Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона-[PERSON] є внучкою - [PERSON], померлого [INFO] року, який заповідав домоволодіння за адресою: [ADDRESS] своїй жінці [PERSON], яка на момент смерті свого чоловіка [PERSON] та після його смерті була зареєстрована та проживала у домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується копією домової книги на вказане домоволодіння. [PERSON] прийняла спадщину у вигляді домоволодіння [ADDRESS] після смерті свого чоловіка, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, але за життя через свій стан здоров'я вона не звернулася до відповідних органів для оформлення своїх спадкових прав. [PERSON], що мешкала за адресою: [ADDRESS] склала заповіт та заповідала все своє майно позивачу, при цьому державним нотаріусом був перевірений заповіт від 06.05.1955, зареєстрований зареєстровим №3-2600). [PERSON] померла [INFO] року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, серед іншого, складається з домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], прийняла позивач, яка зареєстрована та мешкаю за адресою: [ADDRESS] з 1959 року. За рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.1973 року, що набрало законну силу 20.10.1973 року, її позов до [PERSON] про визнання ідеальних часток домоволодіння був задоволений, на праві особистої власності виділено померлому [PERSON] житловий будинок літ.Б-1 з тамбуром, житловий будинок літ. В-1 та сіни, сарай літ.Е-1, вбиральня Ж, огорожа, а всього 37/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] на суму 957 рублів. В подальшому було прийнято рішення виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів від 21.05.1993 № 208/7 «Про визнання права особистої власності і прийняття в експлуатацію житлового будинку літ.А-1, розділ домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двори і відміну рішення №402 від 26.03.1981 «Про узаконення гаражу по [ADDRESS] за гр.[PERSON]». Для підготовки вказаного рішення фахівцями КП ДМБТІ було проведено обстеження домоволодіння по [ADDRESS] на предмет його розподілу. Актом обстеження від 12.02.1993 встановлено, що житлові будинки літ. Б-1 та літ.В-1 побудував [PERSON], в його користуванні перебуває земельна ділянка площею 467 кв.м., і тому можливо розділити домоволодіння на два окремих, при цьому домоволодінню [PERSON] надана поштова адреса: [ADDRESS] про що було зазначено в п.З вказаного рішення від 21.05.1993 № 208/7. В подальшому був виготовлений новий технічний паспорт на виділене домоволодіння, у зв'язку з чим була змінена позначка літер по плану житлового будинку по [ADDRESS] з літ.Б-1 на літ.А-1., житлового будинку з літ.В-1 на літ.Б-1. Через сімейні обставини вона звернулася до 3-й Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою від 13.05.2016 про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. За моїм зверненням була заведено спадкову справу №329/2016. Але за листом КП ДМБТІ ДОР від 14.06.2016 №8005 реєстрація права власності за вказаною адресою не проводилося. З посиланням на відсутність державної реєстрації на об'єкт нерухомого майна -житловий будинок по [ADDRESS] позивач отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.07.2016. 24.07.2016 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] було проведено технічну інвентаризацію домоволодіння по [ADDRESS], за результатами якої встановлено, що будівництво житлового будинку літ. А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м. та житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м. відбулось до 05.08.1992 року, а саме житловий будинок літ. А-1 побудований у 1916 роки, а житловий будинок літ. Б-1-у 1941 році. Відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 вказані об'єкти нерухомого майна не належать до самочинного будівництва і не підлягають введенню в експлуатацію. Враховуючи викладене вона змушена звернутися до суду із даним позовом і просить визнати за нею-[PERSON] Л.В. право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ.А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м., споруди, замощення №№1-4,1 за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи- Третьої дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно наданої суду заяви просили розглядати справу за відсутністю представника нотаріальної контори у зв'язку із виробничою завантаженністю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.03.1951 року, що підтверджується записом акту про шлюб №367 від 11 березня 1951 року (а.с.70). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Кіровським ЗАГС 09 червня 1966 року, відповідний запис № 1862 (а.с.6). Згідно заповіту від 06 травня 1955 року [PERSON] заповів все належне йому майно, де б воно не було і з чого не складалося, все, що на день смерть буде належати йому і на що він за законом матиме право, в тому числі належне йому домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, [ADDRESS] своїй дружині [PERSON]. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 3-2600 (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, в тому числі і на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі - спадковий будинок). За змістом статті 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На день смерті [PERSON] з ним разом була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON], що підтверджується довідкою № 2145 від 19.04.2016 року, виданою головою квартального комітету № 4. Згідно вказаної довідки [PERSON], [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.08.1950 року по дату смерті [INFO] року, на день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.54). Статтею 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року встановлюється, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] разом з ним проживала його дружина - [PERSON], яка фактично вступила в управління та почала володіти спадковим майном а отже прийняли належне спадкодавцю нерухоме майно. Згідно довідки Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 2993/02-14 від 02.11.2016 року встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, з заявами про відмову/прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтв про право на спадщину не видавалося (а.с. 49). За наведених обставин суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] року, яка прийняла спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], а отже набула на нього право власності у порядку спадкування за заповітом. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 13 грудня 1967 року Кіровським ЗАГС, відповідний запис № 4084 (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 05 січня 2006 року, позивач [PERSON] народилася [INFO] року в м.Бішкек Киргизської республіки, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10 зворотній бік). Згідно довідки Красногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану № 471/03-71 від 19.09.2005 року зазначено, що у Красногвардійському відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], запис акта № 220, після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «[PERSON]». 07 квітня 1978 року у Красногвардійському відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано розірвання шлюбу, запис акту № 494 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (надалі - спадковий будинок), який вона успадкувала в порядку спадкування за заповітом після смерті свого чоловіка [PERSON] Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 1973 року, вирішено на праві вприватної власності виділити померлому [PERSON]: житловий будинок Б-1 з тамбуром, житловий будинок В-1 з сінями, сарай-Е-1 з сінями, вбиральню-Ж, водо колонку №2, забор, що складає 37/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]; [PERSON] виділити: житловий будинок А-1 з тамбуром, сарай-Г з тамбуром, сарай-Д. вбиральня-3, водокалонка-№1, що складає 63/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до акту від 12 лютого 1993 року, затвердженого начальником Міжміського бюро технічної інвентаризації, досліджено домоволодіння по [ADDRESS] на предмет поділу його на два самостійних домоволодіння. При дослідженні встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 882 м2, на ділянці мається три житлових будинки: житловий будинок А-І, що належить [PERSON], житловий будинок Б-І і В-І побудував [PERSON] Пропонується поділ домоволодіння на два самостійних за фактичним користуванням. В користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка пл. 415 м2 і залишити поштову адресу: [ADDRESS]. В користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка пл. 467 м2 та присвоїти поштову адресу: [ADDRESS]-а (а.с.28). Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів № 208/7 від 21.05.1993 року «Про визнання права особистої власності і прийняття в експлуатацію жилого будинку літ.А-1, розділу домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двори і відміну рішення №402 від 26.03.1981 року «про узаконення гаражу по [ADDRESS] за гр. [PERSON]», було вирішено наступне: 1. Відмінено рішення № 402 від 26.03.1981 року Красногвардійської ради народних депутатів. 2. Визнано право особистої власності на жилий будинок літ.А-І, сіни літ.а-І і а,-І, гараж літ.Д і сарай літ Г по [ADDRESS] за гр.[PERSON], прийнято жилий будинок в експлуатацію з кількістю житлових кімнат - 4, житловою площею 46,6 м.кв, загальною - 62,4 м.кв. приміщення А-2 площею 11,3 м.кв вважати, як житлове. 3. Розділено домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двори слідуючим порядком по факту складеного користування: за жилим будинком, зазначеним на генплані під літ.А-1, який знаходиться у користуванні [PERSON], закріплено земельну ділянку площею 415 м.кв і залишено поштову адресу: [ADDRESS]; за жилим будинком, зазначеним на генплані під літ.Б-1, який числиться за померлим [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 467 м.кв і присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]-а (а.с.27). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 09 серпня 1993 року БТІ, інвентарний номер 19864, домоволодіння [ADDRESS] складається з: житловий будинок-А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м, житловий будинок-Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м. сарай-В, вбиральня-Г, огорожа-№1-3, мостіння- І (а.с.14-17). Відповідно до акту технічної інвентаризації нерухомого майна від 24.07.2016 року, проведено обстеження домоволодіння [ADDRESS], за результатами якого встановлено, що дерев'яний сарай літ.В знесений. Також встановлено, що житловий будинок літ.А-1 побудований у 1916 році, житловий будинок літ.Б-1 побудований у 1941 році, що згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики україни від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої в МЮУ 10 липня 2001 року (із змінами і доповненнями) не є самочинним та не потребує введення в експлуатацію (а.с.25). Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.06.2016 року за № 8005, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі відстуні відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] (а.с.67). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленому за станом на 24 липня 2016 року, інвентаризаційна справа №0055, за замовленням [PERSON] зазначено, що вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 26,0 кв.м., житловою площею 13,7 кв.м., споруди, замощення №№ 1-4, І (а.с.21-24). Як вже зазначалося, [PERSON], померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] На випадко своєї смерті вона залишила заповіт. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР у редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно заповіту від 29 вересня 1967 року [PERSON] заповіла все належне їй майно, де б воно не було і з чого не складалося, [PERSON] - позивачу по справі. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 2-4577(а.с.9). На день смерті [PERSON] з нею разом була зареєстрована та проживала її онучка [PERSON] (шлюбне прізвище - [PERSON]), що підтверджується довідкою № 2146 від 19.04.2016 року, виданою головою квартального комітету № 4. Згідно вказаної довідки померла [PERSON], [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.08.1950 року по дату смерті [INFO] року, на день її смерті за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] (а.с.54). Таким чином суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] прийняла спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року, вступивши в управління та володіння спадковим майном, житловим будинком,розташованим за адресою: [ADDRESS] З метою отримати свідоцтво про парво на спадщину за заповітом [PERSON] звернулася до державного нотаріуса. З матеріалів спадкової справи № 329/2016 встановлено, що після смерті спадкодавця до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини № 950 від 13 травня 2016 року звернулася [PERSON], в якій зазначила, що [INFO] року померла - [PERSON], [INFO], постійне місце проживання: [ADDRESS], яка залишила на її ім'я заповіт, посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.09.1967 року за реєстром №2-4577. На день її смерті залишилася спадщина, яку вона прийняла (а.с.51). Інших спадкоємців, після смерті [PERSON], які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, судом не встановлено. За наведених обставин суд вважає встановленим той факт, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, є позивач по справі - [PERSON] 18 липня 2016 року представник позивача [PERSON]- [PERSON], діючи на підставі довіреності звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], що підтверджується заявою №1369 від 18 липня 2016 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 329/2016 (а.с.73). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови державного нотаріусу Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. від 18 липня 2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON] у зв'язку з ненаданням позивачем документу, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок, та відсутністю реєстрації права власності (а.с.11). Враховуючи що право власності на спадкове майно було набуто у період дії цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Підсумовуюич все вищенаведене та приймаючи до уваги те, що позивач успадкувала за законом право на нерухоме майно, у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що останній за життя не здійснив державної реєстрації своїх прав на нього, суд вважає, що успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задоволенню. На підставі ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року, ст.ст. 1-4Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та

Outcome: approved