Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27.04.2012 року померла [PERSON]. 05.05.2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач є племінницею спадкодавця. Позивач, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) народилась 21 вересня 1968р. у місті Києві. Відповідно до записів у Свідоцтві про народження батьками позивача є [PERSON] і [PERSON]. 06 лютого 1974р. рідна мати позивача померла. На той час позивачу виповнилось 5 років. 28 березня 1975р. батько позивача уклав шлюб з [PERSON], якій після укладання шлюбу було присвоєне прізвище чоловіка [PERSON], які померли в один день 27 квітня 2012р. За весь час життя, з моменту реєстрації шлюбу з батьком і до самої смерті, [PERSON] фактично удочерила позивача, тобто виконувала всі права і обов'язки матері, а саме: піклувалась про позивача, відвідувала школу, в якій навчалася, доглядала під час хвороб, разом, у дитинстві, відвідувала різні громадські заходи (кінотеатр, театр, цирк, зоопарк тощо.). [PERSON] своїх рідних дітей не мала, а тому виховала позивача як свою рідну доньку, фактично удочеривши. Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги та в остаточній редакції позовних вимог просив суд: постановити рішення, яким визнати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) спадкоємицею четвертої черги за законом, після смерті [PERSON], померлої 27.04.2012 року. Усунути [PERSON] від права на спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлої 27.04.2012 року. У судове засідання представник позивача зявився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд задовольнити. Представник відповідач в судове засідання з»явився. Проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Просив суд відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з2явився. Повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Зясувавши позицію сторін, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вислухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.04.2012 року померла [PERSON]. 05.05.2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач є племінницею спадкодавця. Позивач, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) народилась 21 вересня 1968р. у місті Києві. Відповідно до записів у Свідоцтві про народження батьками позивача є [PERSON] і [PERSON]. 06 лютого 1974р. рідна мати позивача померла. На той час позивачу виповнилось 5 років. 28 березня 1975р. батько позивача уклав шлюб з [PERSON], якій після укладання шлюбу було присвоєне прізвище чоловіка - [PERSON]. Їх шлюб був дійсний до самої смерті обох з подружжя, вони померли в один день 27 квітня 2012р. [PERSON] своїх рідних дітей не мала. У січні 2013р. позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (відповідач у даній справі), третя особа приватний нотаріус [PERSON] про встановлення права на спадщину, а саме: встановлення факту удочеріння позивача [PERSON] після її смерті, визнання за позивачем права на спадкування у першу чергу після померлої [PERSON], У вересні 2013р., рідна сестра позивача, [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (відповідач у даній справі), третя особа приватний нотаріус [PERSON] про встановлення права на спадщину, а саме: встановлення факту удочеріння Позивача [PERSON] після її смерті, визнання за Позивачем права на спадкування у першу чергу після померлої [PERSON]. Рішеннями Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2013 року (суддя Нікушин В.В.) у справі № 369/525/13-ц та від 19 грудня 2013р. (суддя Пінкевич Н.С.) у справі № 369/8731/13-ц зазначені позовні заяви про встановлення факту удочеріння залишено без задоволення, оскільки реєстрація удочеріння не була проведена. Дані судові рішення набрали законної сили. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснив, що є пенсіонером. Знає спадкодавця. Був в хороших стосунках з нею. Бував в неї дома з 1992 року. Завозив в лікарню [PERSON]. В які періоди Свідок разом з батьком заносив [PERSON] до карети «Швидкої». Свідок привозив в лікарню нотаріуса. У [PERSON] не працювала рука, тому свідок розписувався за неї. Давала в лікарні довіреність на позивача на оформлення документів. Не склали заповіт, оскільки не було правовстановлюючих документів на будинок та землю. Чи були там речі позивача не знає свідок. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була присутня, коли [PERSON] забирала спадкоємицю з лікарні, то була присутня і позивач. На запитання свідка, куди хоче поїхати [PERSON], сказала, що до [PERSON] Свідок бачила, що відповідач придбала для померлої спеціальне ліжко. Померла потребувала сторонньої допомоги, а тому відповідач надавала її останній. Зі слів [PERSON], довіреність в лікарні надавала на отримання пенсії, про що просив її чоловік. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з померлою [PERSON] вона подруга з дитинства. З 1992 року ходи разом до церкви. Якось одного дня померла не прийшла в церкву. Свідок почала з2ясовувати, де остання. Дзвонила чоловіку [PERSON], на що останній повідомив: «Не має [PERSON].» Згодом свідку стало відомо, що [PERSON] знаходиться в лікарні, у неї був інсульт. В лікарні біле померлої була позивач, яка попросила свідка посидіти біля неї кілька годин. Тоді [PERSON] сказала, що віддала позивачу, [PERSON], 20\~000 грн., пенсію, то грошей у них досить для лікування. А сусід по палаті сказав свідку, що та привезла їсти [PERSON], бо її ніхто не годує, на що свідок згодом привезла їжу. Потім свідок приїжджала до відповідача додому, де перебувала померла. Остання була доглянута та лежала на спеціальній кроваті. Похованням [PERSON] займалась позивач [PERSON], оскільки їй віддали 20\~000 грн., то й грошей в неї було досить для цього. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. З ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно наявних матеріалів справи, а також з наданих пояснень представника відповідача, в судовому засіданні було встановлено, що безпорадність стану [PERSON], сторонами не оспорюється, так як вона дійсно потребувула догляду. В зв»язку з чим, судом було відмовлено представнику позивача в призначенні в справі судово-медичної експертизи для визначення стану здоров»я [PERSON]. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивачем у справі не доведено суду та не надано належних й допустимих доказів того, що позивач проживала зі спадкодавцем однією сім»єю не менше п»яти років до часу відкриття спадщини. Крім того, в судовому засіданні спростовано твердження представника позивача про те, що саме позивач постійно доглядала [PERSON], коли остання перебувала в безпорадному стані. Згідно положень\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed