Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У квітні 2013 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в подальшому уточнила вимоги і просила прийняти п. 15 договору про надання населенню послуг з газопостачання у наступній редакції: «Послуги з монтажу (демонтажу), ремонту та технічного обслуговування газових приладів і пристроїв лічильників газу, що надаються на підставі заяви споживача (крім робіт, зазначених у пункті 14), оплачуються виконавцем у визначеному порядку за встановленими тарифами (цінами) з урахуванням вартості обладнання, його вузлів і деталей. Інформація про надання споживачу зазначених послуг засвідчується підписами споживача та представника виконавця у відповідному документі (журнал, квитанція, акт)». Тобто в редакції споживача та прийняти п. 19 договору у наступній редакції «Справляння плати відповідно до норм споживання за наявності у споживача лічильника газу не допускається» (редакція споживача). В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що при укладанні договору між нею та відповідачем, між ними виник спір про зміст пунктів 15 та 19 договору. Замовникам запропонована наступна редакція цих пунктів: пункт 15 «Послуги з монтажу (демонтажу), ремонту та технічного обслуговування газових приладів і пристроїв та лічильників газу, що надаються на підставі заяви споживача (крім робіт, зазначених у пункті 14), оплачуються споживачем у визначеному порядку за встановленими тарифами (цінами) з урахуванням вартості обладнання, його вузлів і деталей. Інформація про надання споживачу зазначених послуг засвідчується підписами споживача та представника виконавця у відповідному документі (журнал, квитанція, акт).; пункт 19 «справляння плати відповідно до норм споживання за наявності у споживача лічильника газу не допускається, крім випадків, передбачених пунктом 15 правил газопостачання». Споживачам запропонована наступна редакція цих пунктів: пункт 15 «послуги з монтажу (демонтажу), заміни, ремонту та технічного обслуговування газових приладів і пристроїв та лічильників газу, що надаються на підставі заяви споживача (крім робіт, зазначених у п. 14), оплачуються виконавцем у визначеному порядку за встановленими тарифами (цінами) з урахуванням вартості обладнання, його вузлів і деталей. Інформація про надання споживачу зазначених послуг засвідчується підписами споживача та представника виконавця у відповідному документі (журнал, квитанція, акт)»; пункт 19 «справляння плати відповідно до норм споживання за наявності у споживача лічильника газу не допускається». В процесі спільного розгляду розмовин, що виникли, 01.03.2013 р. сторони до узгодження щодо змісту пунктів 15 та 19 не прийшли. Зазначає, що правомірність прийняття пунктів 15 та 19 у редакції споживача підтверджується наступними обставинами: надходження гарячої води до квартири відсутнє, теплова енергія шляхом підігріву води КП «ХТМ» відсутнє; будинок старої побудови, у той час централізованого надходження гарячої води в даному районі не було; проектом закладений підігрів гарячої води за допомогою підігрівальних засобів (газової колонки); газова колонка монтувалася при найманні житлового будинку до експлуатації та належить відповідачу на праві власності; майно відповідача належить департаменту комунального господарства Харківської міської ради; до обов'язків підприємства входять капітальний та поточний ремонти свого майна. Зазначає, що виходячи з того, що майно, яке належить відповідачу морально та фізично застаріло та не придатне для експлуатації. Власник цього майна про це замовчує. Майно власника має свою ціну, отже є товаром неналежної якості і цей товар не відповідає вимогами закону. Відповідач покладає на неї як на споживача усі матеріальні витрати на ремонт та заміну газового обладнання, яке застаріло та вийшло з використання, та яке належить відповідачу на праві власності, та давно списане та не перебуває на обліку. Покладаючи на споживача усі матеріальні витрати на майно, яке вийшло з використання та списане. Також вважає, що відповідач нав'язує їй своє майно, як товар неналежної якості. Її родина із 9 чоловік має спільний заробіток на багато менше, ніж прожитковий мінімум. Позивач отримує мінімальну пенсію, її донька [PERSON] мати-одиначка, яка має на утриманні троє дітей, донька [PERSON] також виховує сама свою дитину, донька [PERSON] навчається в університеті на стаціонарі та немає можливості працювати, донька [PERSON] отримує мінімальну зарплатню. Враховуючи її склад сім'ї та їхній дохід, вона не має можливості призвести заміну (монтаж та демонтаж) газової колонки своїми коштами. В іншому випадку сім'я залишиться без гарячої води та не буде мати можливість прийняти ванну. Це порушить санітарно-гігієнічні норми та відгукнеться на здоров'ї дітей. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що договір про надання населенню послуг з газопостачання від 19.02.2013 р., які є предметом позову відповідають діючому законодавству та жодним чином не порушують права позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 19.02.2013 р. позивачем підписано договір про надання населенню послуг з газопостачання з посиланням на наявність протоколу розбіжностей (а.с. 4-7). 01.03.2013 р. позивачем надано протокол розбіжностей до проекту договору про надання населенню послуг з газопостачання (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК Країни, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 630 ЦК України, встановлено типові умови договору. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Позивач, як на правову підставу своїх вимог, послався на статті 638,651,652 Цивільного Кодексу України. Суд вважає, що типовий договір містить максимально можливий перелік умов, прав та обов'язків сторін, з яких сторони можуть вибрати прийнятні для них, а також встановити додаткові умови, які не суперечать вимогам законодавства. Відповідно до ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Судом не встановлено порушення прав позивача, які б потребували судового захисту. Оцінюючи в сукупності всі докази у справі суд приходить до висновку, що позов за підставами, викладеними у позовній заяві, задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed