Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь 4\~921,13 грн. додаткових витрат на їх сина [PERSON], [INFO], у звязку з його хворобою. Вимоги обґрунтовує тим, що у звязку з хронічною хворобою сина, серцевою недостатністю, сколіозом ІІ ступеня, та визнанням його дитиною інвалідом, вимушена нести затрати на його лікування. Починаючи з березня 2016 року, фактично зазнала витрат в розмірі 9\~842,27 грн., половину з яких просить стягнути з відповідача. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Судом установлено, що в 2006 році шлюбні сімейні відносини між сторонами були припинені. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач сплачує на користь позивачки аліменти, присуджені рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 29.03.2016 року, в розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, спільний син сторін [PERSON] єдитиною інвалідом, має хронічне захворювання серця серцеву недостатність, ідіоматичний правобічний грудний скаліоз ІІ ступеня, контузію лівого ока. У звязку з цим дитина проходила медичні обстеження, консультації, курс лікування, що підтверджується наданими суду висновками спеціалістів № 148 від 22.03.2016 року Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», № 72221 від 19.07.2016 року Житомирської обласної дитячої лікарні, довідкою № 317 від 21.07.2016 року Новоград-Волинського міськрайонного територіально медичного обєднання, медичним висновком від 27.07.2016 року Інституту очних захворювань та тканинної терапії імені Філатова Національної академії медичних наук України та відповідними чеками, квитанцією та накладною на загальну суму 9\~842,27 грн. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідач є здоровою працездатною особою 43 років, інших утриманців не має, в судове засідання не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, а тому суд приходить до висновку, що він, також як і позивачка, повинен брати участь в додаткових витратах на сина у звязку з його хворобою. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють участь відповідача у додаткових витратах на дитину, на момент розгляду справи не існує. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, брати участь у додаткових витратах на неї, відтак половина фактично понесених позивачкою витрат в сумі 4\~921,13 грн. підлягає стягненню з відповідача. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved