Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 21.10.2015 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надано у борг 5 000 доларів США, які останній мав повернути [PERSON] до 20.12.2015 року. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення грошових коштів, [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути на його користь з відповідача 140 000 грн. заборгованості, 54 131 грн. інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних у розмірі 12 596 грн. 20 коп. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, який повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 21.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, які зобов`язувалвся повернути в строк не пізніше 20.12.2015 року (а.с. 6). Факт передачі грошових коштів на вказану суму підтверджується розпискою [PERSON] від 21.10.2015 року(а.с. 8). 10.04.2018 року [PERSON] звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення грошових коштів за договором позики, яку останній отримав особисто, проте вказана вимога була залишена без належного реагування (а.с. 7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснено у п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (відповідно до даних НБУ офіційний курс долара США станом на 23.07.2020 року становив 27 грн. 77 коп., а тому загальна сума заборгованості становить 138 850 грн. 00 коп. (5 000 доларів США х 27 грн. 77 коп.), трьох процентів річних, які обраховуються згідно наступного розрахунку: за період з 22.10.2015 року по 16.10.2018 року становить 447 доларів США 95 центів (5 000 доларів США х 3 х 1090 : 365 :100), що еквівалентно 12 439 грн. 57 коп. При цьому, вимога позову про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки борг надавався в іноземній валюті тому індексації не підлягає. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial