Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТзОВ «АПК [PERSON]» про виділення майнових паїв в натурі або стягнення їх грошової вартості. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що їм Соминською сільською радою Турійського району Волинської області видано свідоцтва про право власності на майновий пай, що підтверджують їх право на пайовий фонд майна СВК ім. Лесі Українки, правонаступником якого є відповідач ТзОВ «АПК [PERSON]», зокрема, позивачу [PERSON] - майновий сертифікат серії ВЛ №0194000 на суму 1603 грн, [PERSON] - майновий сертифікат серії ВЛ №0193998 на суму 7970 грн, [PERSON] - майновий сертифікат серії ВЛ №0263816 на суму 7654 грн. Позивачі стверджують, що неодноразово зверталися до відповідача із заявами про видачу їм майнового паю, проте належні їм частки майнового паю так і не отримали. Вважаючи свої права порушеними, позивачі просили зобовязати відповідача - ТзОВ «АПК [PERSON]» видати належні їм майнові паї в натурі або стягнути з відповідача на їхню користь вартість майнових паїв на загальну суму 17227 грн. Позивачі [PERSON], [PERSON], представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач у запереченні проти позову та його представник [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення зборів співвласників про виділення в натурі паю позивачам не приймалось, а отримати майновий пай можливо лише відповідно до структури, визначеної рішенням зборів співвласників паїв у порядку виділу своєї частки зі спільного майна, в тому числі шляхом предявлення позову до всіх співвласників. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 травня 2014 року позивач [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON], який помер 12 вересня 2012 року, належний йому майновий пай в пайовому фонді СВК ім. Лесі Українки, вартістю 7654 грн, що становить 0,52 відсотка майна пайового фонду кооперативу (а. с. 17, на звороті). 07 травня 2015 року Соминською сільською радою позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на майновий пай (майновий сертифікат серії ВЛ №0263816), згідно якого остання має право на пайовий фонд майна СВК ім. Лесі Українки, та її частка у пайовому фонді складає 0,52 %, що в грошовому еквіваленті станом на 01 квітня 2001 року становить 7654 грн (а. с. 18). 28 лютого 2003 року Соминською сільською радою позивачам [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право власності на майновий пай (майнові сертифікати серії ВЛ №0194000 та серії ВЛ №0193998), згідно яких останні мають право на пайовий фонд майна СВК ім. Лесі Українки, та їхня частка у пайовому фонді складає 0,11 % та 0.54 %, що в грошовому еквіваленті станом на 01 квітня 2001 року становить 1603 грн та 7970 грн відповідно (а. с. 19, 20). Відповідно до витягу з єдиного державного реєстру підприємств та організацій правонаступником СВК імені [PERSON] України є ТзОВ «АПК [PERSON]» (а. с. 40-41). 31 серпня 2005 року між співвласниками майна, отриманого в результаті припинення СВК ім. Лесі Українки, та ТзОВ «АПК [PERSON]» укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, відповідно до якого співвласники домовились передати майно за цивільно правовими договорами ТзОВ «АПК [PERSON]». Вартість частки позивачів згідно додатку до вказаного договору становить: [PERSON] 1237 грн, [PERSON] 6154 грн, [PERSON] 5909 грн, що зазначено також на зворотній стороні майнових сертифікатів позивачів. Згідно у мовами договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, з метою оперативного вирішення питань, що виникають в процесі виконання договору, співвласники створили Спілку громадян співвласників, на зборах уповноважених якої прийнято рішення про виділення майна в натурі групі осіб на загальну суму 79913 грн. та про припинення діяльності Спілки, що стверджується протоколом від 16 квітня 2008 року. Рішення зборів співвласників про виділення паю позивачам не приймалося. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до ТзОВ «АПК [PERSON]» із письмовими заявами від 19 листопада 2013 року та від 02 червня 2014 року відповідно про видачу їм майнового паю (а. с. 27 та на звороті), проте, питання щодо видачі позивачам майнового паю так і залишилося не вирішеним. Заява [PERSON] про видачу їй майнового паю в матеріалах справи відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч.ч.1, 2, 3 ст. 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки»; постановою Кабінету Міністрів України №177 від 28 лютого 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України №315 від 20 травня 2008 року (надалі Рекомендації). За змістом ст. ст. 5, 7-9 зазначеного Закону України майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Відповідно до підпунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 пункту 4 Рекомендацій співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній часткові власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву. Частка майна, що перебуває у спільній часткові власності, виділяється її співвласнику в натурі у розмірі, еквівалентному вартості частки, визначеної договором про порядок володіння та користування майном. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі. Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливим (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової компенсації вартості його частки. Отже, в розумінні Закону України від 14 лютого 1992 року №2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України №315 від 20 травня 2008 року, члени колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або у порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред'явлення позову до інших співвласників. Таким чином підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників. Отже, праву власника вимагати видачі майнового паю відповідає право співвласників цього майна вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу і терміну його виділу, при здійсненні яких (прав) повинні враховуватись інтереси обох сторін. Судом встановлено, що позивачами не була дотримана процедура звернення щодо виділення майнових паїв, яка передбачена чинним законодавством, адже із відповідними заявами саме до Спілки співвласників вони не звертались, та рішення зборів співвласників про виділення паю позивачам не приймалося, а позов пред'явлено тільки до ТзОВ «АПК [PERSON]», а не до інших співвласників, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed