Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначила, що 21 травня 2018 року рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова по справі №638/5562/18 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Фактично з травня 2018 року і до цього часу неповнолітній син проживає разом із позивачем. На даний час позивач самостійно сплачує усі витрати, пов`язані з забезпеченням дитини а саме: придбання для нього необхідних речей, оплачує позашкільні додаткові заняття, відвозить сина на лікування до лікарів, самостійно забезпечує дитину всім необхідним для життя - від їжі до відпочинку та оздоровлення. Позивач у повному обсязі сама намагається створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної забезпеченості, але у зв`язку із скрутним матеріальним становищем значним подорожчанням товарів першої необхідності позивачу складно власноруч матеріально забезпечити гідний розвиток своєму синові. Відповідач матеріальної допомоги на дитину в добровільному порядку не надає, вихованням сина не займається, є працездатним, неофіційно працює проте отримує значний дохід. Позивач зазначає, що намагалася вжити заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленнями останнього від їх сплати, що може бути підтверджено показаннями свідків. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просила суд стягнути з [PERSON] (код платника податку [NUMBER] ) на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 3000,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У відзиві на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги просив задовольнити частково та визначити розмір аліментів - 2000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягувати щомісячно від дня пред`явлення позову, за виключенням з цього періоду наступних місяців: червень 2020 - вересень 2020, тобто за 4 (чотири) місяці. Також заперечував проти стягнення аліментів з травня 2018р. В судове засідання сторони не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутністю. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №305. Сторонами визнається, що [PERSON] [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатною особою, має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Незважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному позивачкою розмірі. Крім того, позивачка також за законом має обов`язок приймати участь в утриманні дитини, яка проживає з нею, так само як і батько дитини. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що доказів наявності обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дитини суду не надано, а також те, що відповідачем не надано доказів наявності у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних членів сім`ї. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів за попередній період, а саме з травня 2018 року до 07 жовтня 2019 року суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1, 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. На підтвердження своїх доводів позивача судом було допитано в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Однак їх показання суд не враховує, оскільки як [PERSON] , так і [PERSON] повідомили, що їм зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] не бажає сплачувати аліменти на дитину, але особисто вони не були свідком відмови відповідача у наданні грошових коштів на утримання дитини. Таким чином показання цих свідків не містять інформації щодо предмета доказування, тобто є неналежними доказами, і окрім, того не відповідають критерію допустимості, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за попередній період, а саме з травня 2018 року. Суд також не вбачає підстав для виключення червня - вересня 2020 року із періоду стягнення аліментів, оскільки, по перше, нормами СК України не передбачено виключення певного періоду з обов`язку по сплаті аліментів, а по друге, у разі наявності доказів виконання свого обов`язку зі сплати аліментів добровільно протягом певного періоду, боржник вправі надати відповідні докази виконавцю при примусовому виконанні рішенні, з метою недопущення подвійного виконання обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, а позивач звільнений від сплати судового збору, то суд вважає необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 384,20 коп.

Outcome: partial