Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У жовтні 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (надалі - ДСЗН) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги на дітей одиноким матеріям. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] перебувала на обліку в УСЗН Кальміуського району Маріупольської міської ради як отримувач державної допомоги на дітей одиноким матерям. Відповідачка була зареєстрована в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Кальміуського району з 17.02.2017 року. За відомостями зазначеної довідки, зареєстроване місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . На дитину [PERSON] , [INFO] довідка №30374 була видана 17.02.2017 р. 15.05.2017 р. відповідачка звернулась до управління з питання призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям за місцем фактичного проживання згідно довідки ВПО. Рішеннями уповноваженого органу соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 20.06.2017 року [PERSON] на підставі наданого пакету необхідних документів було призначено державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям на період з 01.05.2017 року до 31.10.2017р.р. Управлінням соціального захисту населення Кальміуського району в серпні 2017 року була отримана інформація Держприкордонслужби від 09.08.2017 №5832 про перетин державного кордону України внутрішньо переміщеними особами, та встановлено що [PERSON] була відсутня на підконтрольній території держави з 10.03.2017 до 12.05.2017 протягом 63 днів, та в період з 12.05.2017 до 27.07.2017 протягом 76 днів. Таким чином, [PERSON] не повідомила про своє повернення до покинутого місця постійного проживання, як того вимагає абзац 2 пункту статті 9 Закону. Враховуючи вищевикладене, на підставі підпункту 3 пункту 1 статті 12 Закону довідка внутрішньо переміщеної особи [PERSON] рішенням начальника управління від 27.09.2017 №01/1969 була скасована. В зв`язку з чим, зазначене питання було розглянуто на районній комісії щодо прийняття рішення про призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Рішенням комісії від 06.11.2017 року №01-05/210 було прийнято рішення про припинення виплати всіх видів соціальної допомоги. Після проведення перерахунків, рішеннями уповноваженого органу від 27.11.2017 було встановлено наявність надмірно виплачених [PERSON] державної допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.10.2017 до 31.10.2017 в розмірі 1777,00 грн., які просить стягнути з відповідачки, а також судові витрати по справі в розмірі 2102, 00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилась, в письмовій заяві на адресу суду підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, у тому числі шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причину неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 16.02.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: зокрема письмовими доказами, показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2017 відповідачка [PERSON] звернулась до управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради, з питання призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям за місцем фактичного проживання згідно довідки ВПО. Рішеннями уповноваженого органу соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 20.06.2017 року [PERSON] на підставі наданого пакету необхідних документів було призначено державну соціальну допомогу на дітей одиноким матерям на період з 01.05.2017 до [INFO] . Відповідно до п.34 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» визначено, що допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджений постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат ВНУТРІШНЬО перемішеним особам» (далі по текс¬ту Порядок). Відповідно до вказаного Порядку (пункт 4) соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються за місцем їх фактичного проживання/ перебування, незалежно від Факту реєстрації місця проживання/перебування. п.1 ст.1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. П. 1 ст. 4 «Облік внутрішньо переміщених осіб» вищевказаного Закону визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон) визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо перемі¬щеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрі¬шньо переміщених осіб. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 12 вказана підстава «повернулася до покинуто¬го місця постійного проживання». Абз. 8 ст. 12 передбачено, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання рішення про скасування дії довідки відповідно до п. 3 ч. 1 ст.12 приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є (згідно ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»): - дані, отримані з відповідних державних реєстрів; - дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізи¬чними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону. Управлінням соціального захисту населення Кальміуського району в серпні 2017 року була отримана інформація Держприкордонслужби від 09.08.2017 р. №5832 про перетин державного кордону України внутрішньо переміщеними особами, та встановлено що [PERSON] була відсутня на підконтрольній території держави з 10.03.2017 р. до 12.05.2017 р. протягом 63 днів, та в період з 12.05.2017 р. до 27.07.2017 р. протягом 76 днів.. Відповідачка [PERSON] не повідомила про своє повернення до покинутого місця постійного проживання, як того вимагає абзац 2 пункту статті 9 Закону. На підставі підпункту 3 пункту 1 статті 12 Закону довідка внутрішньо переміщеної особи [PERSON] рішенням начальника управління від 27.09.2017 р. №01/1969 була скасована. Зазначене питання було розглянуто на районній комісії щодо прийняття рішення про призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Рішенням комісії від 06.11.2017 року №01-05/210 було прийнято рішення про припинення виплати всіх видів соціальної допомоги Після проведення перерахунків, рішеннями уповноваженого органу від 27.11.2017 р. було встановлено наявність надмірно виплачених [PERSON] державної допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.10.2017 р. до 31.10.2017 р. в розмірі 1777,00 грн. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що отримана відповідачкою допомога в сумі 1777,00 грн. є такою, що отримана надміру. Згідно п.28 Порядку призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Листом від 20.11.2017 року відповідачці було повідомлено про виплату їй надмірних сум допомог та запропоновано добровільно внести кошти на рахунок управління, але позивач зазначає, що сума переплати досі не сплачена. Повідомлення направлялось за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1,2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави (глава 83 ЦПК) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч.2 ст.1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст.ст.179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст.1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей. Таким чином, враховуючи, що відповідачка в добровільному порядку не повернула надміру виплачені кошти, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved