрім того, у матеріалах справи відсутній конверт, отже заява надійшла до суду не поштовим відправленням. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей про походження цієї заяви, суд ставить під сумнів написання її саме відповідачем та не приймає як ставлення відповідача до позовних вимог. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки [PERSON], а саме суду не надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідач не приймає будь-якої участі у житті дитини, не спілкується з нею та не навідує її, не забезпечує її матеріальним утриманням, не цікавиться її навчанням, розвитком та станом здоров'я. Всупереч припису ч.5 ст.19 СК України органом опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації м.Маріуполя, як органом опіки та піклування, не надано суду висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. У заяві начальника служби у справах дітей Н.В.Красильникової від 26.12.2016 р. міститься посилання, що служба у справах дітей вважає, що позивачкою не надано доказів, що доводять свідому винну поведінку батька стосовно дитини, тому орган опіки та піклування не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачем надано суду докази щодо того, що після розірвання шлюбу з відповідачем дитина проживає з матір'ю, а відповідач [PERSON] не навідує батьківські збори у школі та не приходить до школи. Така поведінка батька за умови його проживання в іншому місті (м.Горлівка) не може свідчити про його ухилення від батьківських обов'язків, більш того не дає підстав вважати, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, внаслідок чого суд приходить до переконання про відсутність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] вплине на інтереси дитини. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed