Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.08.2015 року було визначено місце проживання малолітньої разом із матірю. При цьому, відповідач перешкоджає [PERSON] спілкуватися із дитиною та брати участь у її вихованні, шляхом зміни місця її проживання. Позивачу стало відомо, що [PERSON] без його згоди вивезла доньку за межі України. В звязку з чим позивач просить суд відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO] від її матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав щодо дитини та передати її батьку [PERSON]; стягнути з відповідача на користь останнього аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку щомісячно, з моменту ухвалення рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити на підставі того, що права [PERSON] на право спілкування із дитиною порушені, він не має можливості брати участь у вихованні доньки. Хоча на теперішній час [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі за вироком Бериславського районного суду Херсонської області, це не позбавляє його права на спілкування із донькою. При її відібранні ним буде поставлено питання перед органом опіки та піклування Бериславського району щодо влаштування дитини на період його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце його проведення повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий курєр». Причину своєї неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, зменшивши суму аліментів до 1/4 частини від усіх видів заробітку. Також зазначила, що [PERSON] незаконно, до винесення попереднього судового рішення, вивезла малолітню доньку [PERSON] за межі України, чим позбавила батька дитини на спілкування та участь у вихованні доньки. Оскільки особова справа дитини залишилася на території України, вважає, що [PERSON] не навчається, що є порушенням її прав на освіту. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином. Заявою від 30.06.2016 року просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до\~ст.169 ЦПК України,\~суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та представника органу опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 647/136/15-ц, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ № 190208, громадяни [PERSON] Федерації [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Дитина народилася на території України в місті Нова Каховка Херсонської області. З часу народження проживала на території України. З 01.06.2011 року до теперішнього часу зареєстрована за адресою [INFO] пров.Будівельний, 31 (а.с.8). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.08.2015 року було скасовано рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 26.06.2015 року в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом про позбавлення батьківських прав та відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини; у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено; визначено місце проживання [PERSON], [INFO], разом із матірю дитини [PERSON] за її місцем проживання (а.с.14-21). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року дане рішення залишено без змін (а.с.101-104). З листа служби у справах дітей виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області від 10.11.2015 року № 04-1261 вбачається, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] не проживають на території Крюківського району [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до листів Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України на № 39/496 та № 37/496 від 26.11.2015 року, громадянка [PERSON] Федерації [PERSON], [INFO] 13.05.2015 року перетнула державний кордон України у пункті пропуску Шегіні. Інформація щодо перетинання державного кордону України у вказаний період громадянкою України [PERSON], [INFO], в базі даних відсутня (а.с.12, 13). З листа Кременчуцької [PERSON] ступенів № 19 Кременчуцької міської ради Полтавської області від 03.03.2016 року № 118 вбачається, що [PERSON] в списках учнів даного навчального закладу не значиться та ніколи не навчалась (а.с.25). Згідно листа Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 0233/01-39 від 28.04.2016 року, [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає, зі слів сусідів в квартирі проживають квартиранти, які на момент відвідування були відсутні (а.с.82). Про зазначене також свідчить акт № 164 обстеження умов проживання служби у справах дітей Кріківської районної адміністрації від 21.06.2016 року (а.с.83). Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19.04.2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України та засуджено із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до шести років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу (а.с.91-96). Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.06.2016 року даний вирок залишено без змін (а.с.97-100). Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З наведеної норми права вбачається, що предмет судового розгляду формулюється в позовній заяві, в якій позивач зазначає свої вимоги. Посилання позивача на певну правову норму не звільняє суд від обов'язку, передбаченого ст. 214 ЦПК України, визначити характер спірних правовідносин і правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зважаючи на те, що суду не надано належних доказів місця перебування малолітньої [PERSON], суд був позбавлений можливості витребувати з органу опіки та піклування за місцем проживання дитини (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року) письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини та її матері, що передбачено ч.5 ст.19 СК України. Також, враховуючи перебування позивача [PERSON] у місцях позбавлення волі за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19.04.2016 року, суду не було надано доказів на підтвердження умов його проживання. Із позовної заяви та пояснень представника позивача, даних в судовому засіданні, вбачається, що підставою даного позову є порушення прав батька [PERSON] на спілкування із малолітньою [PERSON] та не можливості прийняття участі у її вихованні, посилаючись при цьому на ст.170 СК України. Разом із тим, частиною 1 статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених\~пунктами 2-5\~частини першої статті 164\~цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У відповідності до п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В ч.3 ст.61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON] вже було предметом судового розгляду, в результаті якого 04.08.2015 року апеляційним судом Херсонської області були прийнято рішення, яким в задоволенні даної вимоги [PERSON] було відмовлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили. Доказів на підтвердження ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON], жорстоко поводження з дитиною, вживання алкогольних чи наркотичних засобів, експлуатації доньки або примушування її до жебракування та бродяжництва у період після винесення апеляційним судом Херсонської області рішення від 04.08.2015 року, а також доказів, які свідчили б про небезпеку для життя, здоров'я і морального виховання [PERSON] при залишенні її разом із матірю, в порушення ст.60 ЦПК України, ані позивачем, ані його представником суду надано не було та судовим розглядом не встановлено. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що внаслідок дій [PERSON] порушується право малолітньої [PERSON] на навчання. Здійснення [PERSON] перешкод у спілкуванні та вихованні позивача із донькою, у розумінні ч.1 ст.170 СК України, на яку посилається позивач, не є підставою для відібрання малолітньої без позбавлення відповідача батьківських прав та передачі її батьку. Разом із тим, частиною 1 статті 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В ч.4 даної статті зазначено, що у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання із ним. З матеріалів цивільної справи вбачається, що у [PERSON] дійсно існують перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON], оскільки за відомою йому адресою, яка була зазначена [PERSON] при розгляді цивільної справи № 647/136/15-ц [ADDRESS], відповідач із донькою не проживають, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Крім того, з даних прикордонної служби вбачається, що [PERSON] 13.05.2015 року виїхала за межі України. В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України, представнику позивача було розяснено його право змінити позовні вимоги, а також предмет або підстави позову. Даним правом представник позивача не скористався. Крім того, посилання представника позивача на необхідність відібрання малолітньої [PERSON] від матері для передачі її батьку, який на даний час відбуває покарання за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19.04.2016 року, із послідуючим вирішенням питання щодо передачі дитини на період його відсутності під опіку органу опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області, суд вважає не переконливим та таким, що не відповідає інтересам малолітньої [PERSON] Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні сімейного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, зважаючи на необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, заявлених в порядку ст.170 СК України, а також відсутність судового рішення щодо усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] із донькою, що є необхідною умовою для передачі дитини для проживання із ним в порядку ч.4 ст.159 СК України, що позбавляє суд можливості застосувати відповідну норму закону для вирішення даного спору, приймаючи до уваги перебування позивача у місцях позбавлення волі за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 19.04.2016 року, суд вважає, що в задоволенні його вимоги про відібрання малолітньої [PERSON] від її матері та передачу батьку слід відмовити. Оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є похідними від попередніх вимог про відібрання дитини, крім того до теперішнього часу малолітня [PERSON] на утриманні позивача не перебуває, дані вимоги також не підлягають задоволенню. \~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed