Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просив усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком позивача. [INFO] померла [PERSON], яка являється матір'ю відповідача та бабусею позивача. На момент смерті [PERSON] проживала за адресою своєї реєстрації в [ADDRESS]. Дана квартира належить [PERSON], позивачу, відповідачу та [PERSON] (мати позивача) в рівних частках кожному. Починаючи з 2009 року [PERSON] хворіла на онкологічне захворювання. У період з 2009 по 2011 роки [PERSON] проходила лікування перебувала на обліку і проходила процедури. За 2 тижні до смерті [PERSON] потрапила у лікарню по швидкій допомозі та до смерті перебувала у лікарні. Під час перебування у лікарні [PERSON] перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, догляду, фінансової допомоги на купівлю ліків і продуктів. Проте, відповідач не надавав жодної допомоги своїй матері, натомість весь тягар по догляду за [PERSON] ліг на плечі невістки, внука, сестри невістки [PERSON], батьків невістки [PERSON] і [PERSON] Так, оплату поховання [PERSON] проводила тітка позивача [PERSON], а відповідач не надавав жодної матеріальної чи моральної допомоги, а відтак, у відповідності до вимог ст 1244 ЦК Україн, він підлягає усуненню від права на спадкування. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач не надавав допомогу своїй матері, коли вона хворіла, хоча покійна його про це просила. При цьому, син покійної не підтримував її ані морально, ані матеріально. Відповідач не мав змоги допомагати матері, оскільки не працював. [PERSON] зверталась за допомогою до свідка [PERSON], оскільки [PERSON] (невістка померлої) працювала. Свідок [PERSON] надала суду пояснення, що померла зверталась за матеріальною допомогою до свого сина, з яким проживала, проте у останнього не було можливості її надавати, оскільки він не працював та вживав спиртні напої. Так, всі витрати на лікування та харчування свекрухи несли свідок та позивач. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON]. від 07 червня 2016 року було відкрито провадження у даній цивільній справі. У зв'язку із звільненням судді [PERSON]. на підставі Постанови ВРУ від 29.09.2016 №1623-VIII, на підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 20.10.2016 №01-08-890 було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2016 року, справа №761/12973/16-ц передана судді [PERSON]., а ухвалою судді від 21.10.2016 року її призначено до судового розгляду. У зв'язку із звільненням судді [PERSON]. у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2017 №01-08-952 було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2017 року, справа №761/12973/16-ц передана судді Малинникову О.Ф., а ухвалою судді від 17.11.2017 року її призначено до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. У подальшому, в зв'язку з перебуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. на лікарняному на підставі розпорядження керівника апарату №01-08-481 від 04.06.2018 року було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної цивільної справи. 04.06.2018 року цивільна справа надійшла до провадження судді Осаулова А.А., а ухвалою судді від 07.06.2018 року призначено спрощене позовне провадження по розгляду даної справи. У подальшому в судовому засіданні протокольною ухвалою було вирішено проводити розгляд вказаної справи у загальному позовному провадженні із проведенням підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 11.09.2018 року ухвалено викликати та допитати в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ухвалою суду від 11.09.2018 року витребувано в Київській міській клінічній лікарні №18 належним чином завірену виписку з медичної картки [PERSON] з приводу поставлено діагнозу та призначеного лікування за період з 2009 по день смерті - [INFO]. Протокольною ухвалою суду від 29.01.2019 року ухвалено викликати та допитати в якості свідка [PERSON] Ухвалою суду від 29.01.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 01.04.2019 року прийнято відмову представника позивача від допиту в якості свідків [PERSON], [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить 1/4 квартири, розташована за адресою: [ADDRESS], що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.11.2003 рку (а.с. 5). Померла являється матір'ю відповідача [PERSON] та бабусею позивача [PERSON] Також, судом встановлено, що за життя [PERSON] не склала заповіту. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. 31.07.2013 року [PERSON] звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 65). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просить усунути відповідача від спадщини відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки він ухилялася від надання допомоги померлій, що перебувала в безпорадному стані, яка просила про це у нього, а також не підтримував її моральної. Ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року за №7факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому, у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи зазначив, що виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем під час розгляду справи було доведено, що померла дійсно потребувала допомоги, оскільки незадовго до своєї смерті, а саме, за період з 31.05.2012 року по 18.06.2012 року перебувала на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №18. Крім того, факти того, що [PERSON] потребувала допомоги підтвердили і свідки. Таким чином, для задоволення позовних вимог має значення обставина ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання в сукупності із перебуванням спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Так, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності таких фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Проте, позивачем не доведено, що відповідач мав можливість надати таку допомогу, проте ухилявся від такого обов'язку, тобто вчиняв умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. У даному випадку, як вбачається із показань свідків, відповідач не міг допомагати померлій, так як не працював та вів антисоціальний спосіб життя. Інші докази наявності матеріальної можливості допомагати відповідачем матері матеріали справи не містять. Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині доведення, що відповідач мав змогу матеріально допомагати померлій, проте, цього не робив. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення від права на спадщину відповідача, а тому позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed