Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У квітні 2016 р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом, який обґрунтували тим, що вони проживають в кв. №26, яка розташована на другому поверсі типового блочного пятиповерхового будинку 1963 року побудови по вул. Будівельників,18А в м. Миколаєві. В квітні 2006 р. [PERSON] купила квартиру №22 в цьому ж будинку, яка розташована на першому поверсі під їх квартирою. Потім [PERSON] без згоди сусідів, у т.ч. й них, побудувала прибудову до своєї квартири розміром 5,80 х 2,91 кв.м. знищивши зелені насадження кущі, дерева, квіти. Земельна ділянка для будівництва не відводилася [PERSON] не у власність не у в користування. Під час розгляду в 2008 р. позову адміністрації Ленінського району виконавчого комітету миколаївської міської ради до [PERSON] про знос самовільно побудованої прибудови, зясувалося, що відповідачка квартиру продала, а прибудова була на той час узаконена рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2008 р. Надалі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2008 р. було скасоване, а позов в подальшому був залишений без розгляду. Будівництво прибудови велося самовільно без погодження з відповідними службами нагляду та контролю, отримання згоди сусідів, без дозволу на забудови прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку. [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за самовільну побудову. Позивачі є користувачами прибудинкової території, щомісяця оплачують за її утримання комунальному підприємству «Південь», розташування прибудови захаращене сміттям, порушує їх права власності. Просили зобовязати [PERSON], [PERSON] знести самовільно зведену прибудову та відновити прибудинкову земельну ділянку, яка була до 2006 р., висадити кущі, квіти, дерева. Позов був залишений без руху ухвалою суду від 15 серпня 2016 р., а надалі в частині вимог [PERSON] залишений без розгляду ухвалою суду від 06 жовтня 2016 р. і цією ж ухвалою він залучений до участі в справі третьою особою без самостійних вимог. Протокольною ухвалою суду від 28 лютого 2017 р. до участі в справі залучені третіми особами УДАБІ, Миколаївська міська рада, ПАТ «Дельта банк». В судовому засіданні позивачка з представником позов підтримали. Відповідач [PERSON] з представником просили позов залишити без задоволення. Представник Миколаївської міської ради не заперечував проти задоволення позову. Представник ПАТ «Дельта - банк» вважала, що аналогічний спір вже вирішувався і слід провадження закрити. Представник УДАБІ направив заяву про розгляд справи без його участі. [PERSON] в суд не зявився, відзиву не направив. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Протягом 2008 2014 р.р. судами розглядалася цивільна справа №1416/3285/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи адміністрація Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради [PERSON], ПАТ «Кредитпромбанк» про усунення перешкод у користування власністю, знесення побудованої прибудови, відшкодування моральної шкоди. Підставами позову, збільшеними в січні 2014 р., слугувала обставина перешкоджання самочинно побудованою прибудовою до квартири №22 повноцінно користуватися належною позиваці квартирою, як-то: будівництво прибудови на земельній ділянці прибудинкової території житлового будинку, порушення температурного режиму в її квартири через спірну прибудову тощо.. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 р., залишеним без змін ухвалою ВСС України від 17 вересня 2014 р., було скасоване рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2014 р. в цивільній справі в частині зобовязання [PERSON] протягом 3-х місяців з дня набрання рішенням законної сили за рахунок [PERSON] знести самочинно збудовану прибудову до квартири [ADDRESS]. Підставою цьому слугував висновок апеляційного суду про недоведеність порушення прав співвласника квартири №22 [PERSON] В цій частині позов був залишений без задоволений. Крім того, судовим рішенням встановлено, що власником квартири №22 до лютого 2008 року була [PERSON] Остання з метою поліпшення своїх житлових умов здійснила самочинне будівництво прибудови до своєї квартири під квартирою позивачки. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2007 р. визнано право власності на спірну прибудову за [PERSON], яка 14 лютого 2008 р. за договором купівлі-продажу передала зазначену квартиру [PERSON] Квартира наразі перебуває в іпотеці ПАТ «Дельта банк». В подальшому зазначене рішення було скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а під час нового розгляду справи позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову було залишено без розгляду за її заявою ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2008 р. Предмети, підстави позові [PERSON] в даній та наведеній вище справі не є тотожними, отже немає підстав закрити провадження в даній справі з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. В даній справі підставами порушення прав позивачки як користувача прибудинкової території, санітарних норм при забудові вказаної прибудови. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. У відповідності до ст. 42 ЗК України (в редакції Закону №417-VIII від 14 травня 2015 р.) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Отже право на звернення до суду з позов про звільнення прибудинкової території шляхом знесення самовільної забудови на цій території має управитель багатоквартирного будинку, ознаки та статус якого наведені в п. 7 ст. 1 Закону України №417-VIII від 14 травня 2015 р., яким позивачка не є. Негативні санітарні наслідки для неї при забудові самовільної прибудови позивачка належними доказами не довела. Встановлення Європейським судом з прав людини порушення прав позивачки через порушення розумних строків розгляду справи №1416/3285/12 не стосується вирішення її по суті. Отже через недоведеність позов задоволенню не підлягає. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed