Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 30 липня 2010 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], 2011 року народження. На протязі останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними відносинами, такими як повага до дружини, піклування про створення сім'ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. Саме з ініціативи відповідача постійно виникають сварки, свідком яких нерідко є дитина, що негативно впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє йому душевних страждань. Іноді відповідач припускається до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані допускає фізичні образи, що виражається в рукоприкладстві, навіть в присутності дитини. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сімю, ніде не працює. Усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного розумового розвитку, позивачка вважає, що син повинен проживати разом з нею в квартирі за місцем її прописки. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач останні три місяці не надавав зароблені кошти на потреби сім'ї, в том числі дитини, у позивачки є всі підстави вважати що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позовні вимоги задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходили, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи: служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в надісланому на адресу суду листі від 18.11.2015 року просили розглядати справу за відсутності представника третьої особи та не заперечували проти позову [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину (а.с.36). Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2010 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, про що складено відповідний актовий запис за № 1229 (а.с.8). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.7). Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Враховуючи те, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин сторін неможливо, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В обґрунтування своїх вимог про визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] спільно з нею за адресою: [ADDRESS] позивачка [PERSON] посилається на те, що постійно займається доглядом за сином та його вихованням, фізичним розвитком та навчанням. Та вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо дитини. З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси дитини, враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень щодо визначення місця проживання малолітнього сина саме з відповідачкою суду не надав, суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Отже, враховуючи те, що відповідач добровільно не сплачує аліментів на утримання сина, ухиляється від обов'язку утримувати свого малолітнього сина, суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття у розмірі ? від всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Днем звернення позивачки до суду є 01.04.2015 року, оскільки саме цим днем позовна заява була подана позивачкою до Деснянського районного суду м. Києва, що підтверджується відповідним вхідним штампом на позовній заяві.Таким чином, з огляду на вищевказану норму матеріального закону, аліменти на утримання малолітного сина потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 01.04.2015 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 243 грн. 60 коп. судового збору, крім того, судовий збір сплачений позивачкою в частині позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial