Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 18.02.2015 року відповідач отримав у позивача в борг грошові кошти в сумі 12000 євро, що підтверджується відповідною грошовою розпискою, написаною власноручно позичальником. За змістом боргової розписки, позичальник зобовязався повернути грошові кошти в повному обсязі у строк до 01.05.2015 року, проте своїх зобовязань не виконав. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону, позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 381377.78 грн., з яких: 293040 грн. основного боргу; 9048.38 грн. інфляційні втрати; 75339.38 пені, подвійної облікової ставки НБУ, 3950.02 грн. 3% річних, та витрати по сплаті судового збору. У ході розгляду справи представник позивача, подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 343708.10 грн., з яких: 293040 грн.-основного боргу, 9048.38 грн. інфляційні втрати, 3950.02 грн. 3% річних та 37669.68 грн. проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом оголошення в засобах масової інформації. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, внаслідок неявки осіб, які беруть участь у справі, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи зі змісту ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що 18.02.2015 року між сторонами у справі був укладений усний договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 12000 євро, які зобовязався повернути в строк до 01.05.2015 року. Вказана обставина підтверджується власноручною розпискою відповідача від 18.02.2015 року (а.с.5). Своїх зобовязань за договором позики відповідач не виконав, грошові кошти у встановлений договором термін не повернув. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основна сума боргу 12000 євро, що по курсу НБУ станом на день звернення позивача до суду становить 293040 грн., а також: 9048.38 грн. інфляційні втрати, 3950.02 грн. 3% річних та 37669.68 грн. проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, відповідно до розрахунків наданих позивачем, які суд вважає обґрунтованими, всього на суму 343708.10 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved