Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначила, що 30.06.2016 року приблизно о 19-45 годині [PERSON], керував на підставі реєстраційного документу належним йому технічно справним автомобілем [NUMBER], та здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Покришкіна з боку вул. Гонди у напрямку вул. Карпинського в Кальміуському районі м. Маріуполя Донецької області. Проїжджаючи ділянку дороги регульоване перехрестя проїжджих частин вул. Покришкіна та пр. Металургів, водій [PERSON], діючи необережно, в порушення вимог п.п. 16.2,10.1, 2.10 а) «Правил дорожнього руху України», проявляючи злочинну недбалість, не враховуючи дорожню обстановку, небезпечно керуючи транспортним засобом, будучі неуважним, на регульованому перехресті при виконанні повороту ліворуч, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу пішоходу та скоїв наїзд на пішохода позивача [PERSON] Внаслідок наїзду позивачеві були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області суду від 15.09.2017 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді штрафу у сумі 4250 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Позивач [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди перебувала на стаціонарному лікуванні у Міській лікарні № 9 з 30.06.2016 року по 22.07.2016 року, а з 23.08.2016 року по 29.09.2016 року на стаціонарному лікуванні у Міській лікарні № 8. На лікування та обстеження нею було витрачено 3959,42 гривень. Крім того, внаслідок вказаної ДТП були пошкоджені особисті речі позивачки, а саме штани, вартістю 450 гривень, блузка жіноча, вартістю 350 гривень, взуття, вартістю 450 гривень, жіноча сумка, вартістю 550 гривень, та каблучка, ремонт якої склав 40 гривень, а загальна шкода склала 1840 гривень. Просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на лікування у сумі 3953,42 гривень, відшкодування майну у сумі 1840,00 гривень та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 85000 гривень. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не прибув, надавши заяву про визнання предявленого позову, просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявленого позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у сумі 4250 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне. 30 червня 2016 року приблизно о 19-45 годині [PERSON] керував на підставі реєстраційного документу належним йому технічно справним автомобілем [NUMBER], та здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Покришкіна з боку вул. Гонди у напрямку вул. Карпинського в Кальміуському районі м. Маріуполя Донецької області. Проїжджаючи ділянку дороги - регульоване перехрестя проїжджих частин вул. Покришкіна та пр. Металургів, водій [PERSON], діючи необережно, в порушення вимог п.п. 16.2,10.1, 2.10 а) «Правил дорожнього руху України», де сказано: п.16.2 «на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку»; п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; проявляючи злочинну недбалість, не враховуючи дорожню обстановку, небезпечно керуючи транспортним засобом, будучі неуважним, на регульованому перехресті при виконанні повороту ліворуч, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу пішоходу та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка на зелено світло світлофору переходила проїжджу частину пр. Металургів, на яку виконував поворот ліворуч водій [PERSON]. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п.2.10 а) «Правил дорожнього руху України» де сказано: п.2.10 « у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобовязаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди», водій [PERSON] на вказаному автомобілі місце дорожньо-транспортної пригоди залишив. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON], [INFO], були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, закритий перелом правої ключиці зі зсувом, садна правого ліктьового суглоба, садни обох колінних суглобів, які по ступеню тяжкості, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як небезпечних для життя під час їх утворення, що потягли за собою довготривалий розлад здоровя на строк більше 21 дня. Своїми необережними діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 16.2, 10.1 «Правил дорожнього руху» та його дії знаходились у прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Згідно частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В силу вказаних положень процесуального законодавства суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненій ним дорожньо-транспортної пригоди, та отримання внаслідок цього позивачем тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, встановлені в повному обсязі у кримінальному провадженні та доведені належними доказами. Вирок суд, що набрав законної сили за результатами розгляду кримінального провадження про встановлення вини [PERSON] має преюдиціальне значення та цей факт не підлягає повторному доведенню. Вказаний факт також не заперечувався учасниками спору. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також, згідно вимог ст.1192 Цивільного кодексу України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Як вбачається з платіжних документів, наданих позивачем [PERSON], упродовж з липня 2016 року по жовтень 2016 року нею були понесені витрати на придбання медикаментів та лікування у загальній сумі 3959,42 гривень, а також завдано шкоди майну, а саме пошкоджено одяг та каблучку, на загальну суму 1840 гривень. Зазначені суми підтверджені письмовими доказами та у повному обсязі визнані відповідачем [PERSON], а отже суд стягує з нього дані суми шкоди на користь позивача, як встановлені та доведені в ході судового розгляду справи. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті. Згідно п. 2, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 28 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду ( ст. 49 КПК), має право пред'явити цивільний позов про стягнення моральної шкоди в кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Розмір відшкодування шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з врахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з висновком про психоемоційний стан позивача, наданий кандидатом психологічних наук Маріупольського державного університету, позивач внаслідок отриманих в ДТП травм має нервово-психічне виснаження, посттравматичний стресовий розлад та потребує поетапного та системного медикаментозного і психотерапевтичного лікування. Враховуючи надані матеріали, що містять докази про глибину моральних страждань позивача, виходячи із принципу розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положень ст.23 ЦК України, з врахуванням доказів та конкретних обставин справи по справі, доведених позивачем моральних та фізичних страждань та його матеріальний стан, суд приходить до висновку про необхідність встановлення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача в розмірі 85 000 грн., тобто позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають повному задоволенню, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000 грн.) За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640 грн. ( ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved