Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У жовтні 2014 року прокурор Київського району м. Полтави звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що [PERSON] (правопопереднику - спадкодавцеві [PERSON]) та [PERSON] належав на праві спільної часткової власності буд. [ADDRESS]. Право спільної часткової власності сторін на зазначений будинок припинено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року. Згідно рішення Київської районної у м. Полтаві ради №389 від 24.07.12 року належна [PERSON] частина домоволодіння була виділена у окремий об'єкт нерухомого майна та отримала нову адресу - [ADDRESS]. Між тим, у затвердженні технічної документації із землеустрою рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 30 травня 2013 року їй було відмовлено за відсутністю погодження меж відповідно до ст. 198 ЗК України. За зверненням [PERSON] постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року зазначене рішення районної ради скасовано. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року вищевказане судове рішення скасовано, у позові [PERSON] до Київської районної у м. Полтаві ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії відмовлено. Тим часом, рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 27 червня 2013 року, з урахуванням постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року, затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS], площею 910 кв. м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вважає дане рішення районної ради незаконним, оскільки при вирішенні питання передачі [PERSON] земельної ділянки не було погоджено межі із суміжними власниками та землекористувачами. Просив у інтересах [PERSON] визнати недійсним й скасувати рішення районної ради від 27 червня 2013 року у частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, визнати недійсним відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно, скасувати проведену реєстраційною службою Полтавського МУЮ державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 3 квітня 2015 року позов задоволено. У апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Представник апелянта апеляційну скаргу підтримала, суду пояснила, що спори з приводу домоволодіння за участю сторін тривають понад 20 років. Також суду пояснила, що остаточно спір вирішено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року, ? частина спірного домоволодіння, що належала [PERSON] (правопопереднику [PERSON]) виділена у окрему інвентарну одиницю, встановлено порядок користування земельною ділянкою. На виконання судового рішення [PERSON] у органі місцевого самоврядування отримала самостійну адресу - [ADDRESS], та встановила огорожу відповідно до судового рішення. Проте, після смерті [PERSON], [PERSON] подавши заяву про прийняття спадщини, межі знесла та продовжує перешкоджати [PERSON] користуватися належною їй земельною ділянкою. Прокурор та [PERSON] просили скаргу відхилити, наполягали на порушенні прав [PERSON] Також [PERSON] суду пояснила, що встановлення порядку користування земельною ділянкою та рішення місцевої ради про затвердження технічної документації [PERSON] порушують її права, оскільки позбавляють частки належної їй власності. Представник реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції скаргу підтримав, суду пояснив, що під час реєстрації права власності [PERSON] вимоги чинного законодавства дотримані. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 30.05.13 року [PERSON] відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 910 кв. м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з підстав погодження меж відповідно до ст.198 ЗК України. Рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 27 червня 2013 року, з урахуванням постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року, затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS], площею 910 кв. м, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Із справи вбачається, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2014 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року про зобов'язання Київської районної у м. Полтаві ради затвердити технічну документацію із землеустрою та передати у власність [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд скасовано (а.с.17-18). Проте, задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що подана на затвердження сесії технічна документація не містить у собі погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON], що, у свою чергу, не дає можливості визначити та підтвердити розмір земельної ділянки та її межі. Крім того, місцевий суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та між нею і [PERSON] існує спір щодо визначення меж земельної ділянки. Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи. За правилами ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користування, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4.05.99 року (який діяв на час прийняття рішення Київської районної у м. Полтаві ради від 27 червня 2013 року), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами не може бути підставою для відмови місцевої ради у затвердженні технічної документації. До такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у своєї ухвалі від 10 червня 2009 року (Справа № 6-18315св08). Крім того, на підставі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільних відносин є справедливість, добросовісність і розумність. Вимога отримання погодження меж від сусіда, з яким, можливо, існують тривалі неприязнені стосунки ставить громадян у нерівне становище перед законом, обмежує позитивне право на приватизацію земельної ділянки та не узгоджується із ст. 3 ЦК України. Висновок місцевого суду про відсутність можливості визначити та підтвердити розмір земельної ділянки та її межі за відсутності погодження суміжного землекористувача не відповідає матеріалам справи. Технічна документація [PERSON] (а.с.108-151) виготовлена на підставі та з урахуванням рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с.127-134). Висновок суду першої інстанції про те, що між [PERSON] і [PERSON] існує спір щодо визначення меж земельної ділянки не ґрунтується на законі. З огляду на ч. 2 ст. 223 ЦПК України, рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року щодо ліній розмежування, є обов'язковим не лише для сторін, а й для їх правонаступників. Також апеляційним судом неодноразово роз'яснювалось сторонам положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, проте жодного доказу на підтвердження того, що права [PERSON] будь-яким чином порушуються, у зв'язку з прийняття спірного рішення районної ради, матеріали справи не містять. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а позов прокурора Київського району м. Полтави в інтересах [PERSON] підлягає задоволенню у частині виключення посилання на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2013 року.

Outcome: partial