Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернулося до суду з вказаним позовом до відповідачів, просив суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 88-06-И/09 від 01.12.2006 у розмірі 2 746 025 грн. 65 коп., з яких: 346,63 долари США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 038 грн. 58 коп. - сума строкової заборгованості по процентам; 27515,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 320 577 грн. 18 коп. - сума простроченої заборгованості про процентам; 1 765 грн. 48 коп. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 105 928 грн. 80 коп. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 2 313 715 грн. 61 коп. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 01.12.2006 між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі Філії «Київське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №88-06-И/09, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 184 000 доларів США зі сплатою 11,6% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30.07.2021. З метою забезпечення своєчасного виконання та повного виконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 01.12.2006 між Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №88-06-П/09, згідно умов якого поручитель та боржник за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань несуть солідарну відповідальність. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 29.10.2009 позов Банк «Фінанси та Кредит» до відповідачів задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку суму заборгованості за вказаним кредитним договором 1 458 798 грн. 38 коп. Проте, відповідачі частково виконали вказане рішення суду. Посилаючись на те, що відповідачі взятих на себе зобов'язань з повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконали, у зв'язку з чим станом на 07.04.2014 у останніх утворилась заборгованість в розмірі 2 746 025 грн. 65 коп., позивач просить солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості у вказаному розмірі. Постановою Верховного Суду України від 21.09.2016 заяву ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2015, рішення Апеляційного суду м.Києва від 30.06.2015 та рішення Печерського районного суду м.Києва від 16.04.2015 скасовано, справу за даним позовом передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позов обставини та доводи, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що строк позовної давності сплив, а тому наявні підстави відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України для відмови у задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачів, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом їх дослідження, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.12.2006 між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі Філії «Київське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №88-06-И/09, відповідно до умов якого остання отримала кредитні ресурси в сумі 184 000 доларів США зі сплатою 11,6% річних з кінцевим терміном повернення кредитних ресурсів, до 30.11.2021. (а.с.6-10) Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором, що не заперечувалось представником відповідачів. Відповідно до п.3.2 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язалась щомісяця, в термін з 26 по останнє число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтентного платежу, розмір якого становить 2 188,20 доларів США. У складі Ануїтентного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник взяла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок позичальника. Крім того, сторони погодились, що відповідач [PERSON] щомісяця, в строк з 26 по останнє число (сключно) кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 1 765 грн. 48 коп. до моменту повного виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів (п.4.7 кредитного договору). Відповідно до п.6.1 кредитного договору при порушенні зобов'язання по поверненню кредиту, погашенню процентів за користування кредитом, також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором, позичальник сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних коштів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами узятих на себе зобов'язань. З метою забезпечення своєчасного виконання та повного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №№88-06-И/09 від 01.12.2006, того ж дня між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі Філії «Київське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого передбачено, що у відповідності з цим договором поручитель зобов'язаний солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. (а.с.13-15) Відповідно до п.п 2.2., 2.3 Договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку непогашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до Поручителя. Відповідно до п.3.3 Договору поруки у випадку недотримання Поручителем строків сплати грошових коштів Кредитору, Поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1% від суми вимоги за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, зокрема, з погашення суми кредиту, процентів, комісії та пені відповідачем [PERSON] не були виконані, в зв'язку з чим станом на 08.05.2009 у останньої утворилась заборгованість в розмірі 1 458 798 грн. 38 коп. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 29.10.2009 позов Банк «Фінанси та Кредит» до відповідачів задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 1 458 798 грн. 38 коп., з яких: 1 309 769 грн. - основна заборгованість, 58 748 грн. 12 коп.- заборгованість по процентам, 1 765 грн. 48 коп. - заборгованість по комісії, 88 515 грн. 69 коп. - пеня. (а.с.16-18) Як встановлено судом і вказана обставина не заперечувалась сторонами, вказане рішення суду виконано боржниками в грудні 2010 року. Згідно правового висновку вказаної постанови Верховного Суду України від 21.09.2016 усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності. (а.с.205-209) Згідно наданого представником позивача розрахунку за період з 08.05.2009 по 07.04.2014 у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 746 025 грн. 65 коп., з яких: 346,63 долари США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4 038 грн. 58 коп. - сума строкової заборгованості по процентам; 27515,07 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 320 577 грн. 18 коп. - сума простроченої заборгованості про процентам; 1 765 грн. 48 коп. - сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 105 928 грн. 80 коп. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії; 2 313 715 грн. 61 коп. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам. (а.с.23-29) Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачі не виконали належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення суми кредиту, процентів, комісії та пені за період з травня 2009 року по грудень 2010 рік, а тому вимоги за вказаний період суд вважає обґрунтованими. Разом з тим, вимоги за період з грудня 2010 року по 07 квітня 2014 року суд вважає безпідставними, оскільки усі нарахування та штрафні санкції та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності, про що зазначено у правовому висновку вказаної вище постанови Верховного суду України. При цьому, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки наявні підстави для застосування строків позовної давності, на пропуск яких послався у своїй заяві представник позивача. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України ЦК України встановлено, що для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Як встановлено вказаним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 29.10.2009 та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, заборгованість за кредитним договором у відповідачів утворилась станом на 08.05.2009. У грудні 2010 року відповідачі фактично виконали вказане рішення суду. Таким чином, у позивача виникло право на стягнення з відповідачів нарахувань та штрафних санкцій в період з травня 2009 року по грудень 2010 року, а тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, тобто з 08.05.2009. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15 та постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13. З огляду на аналіз вищевказаних норм Закону, рішення Печерського районного суду м.Києва від 29.10.2009 та судової практики Верховного суду України, позивач мав право протягом трьох років з моменту останнього платежу відповідачем [PERSON] звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості. Однак за захистом своїх прав до суду позивач звернувся 25.04.2014, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку. (а.с.2) Даних та доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення з даним позовом до суду позивач суду не надав. Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми закону, виходячи з вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про сплив якої було заявлено відповідачами у відповідності до положень п. 3, 4 ст. 267 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed