Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №121 «Старт» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 лютого 2016 року померла мати позивача [PERSON] За життя [PERSON] була членом ОК «Житлово-будівельний кооператив №121 «Старт» та отримала право на зайняття квартири [ADDRESS], де й мешкала по день своєї смерті. Вартість вищезазначеної квартири [PERSON] було сплачено у повному обсязі, однак за життя право власності на неї остання не зареєструвала. Зазначає,що на підставі ст.15 ЗУ «про власність» [PERSON] набула право власності на вищезазначену квартиру. Таким чином спірна квартира входить до складу спадщини. У межах встановленого законом строку позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері. Інші спадкоємці відсутні. 23 вересня 2016 року постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру у звязку з тим, що право власності на цю квартиру взагалі не зареєстровано. На підставі викладеного просить суд визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру №122 в житловому будинку №27 по вул. Б.Хмельницього у м. Дніпрі, яка складається з: 1 коридор площею 7,3 кв.м., 2 вбудована шафа площею 0,3 кв.м., 3 санвузол площею 2,7 кв.м., 4 кухня площею 5,7 кв.м., 5 житлова площею 9,2 кв.м., 6 житлова площею 16,9 кв.м., І балкон площею 0,8 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. Позивач зі своїм представником в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява за якою останній просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №121 «Старт» в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представники Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 06 лютого 2016 року. За свого життя, з 1966 року по день своєї смерті, [PERSON] була членом ОК «ЖБК-121 «Старт» та мешкала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ОК «ЖБК-121 «Старт» від 23 березня 2017 року №23. Відповідно до вищезазначеної довідки вартість квартири [ADDRESS] у розмірі 3645,93 р. було виплачено у повному обсязі з 1966 року по 1981 рік. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Анологічна позиція міститься у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно якої якщо будівництво здійснювалося згідно із законом,то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Окрім того, відповідно до змісту зазначеному у п. 8 вищезазначеної постанови, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються і кооперативні квартири. Таким чином, відповідно до зазначених вище положень Закону України «Про власність», що діяв на той час, [PERSON] стала власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Як убачається зі спадкової справи №211-2016, відкритої до майна померлої 05 лютого 2016 року [PERSON], 12 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті його матері [PERSON] Постановою державної нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 23 вересня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру №122 в житловому будинку №27 по вул. Б.Хмельницього у м. Дніпрі у звязку з тим, що позивачем не були надані документи, які підтверджують право власності [PERSON] на вищезазначену квартиру. З вищезазначеної постанови убачається, що відповідно до довідки КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 14 вересня 2016 року №12783, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вищезазначену квартиру. Згідно копії технічного паспорту на квартиру №122 у житловому будинку №27 по вул. Б.Хмельницького в м. Дніпро (до перейменування м. Дніпропетровськ) вищезазначена квартира складається з: 1 коридор площею 7,3 кв.м., 2 вбудована шафа площею 0,3 кв.м., 3 санвузол площею 2,7 кв.м., 4 кухня площею 5,7 кв.м., 5 житлова площею 9,2 кв.м., 6 житлова площею 16,9 кв.м., І балкон площею 0,8 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. Згідно з ст. ст.\~41,\~55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи. Згідно із\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 3\~ст. 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений\~статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право позивач не в змозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає судовому захисту. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення, оскільки іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спадкування за законом у судовому порядку у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину.

Outcome: approved