Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

У жовтні 2019 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Кївського міського нотаріального округу Сташковій А.Г. в межах спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , видавати будь-яким особам свідоцтво про право власності на спадщину за законом, або за заповітом до набрання законної сили рішення у справі за її позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сташкова А.Г., про виділ Ѕ частки спільного майна подружжя зі спадкового майна, який подано одночасно із заявою про забезпечення позову. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що [INFO] помер її колишній чоловік [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина. Оскільки за життя поділу майна, яке набуто подружжям під час перебування у шлюбі проведено не було, [PERSON] звернулася до суду з позовом про його поділ, одночасно подала заяву про забезпечення її позову. Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались. Вивчивши підстави порушеної заяви, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Разом з тим, всупереч вищевикладеним правилам процесуального закону заява [PERSON] не містить належного обґрунтування, припущення останньої про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, з яким вона має намір звернутися до суду. Крім того, відповідно до п. 3 Глави 2 Положення про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Тобто, зупинення нотаріальної дії здійснюється самим нотаріусом за заявою заінтересованої особи та не потребує судового втручання. Таким чином, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Outcome: dismissed