Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У жовтні 2017 року Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року. Разом з тим, 03.04.2007 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 55ж/Вл49А-07 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, додаткових послуг та послуг з теплопостачання, постачання гарячої води й водовідведення, а відповідач зобов'язувався сплачувати за такі послуги. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги, яку у добровільному порядку не сплачує, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 37189,80 грн., а також судовий збір в сумі 1762,00 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вона не підписувала Договір № 55ж/Вл49А-07 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, а тому його існування не може бути підставою для стягнення коштів. Вказує на помилки в розрахунках у зв'язку з невірним зазначенням будівельної площі квартири. Крім того зазначає, що послуги відеоспостереження, охорони, використання шлагбауму, не можуть оплачуватись у зв'язку з відсутністю згоди відповідача на їх отримання та відсутність фактичного споживання усіх комунальних послуг через невиконання умов Інвестиційного договору позивачем в частині виконання оздоблюваних робіт та не направлення щомісячно рахунків на оплату спожитих послуг. На підставі зазначено, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 04.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 31.10.2018 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 31.10.2018 року клопотання представника відповідача про витребування доказів, призначення почеркознавчої експертизи підпису та прийняття зустрічного позову від 14.06.2018 року до спільного розгляду із первісним залишені без задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], площею 152,38 кв.м. на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року (а.с. 12-15). Право власності на дану квартиру за [PERSON] зареєстровано Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30631357 від 15.07.2011 року (а.с. 16). У період з 30.09.2004 р. по 31.12.2017 р. Фірма «Т.М.М.» надавала житлово-комунальні послуги та інші послуги в будинку [ADDRESS], відповідно до Акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, зареєстрованого 30.09.2004 року за №386 в Управлінні Держахбудконтролю м. Києва (а.с 10). 03.04.2007 року між Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальність та [PERSON] укладено Договір №55ж/Вл49А-07 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території (а.с. 17), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надавати послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, додаткових послуг та послуг з теплопостачання, постачання гарячої води й водовідведення. Згідно умов вказаного договору, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Зокрема, відповідно до п. 3.1. Договору, споживач сплачує спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця в сумі, указаної у наданому рахунку на оплату послуг, яка є одночасно актом наданих послуг. Проте, всупереч умовам договору, відповідач не виконала свої зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, в наслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 35 858, 49 грн., що підтверджується відповідними рахунками. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, часткове задоволення позову має місце в даному випадку за виключенням боргу за січень 2018 року (а.с. 19), оскільки за змістом позовних вимог визначена до стягнення сума боргу без урахування коштів боргу за цей місяць. Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов'язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов'язки відповідно до законодавства. Згідно із п.5) ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов'язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, враховуючи ту обставину що стороною позивача надано відповідні рахунки за надані житлово-комунальних послуг за період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року, суд вважає за доцільне задовольнити даний позов в частині їх стягнення за цей час, що складає 35 858, 49 грн. При цьому, твердження відповідача про безпідставність позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, адже належних та допустимих доказів не підписання відповідачем Договору №55ж/Вл49А-07 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, суду не надано, а твердження про невірність нарахувань через помилкове зазначення будівельної площі спростовується матеріалами справи, а саме, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року де чітко вказано площу квартири - 152,38 кв.м. Доказів протилежного стороною відповідача не надано. Крім того, у відповідності до Додатку до Договору 55ж/Вл49А-07 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, де закріплено перелік робіт по утриманню будинків і прибудинкових територій, які виконуються Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, в ньому містися також і обов'язок позивача забезпеченню контролю за переміщенням товарно-матеріальних цінностей і не допуск сторонніх осіб в будинки, а тому твердження відповідача про безпідставність стягнення коштів за відеоспостереження, охорони, використання шлагбауму не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, адже дана нарахування стосуються виконання умов договору. Також, пояснення сторони відповідача про відсутність можливості користуватися належним майном через невиконання умов Інвестиційного договору не підтверджено належними та допустимими доказами та не може слугувати підставою для відмови в позові. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем 03.04.2007 року було укладено Договір №55ж/Вл49А-07 про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території, умови якого позивачем було виконано, відповідач взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості у розмірі 35 858, 49 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1762,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial