Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про поновлення строку на звернення до суду від 26.10.2015 року (а.с. 16-17) та уточнених позовних вимог згідно із заявою від 07.12.2015 року (а.с. 43), просив: визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з позовною заявою від 26.10.2015 року до відповідача про зобовязання вчинити певні дії (внести відповідні записи до трудової книжки); поновити тримісячний строк на звернення до суду із зазначеною позовною заявою; зобовязати адміністрацію ДП «Львіввугілля» внести до його трудової книжки запис за № 34 від 28.02.2015 року «Прийнятий на посаду тимчасово виконуючого обовязки генерального директора Державного підприємства «Львіввугілля» на підставі наказу Міненерговугілля України № 29-к/к від 27.02.2015 року; зобовязати адміністрацію ДП «Львіввугілля» внести до його трудової книжки запис за № 35 від 23.03.2015 року «Звільнений з займаної посади згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» на підставі наказу Міненерговугілля України № 39-к/к від 23.03.2015 року. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що 27.02.2015 року наказом Міненерговугілля України № 29-к/к від 27.02.2015 року його було прийнято на посаду тимчасово виконуючого обовязки генерального директора ДП «Львіввугілля». 23.03.2015 року наказом Міненерговугілля України № 39-к/к його було звільнено з цієї посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. В порушення норми ст. 47 КЗпП України в день його звільнення з посади відповідальним працівником відділу кадрів та соціальних питань ДП «Львіввугілля» не було належним чином оформлено його трудову книжку, відповідно вона не була йому видана у день його звільнення, також з ним не було проведено розрахунку у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Трудову книжку йому було видано лише 22.07.2015 року, у ній були відсутні записи про призначення його на посаду та звільнення із займаної посади. На його прохання про внесення записів до трудової книжки працівники відділу кадрів та соціальних питань йому повідомляли, що вони повинні отримувати згоду на здійснення вищевказаних дій від начальника свого відділу, який на той момент перебував на лікарняному. 23.07.2015 року він звернувся з листом-вимогою до в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» [PERSON] з метою усунути допущені ДП «Львіввугілля» порушення. 04.08.2015 року в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» [PERSON] була надана відповідь, згідно з якою оформлення належним чином усіх документів можливе при його прибутті до відділу кадрів ДП «Львіввугілля». 10.08.2015 року його не було допущено до відділу кадрів ДП «Львіввугілля». Станом на 26.10.2015 року його трудова книжка залишається неоформленою, відповідачем не здійснено розрахунку заборгованості по зарплаті та інших виплатах. Про порушення свого права він дізнався 04.08.2015 року з відповіді в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» [PERSON] Представник відповідача подав суду письмове заперечення на позовну заяву від 12.11.2015 року, суть доводів якого зводиться до того, що згідно з актами від 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.03.2015 року, 03.03.2015 року, 04.03.2015 року, 05.03.2015 року, складених відповідними посадовими особами ДП «Львіввугілля», позивач не приступив до виконання своїх посадових обовязків та був відсутній на роботі, трудової книжки до відділу кадрів не передавав. У книзі обліку руху трудових книжок ДП «Львіввугілля» відсутні записи щодо прийняття чи видачі трудової книжки позивача. Табельний номер позивачу не присвоювався, оскільки трудове правовідношення не реалізовано, права і обовязки у працівника не виникали, тому вимоги щодо внесення записів до трудової книжки є безпідставними. Вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду, просить застосувати строк позовної давності. У своїх поясненнях на заперечення відповідача від 07.12.2015 року позивач зазначає, що 02.03.2015 року він прибув до контрольно-пропускного пункту ДП «Львіввугілля», проте протягом усього робочого дня працівник охорони СБО даного підприємства його не пропустив до його робочого місця. За весь період його роботи включно по 23.03.2015 року його було позбавлено можливості дістатись свого робочого місця, що підтверджується відповідними актами. У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях на заперечення, просив поновити строк звернення до суду, який пропустив у звязку з небажанням раніше звертатися до суду, маючи намір вирішити спір добровільно. Представники відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним у письмовому запереченні на позов, та письмовому запереченні на пояснення позивача. Заслухавши позивача та представників сторін, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Установлено, що згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 29-к/к від 27.02.2015 року позивача з 28.02.2015 року призначено на посаду тимчасово виконуючого обовязки генерального директора Державного підприємства «Львіввугілля» за його згодою на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 39-к/к від 23.03.2015 року припинено повноваження позивача, тимчасово виконуючого обовязки генерального директора Державного підприємства «Львіввугілля», з 23.03.2015 року відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 ч.ч. 1, 2, 3 ст. 24 КЗпП України, у редакції від 08.02.2015 року, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 1, 2 п.п. 1.1, абз. 1 п.п. 2.4 Інструкції про порядок\~\~ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства\~юстиції України, Міністерства соціального\~\~захисту населення України від 29.07.1993 року № 58,\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до п.п. 2, 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України, у редакції від 17.01.2014 року, при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою виникнення трудових відносин є укладення трудового договору, при якому громадянин зобовязаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку. Однією з умов допуску працівника до роботи є укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях протягом усього часу роботи працівників й видаються їм при звільненні під розписку в журналі обліку. Як видно з матеріалів справи, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 29-к/к від 27.02.2015 року позивача з 28.02.2015 року призначено на посаду тимчасово виконуючого обовязки генерального директора Державного підприємства «Львіввугілля», а наказом цього ж Міністерства № 39-к/к від 23.03.2015 року припинено його повноваження на цій посаді з 23.03.2015 року відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб). З огляду на встановлений законодавством порядок прийняття працівників на роботу, на думку суду, наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 29-к/к від 27.02.2015 року сам по собі не свідчив про укладення трудового договору ДП «Львіввугілля» з позивачем, а лише був підставою для його укладення. Тому, оскільки трудовий договір між позивачем та ДП «Львіввугілля» не був укладений, позивач до роботи на посаді тимчасово виконуючого обовязки генерального директора ДП «Львіввугілля» допущений не був, суд дійшов висновку про те, що трудові відносини між сторонами у справі не виникли, а тому у відповідача відсутні правові підстави для внесення записів до трудової книжки позивача про прийняття та звільнення його з роботи згідно з наказами Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 29-к/к від 27.02.2015 року та № 39-к/к від 23.03.2015 року відповідно. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити. У звязку з цим не підлягає задоволенню й заява позивачапро поновлення визначеного ст. 233 КЗпП України строку його звернення до суду, оскільки він не набув статусу працівника у спірних відносинах. Слід зазначити, що й у разі визнання доведеним виникнення між сторонами трудових відносин на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 29-к/к від 27.02.2015 року, беручи до уваги пояснення позивача про отримання ним від працівника ДП «Львіввугілля» своєї трудової книжки 22.07.2015 року, станом на час його звернення до суду 26.10.2015 року визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк сплив 23.10.2015 року й доказів поважності причин пропуску цього строку суду не подано, а зазначені позивачем причини пропуску строку не є поважними. Водночас посилання позивача на те, що він дізнався про порушення свого права лише 04.08.2015 року на увагу не заслуговує, оскільки про відсутність відповідних записів у трудовій книжці він дізнався 22.07.2015 року. При цьому, ураховуючи письмові докази у справі (а.с. 29-35, 51-65, 69-71, 78-89, 94-96), досліджений у судовому засіданні з компакт-диска звуковідеозапис (а.с. 74), пояснення позивача про чинення йому перешкод охороною підприємства у доступі до приміщення адміністративної будівлі ДП «Львіввугілля», відсутність належного обґрунтування своїх заперечень на ці пояснення позивача з боку представників відповідача, суд вважає доведеним, що у період з 02.03.2015року по 23.03.2015 року укладенню трудового договору між позивачем та відповідачем перешкоджали дії працівників охорони цього підприємства, які чинили перешкоди позивачеві у його входженні до адмінбудівлі ДП «Львіввугілля», де знаходилися, зокрема, робоче місце керівника підприємства, відділ кадрів. Разом з тим суд звертає увагу на те, що з приводу чинення перешкод у входженні до адмінбудівлі ДП «Львіввугілля» позивач до суду не звертався й будь-яких судових рішень щодо зобовязання відповідача укласти трудовий договір з позивачем на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 29-к/к від 27.02.2015 року ухвалено не було. Наведене свідчить про передчасність звернення позивача до суду з цим позовом.

Outcome: dismissed