Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У жовтні 2020 року представник [PERSON] -адвокат Мроз І.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . З відповідачем по справі вони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14.04.2020 року по справі №132/189/20. З грудня 2019 року відповідач не проживає з позивачкою однією сім`єю, в будинку не зберігає своїх речей, участі в утриманні будинку не бере та не цікавиться ним, фактично проживає по [ADDRESS] . Наявність реєстрації відповідача в будинку змушує [PERSON] сплачувати комунальні послуги за нього, в той час коли відповідач фактично не користується та не проживає в будинку. За вказаних обставин, позивач втратив право на користування житловим будинком. Позивач та її представник-адвокат Мороз\~ І.В. в судове засідання не з`явилися, у поданих письмових заявах просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Крім того, представник позивача просить вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.11.2007 року належить житловий будинок\~ з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] . Право приватної власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON] в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 08.02.2008 року, про що вчинено запис в реєстровій книзі №4 за реєстр.№3. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов №664 від 02.10.2020 року, складеного комісією виконавчого комітету Глинської сільської ради у складі сільського голови Янківського В.Р., секретаря сільської ради Свиридюк Л.І. та депутата сільської ради Процюк О.М. встановлено, що [PERSON] з грудня 2019 року зареєстрований у належному [PERSON] житловому будинку з господарськими будівлями\~ [ADDRESS] , але не проживає. Проживає без реєстрації\~ по [ADDRESS] . Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області\~ від 14.04.2020 року по справі №132/189/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.11.2003 р. в Глинській сільській раді Калинівського району Вінницької області, актовий запис №11. Рішення набрало законної сили 14.05.2020 року. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] добровільно залишив будинок [ADDRESS] , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Доказів створення позивачем перешкод для законного користування відповідачем спірним житлом не надано. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався. За таких обставин, суд вважає доведеною наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі №283/1443/16-ц. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із пунктом першим частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Врахувавши вищевикладене, суд стягує\~ з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80\~ грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved