Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

У жовтні 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві позивач вказував, що 24.06.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 80 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 31.08.2018 року. Оскільки до вказаної дати відповідач грошові кошти не повернув, на його адресу цінним листом з описом вкладення було направлено вимогу про повернення позики. Вказану вимогу Відповідач отримав особисто 10.09.2018 року. В зв`язку з цим відповідач зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення заборгованості. Розрахунок 3% річних: 3% річних - (сума боргу*0,03*кількість днів прострочення)/кількість календарних днів в поточному році = (80000*0,03*53)/365 = 348,49 грн. Розрахунок інфляційного збільшення заборгованості. Оскільки прострочення боржника почалось з 01.09.2018 року станом на дату подання позовної заяви повинен бути врахований індекс інфляції за вересень та жовтень. Станом на дату подання позовної заяви індекс інфляції визначений лише на вересень та складає 101,9%. Сума інфляційного збільшення заборгованості = сума боргу*(індекс інфляції/100) - сума боргу - 80000*(101,9/100) - 80000,00 = 1520, грн. На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 80 000 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 348,49 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача інфляційне збільшення заборгованості в сумі 1 520 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 818.69 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою його місця реєстрації та через оголошення. Заяв про розгляд справи за їх присутності або про причини неявки від відповідачів не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 24.06.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 80 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 31.08.2018 року, що підтверджується відповідною розпискою Оскільки до вказаної дати відповідач грошові кошти не повернув, на його адресу цінним листом з описом вкладення було направлено вимогу про повернення позики. Вказану вимогу Відповідач отримав особисто 10.09.2018 року, що підтверджується копією опису вкладення, чеками поштового відправлення та рекомендованим повідомлення про вручення. В зв`язку з цим відповідач зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення заборгованості. Розрахунок 3% річних: 3% річних - (сума боргу*0,03*кількість днів прострочення)/кількість календарних днів в поточному році = (80000*0,03*53)/365 = 348,49 грн. Розрахунок інфляційного збільшення заборгованості. Оскільки прострочення боржника почалось з 01.09.2018 року станом на дату подання позовної заяви повинен бути врахований індекс інфляції за вересень та жовтень. Станом на дату подання позовної заяви індекс інфляції визначений лише на вересень та складає 101,9%. Сума інфляційного збільшення заборгованості = сума боргу*(індекс інфляції/100) - сума боргу - 80000*(101,9/100) - 80000,00 = 1520 грн. За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошові:ч коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором та завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно висновків Верховного Суду України від 01.02.2014 року, щодо спорів виникають із договорів позики, кредитних договорів: - За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено часткового, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved