Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позовній заяві вказує, що 18 вересня 2017 року між позивачем, як лізингоодержувачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», як лізингодавцем було укладено Договір фінансового лізингу № 3691 на придбання транспортного засобу Zoomlion RD 244, привід 4х4, з відповідними додатками, які є невід'ємною частиною даного договору. На виконання умов даного договору, 18.09.2017 року позивач сплатив ТОВ «Єврокар Україна» грошові кошти в сумі 17700,00 грн., але виконання договору відповідачем не відбулося. Після підписання договору та сплати авансового внеску позивач побачив, що ціна трактора, вказана в договорі не відповідає ціні про яку говорили представники відповідача, а також не відповідає його ринковій ціні. Позивач звернувся до Білоцерківського відділу поліції з заявою про шахрайські дії представників відповідача. Крім того, його примірник спірного договору не підписаний відповідачем. Представники відповідача відмовляються повертати позивачу сплачені в якості авансового внеску кошти. З урахуванням наведеного, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та [PERSON] з додатками, застосувати наслідки недійсності правочину (реституцію), стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 17700,00 грн. авансового платежу та 212,40 грн. збитків. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, 18 вересня 2017 року між позивачем, як лізингоодержувачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», як лізингодавцем було укладено Договір фінансового лізингу № 3691 на придбання транспортного засобу Zoomlion RD 244, привід 4х4, з відповідними додатками, які є невід'ємною частиною даного договору. Згідно з п.1.3 укладеного Договору фінансового лізингу відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (транспортний засіб Zoomlion RD 244, привід 4х4, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору (п. 1.6 договору) . Дія договору фінансового лізингу припиняється з моменту переходу права власності на предмет лізингу лізингоодержувачем або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю або в інших випадках (п. 2.4. договору). За умовами договору, лізингоодержувач має право набути право власності на предмет лізингу в порядку, передбаченому договором та чинним законодавством України (п. 3.4.7. договору). Відповідно до п.4.1 Договору, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: авансового платежу (23% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п.10.2. даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. На виконання умов даного договору позивачем було сплачено відповідачу 17700,00 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ «Сбербанк» №3254440 від 18.09.2017 року, проте відповідачем виконання Договору фінансового лізингу № 3691 від 18.09.2017 року не відбулося. Підставами на думку позивача, для визнання недійсним договору фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року є: діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії та введення сторони угоди в оману стосовно повноважень ТОВ «Єврокар Україна» на проведення операцій з фінансового лізингу; договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (Договір фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року нотаріально не посвідчений); договір фінансового лізингу не містить всіх необхідних істотних умов (предмету договору лізингу); нечесна підприємницька практика (договір фінансового лізингу порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови). Стосовно підстави для визнання договору недійсним з огляду на відсутність у ТОВ «Єврокар Україна» відповідної ліцензії та введення сторони угоди в оману, суд зазначає наступне. Правовідносини між сторонами склалися з договору фінансового лізингу, які регулюються ЦК України, Законами України «Про фінансовий лізинг» та «Про захист прав споживачів». Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу. Відповідно до ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Судом установлено, що ТОВ «Єврокар Україна» необхідної ліцензії не має. Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004 року № 21. ТОВ «Єврокар Україна» не виконало всі вимоги, які ставляться законодавством до організацій певного роду діяльності та не отримало необхідну Довідку про взяття на облік юридичної особи, яка видається Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України з якої б слідувало, що ТОВ «Єврокар Україна» взято на облік як фінансову установу з правом надавати послуги з фінансового лізингу. Таким чином, доводи позивача щодо відсутності у ТОВ «Єврокар Україна» відповідної ліцензії на проведення операцій фінансового лізингу хоча і знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, але відношення до предмету недійсності оскаржуваної угоди з цих підстав не мають. Судом установлено, що укладений договір фінансового лізингу не містить всіх необхідних істотних умов , а сааме: предмета договору (лізингу) . Так, відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Зазначений в п.1.1 договору фінансового лізингу як предмет договору Zoomlion RD 244, привід 4х4 не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки не визначений індивідуальними ознаками: що собою являє Zoomlion RD 244, чи є це транспортним засобом, його виробник, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо. Крім того, укладений договір фінансового лізингу порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, в зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним, у тому числі з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договір із споживачем умови, які є несправедливими. Поняття «несправедливі умови договору» закріплені в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, договір передбачає сплату споживачем (позивачем) за двома додатками: за додатком №1, після сплати яких споживач отримає право на передачу йому предмету лізингу, та за додатком №2, які є платежем за користування предметом лізингу та нададуть можливість викупити його. Споживач (позивач) зобов'язаний вносити платежі щомісячно відповідно до графіків, прострочення виконання зобов'язання тягне настання передбачених договором санкцій. В той же час, договір не передбачає відповідальності лізингової компанії за ненадання предмету лізингу та права споживача у цьому випадку не здійснювати визначених додатком №2 платежів. Таким чином, договором встановлений обов'язок споживача виконувати всі зобов'язання, навіть якщо лізингодавець (виробник, виконавець, продавець) не виконає своїх. Разом з тим, за змістом договору лізингодавець має лише один обов'язок, передбачений в п.3.1.2 договору - передати у користування лізингоодержувача предмет лізингу в порядку, передбаченому договором. При цьому, договір не містить наслідків не виконання цього обов'язку. В свою чергу для лізингоодержувача встановлені жорсткі обов'язки. Що стосується процедури та часу передачі предмету лізингу, то вони в договорі визначені неоднозначно, зокрема згідно п.1.7 договору предмет договору передається лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію (10% вартості предмета), авансового платежу (23% вартості предмета), комісії за передачу (3% вартості предмета), а у п.4.1 договору - лізингодавець передає предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на свій поточний рахунок: комісії за організацію, авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу, згідно умов договору. Вказане свідчить про те, що договором встановлені жорсткі обов'язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконання. За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним. Стосовно підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним з огляду на те, що Договір фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року нотаріально не посвідчений, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. Згідно п.п. 1, 2 ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» - лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним. Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як установлено судом, Договір фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року, укладений за участю фізичної особи, нотаріально не посвідчений, а за його умовами у лізинг [PERSON] передається транспортний засіб. Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Проте окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу. Обґрунтованість зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п.3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Крім цього, Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно з п. 2 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі-правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, договір фінансового лізинг. Таким чином, суд приходить до висновку, що умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо її нотаріального посвідчення і що Договір фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року, укладений між сторонами за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір с нікчемним. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, договір фінансового лізингу № 3691 від 18 вересня 2017 року, укладений між позивачем та відповідачем є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч.1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. Відповідно до п.7, 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки за змістом ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 17700,00 грн., сплаченого авансового платежу та 212,40 грн. збитків. Згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved