Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У жовтня 2016 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом до відповідача - [PERSON], [INFO], про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за № 92, яка знаходиться в будинку за [ADDRESS] Позовні вимоги мотивуються тим, що позивач [PERSON], її син - [PERSON] та її сестра - [PERSON] є співвласниками квартири за № 92, яка знаходиться в будинку за [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.03.2006 року. Згідно з технічним паспортом від 29.01.2016 року, вищевказана квартира є однокімнатною, житловою площею - 18,4 кв.м., загальною площею - 35,5 к.м., розташована на 5-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку. Згідно з довідкою про склад сім'ї за № 2177 від 25.08.2016 року, виданою МК ВЖРЕП № 7, у вищевказаній квартирі разом зі позивачем зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO] (брат позивача); [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Проте, з 1999 року відповідач не проживає у зазначеній вище квартирі, оскільки він працює та проживає в Російській Федерації, має там житло, сім'ю та зареєстрував своє місце за адресою: м. Балашиха, Балашихського р-ну Московської області (Російська Федерація). Крім того, факт не проживання останнього протягом останніх п'яти років, встановлений актом МК ВЖРЕП № 7 від 05.09.2016 року. Крім того, особисті речі відповідача у зазначеній квартирі відсутні, за комунальні послуги він не сплачує, ремонтні роботи у квартирі не здійснює, не несе витрат по ремонту та утриманню вказаної квартири. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо встановлення житлового сервітуту по відношенню до даного житла немає. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільно, на власний розсуд, в повному обсязі здійснювати своє законне право власності на нерухомість (обмежує в праві розпорядження, зокрема, щодо можливості продати, обміняти частку) та призводить до додаткових витрат. Отримання такого рішення необхідне позивачу для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила справу слухати у її відсутності, не заперечила проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі, від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за відсутності. Треті сторони, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини їх неявки суду не відомі. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира відповідно до статей 379, 382, 405 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте, відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд також враховує те, що наявність реєстрації відповідача у вказаному будинку обумовлює понесення додаткових витрат позивача на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин не проживає у зазначеному будинку, його станом не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що він втратив право на користування цим житловим приміщенням. Судові витрати згідно статей 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved