Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивачі являються власниками вищезазначеного будинку. В ньому зареєстровані відповідачі, однак там не проживають більше року. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачам розпорядженню своєю власністю, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 13.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Враховуючи неявку відповідачів, які були належно повідомлені про місце, дату та час судового засідання та не повідомили про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивачів не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили суд задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що позивачі являються власниками будинку [ADDRESS] (довідки на 17-20 а.с.). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2017 року усунено перешкоди [PERSON] в користуванні належній їй на праві приватної власності 45/100 часток домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , та [PERSON] з належній [PERSON] на праві приватної власності 45/100 часток домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . (на 27-30 а.с.). З 21.10.2016 року в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , а з 30.01.2018 року [PERSON] та [PERSON] (довідки на 43, 45, 47 а.с.), однак з лютого 2018 року у ньому не проживають, що підтверджується актом про тимчасову відсутність (на 26 а.с.). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивачів, як власників порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідачі не проживають в будинку більше року, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягнення на користь позивачів 1536,80 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved