overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя та виховання дітей. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами фактично припинився з жовтня 2014року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати, оскільки шлюб між сторонами фактично припинений і збереження сім»ї неможливо. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 169ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 24.01.1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 80. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 08.10.1994 року, від якого мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] та малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через несумісність інтересів та втрату повагу. З травня 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не намагалися відновити шлюбні відносини. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначила, що позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 08.10.1994 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів було зареєстровано шлюб, від якого вони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], та малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження та копіями свідоцтв про народження дітей. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння вони не мають наміру зберігати сім'ю, примирятись сторони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання позову відповідачем, яке приймається судом, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням відповідача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із вище зазначеною позовною заявою. В обґрунтування вимог зазначив, що з 02.08.2010 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Сенсор Технолоджи» на посаді слюсаря механоскладальних робіт. В подальшому, у звязку з порушенням з боку відповідача законодавства про оплату праці, позивач 01.08.2014 року був звільнений з вказаного підприємства, однак у встановлені законодавством строки відповідач не призвів розрахунок з позивачем при звільненні, та до теперішнього часу остаточний розрахунок з останнім не проведено. Крім цього вказує\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які останній зазнав внаслідок порушення його прав та інтересів. На теперішній час він втратив роботу, вимушений докладати додаткових зусиль до організації свого життя та побуту для пошуку засобів до існування. Свої моральні страждання оцінює в 2000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Позивач [PERSON] в період часу з 02.08.2010 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Сенсор Технолоджи» на посаді слюсаря механоскладальних робіт. 01.08.2014 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України (а.с. 9-12). При звільненні останнього з підприємства 01.08.2014 року відповідачем у встановлені законодавством строки не проведено розрахунок з позивачем у результаті чого утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 4 895,42 грн. (а.с.13) Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2007 року уклав шлюб з [PERSON] в Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 634. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, оскільки мають несумісність поглядів на сімейне життя та виконання подружніх обов'язків, через що в сім'ї постійно виникали сварки. Вважає, що за таких обставин продовжувати сімейне життя неможливо та просить шлюб розірвати, на примирення не згоден. Позивач в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась та направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який уклали 15 грудня 2007 року в Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 634. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини сторони припинили в вересні 2013 року. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 23 жовтня 2014 року сторонам було надано строк на примирення 2 місяці. На теперішній час сторони не примирились, спільного господарства не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що вимога підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки підстави для збереження родини відсутні, сторони не проживають однією сім?єю тривалий час та за цей час втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 червня 2009 року уклав шлюб з відповідачкою в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 155. Від шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO]. Тривалий час однією сім'єю не проживають, сімейні стосунки не підтримують через несумісність поглядів на спільне життя та виконання подружніх обов'язків, через що постійно виникали сварки. Вважає, що за таких обставин продовжувати сімейне життя неможливо та просить шлюб розірвати, на примирення не згоден. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення рішення на стадії попереднього розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти винесення рішення на стадії попереднього розгляду справи. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] Суд, враховуючи, що між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також, приймаючи до уваги, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню без дослідження доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина. Посилаючись на те, що вчасно не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав через поважні причини, тому просив суд визначити йому додатковий строк в два місяця для подання заяви про прийняття спадщини. Сторони в судове засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, відповідач при цьому в своїй заяві позовні вимоги повністю визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] в смт. Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 3,48 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. За свого життя він залишив заповіт, яким заповів належну йому зазначену ділянку [PERSON], тобто позивачу в справі, який є його сином. Згідно зі ст. 1270 ЦК України позивач як спадкоємець за заповітом повинен був в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але пропустив його. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданої позивачем заяви та доказів вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, він пропустив через свою правову необізнаність щодо порядку прийняття та оформлення спадщини, а також в зв'язку з його захворюванням, яке після смерті батька, хоча і не було складним, а загострилося пізніше та призвело до необхідності серйозного стаціонарного лікування (що підтверджується відповідними медичними документами), але не давало йому змоги в повній мірі вирішити питання про прийняття спадщини. За такого суд вважає, що строк було пропущено з поважних причин, і є можливим визначити [PERSON] додатковий строк у два місяця для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У жовтні 2014 року Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в належній йому квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає Відповідач по справі. Відповідач у травні 2013 року був зареєстрований за вказаною адресою, але фактично ніколи не проживав у спірній квартирі. На сьогоднішній день в квартирі зареєстровано троє осіб - Позивач, його син [PERSON], та Відповідач. Відповідач квартирою ніколи не користувався, особистих речей в ній не мав, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймав. На підставі викладеного, Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні не з'явились, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та постановлення заочного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить Позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. На сьогоднішній день в квартирі зареєстровано троє осіб - Позивач, його син [PERSON], та Відповідач. (а.с. 6). Встановлено, що Відповідач фактично в квартирі ніколи не проживав, особистих речей в ній не мав. Згідно ст. 317, 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, [PERSON], будучи зареєстрованим в належній Позивачу квартирі, порушує її права та законні інтереси як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, що був укладений між сторонами 2.12.2013 р., по якому позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі, що дорівнювала еквіваленту 25000 доларів США, які відповідач зобов»язався повернути позивачу в строк до 31.05.2014 р. Однак, відповідач свої зобов»язання не виконав, у зв»язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану суму. В судове засідання представник позивача не з'явилась, подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, відповідач подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги про стягнення з нього суми еквівалентної 25000 доларів США- визнав, просив розглянути справу за його відсутності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 2 грудня 2013 року [PERSON] надав у борг грошову суму у розмірі, еквівалентному 25 000,00 (двадцять п'ять тисяч) доларів США [PERSON]. Грошові кошти передавалися на підставі виданої позивачу розписки у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Вказану суму відповідач зобов'язався повернути у повному обсязі до 31.05.2014 року. Проте, до цього часу заборгованість не повернута. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Сума заборгованості визначена позивачем за офіційним курсом НБУ 12,95 грн./долар США на дату складання позову що становить 323750,00 (триста двадцять три тисячі сімсот п'ятдесят грн. 00 коп.) гривень. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства. Зазначав, що з січня 2013 року і по теперішній час він з відповідачем по справі [PERSON] проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народився син [PERSON], але так як на той момент між ними виник конфлікт, то відповідач [PERSON] записала сина на своє прізвище. У зв'язку з цим, просить визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO], внести запис про громадянина України [PERSON] в актовий запис про народження [PERSON], [INFO], як батька дитини, внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO], щодо прізвища дитини, змінивши з «[PERSON]» на «[PERSON]». В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач позов визнала, мотивуючи це тим, що позивач є батьком дитини. Представник третьої особи - служби у справах дітей Крижопільської РДА не заперечує проти позову. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2013 року, мешкають однією родиною, ведуть спільне господарство за адресою [ADDRESS], що стверджується довідкою № 1593 від 14.10.2014 року. За час проживання з позивачем однією родиною, відповідач [PERSON] народила дитину [PERSON], [INFO]. Із свідоцтва про народження [PERSON] видно, що реєстрація народження дитини із записом батька здійснено відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто за прізвищем матері. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, враховуючи викладене, в даному випадку, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в своє чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб, а також повністю відповідає правам та інтересам малолітньої дитини. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження доказами факт батьківства позивача по справі відносно дитини [PERSON], [INFO], та позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved