Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є зареєстрованим у квартирі, однак не проживає у ній від моменту реєстрації - з 16.05.2014, особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просила визнати його таким. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові, просили позов задовольнити, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надав. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачеві [PERSON]. За інформацією, наданою Центром надання адміністративних послуг ДАП Маріупольської міської ради від 08.10.2018 та від 19.10.2018, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], останній з 16.05.2014 і по теперішній час. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, посвідченого КСН «Азовстальський» від 09.10.2018, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача та проживає у [ADDRESS], підтримує із нею добросусідські відносини. [PERSON] придбала квартиру у будинку у 2014 році та з цього часу постійно проживає у ній. Особа [PERSON] їй не відома та його вона ніколи у будинку не зустрічала і не бачила. [PERSON], допитана в судовому засідання у якості свідка, пояснила, що також є сусідкою позивача [PERSON], понад 29 років проживає у [ADDRESS], підтримує із нею добросусідські відносини, час від часу відвідують одна одну. Позивач проживає у будинку з 2014 року, окрім неї за час її проживання у будинку вона ніколи і нікого не бачила. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв'язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорює. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач від моменту реєстрації у травні 2014 року, тобто понад встановлені законодавством строки, у квартирі, належній позивачеві на праві власності, не проживає без поважних причин, а тому вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред'явлений позов по суті. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved