Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та видворенні відповідача-1 із заповіданої земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус 8-ї нотаріальної контори незаконно видала Свідоцтво на право на спадщину особі, прізвище якої відсутнє в заповіті, розгяґлянути питання щодо порушення кримінальної справи за фактом крадіжки спірної земельної ділянки та підробки державного акту, стягнути з відповідачів судові витрати. В своїй позовній заяві та в поясненнях до неї зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати без його участі в зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання. [PERSON] та її представник проти позову заперечували, вважають його безпідставним, незаконним та не підтвердженим належним чином. Просять в його задоволенні відмовити. Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора в своїх письмових поясненнях та в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Суд, заслухавши представників відповідачів, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 10 серпня 1993 року нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт складений [PERSON] (а.с.4). Згідно даного заповіту остання заповідала все своє майно [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12.12.2012 року, яке набрало законної сили 18.04.2013 року встановлено, що 27 листопада 1997 року [PERSON] залишила заповідальне розпорядження в банківській установі на грошові внески на ім'я [PERSON], про що було видано свідоцтво про право на спадщину від 01.06.2007 року (а.с.27-28). 21 лютого 2005 року до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. 08.09.2005 року за реєстровим номером 2-3397 Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна, яке складається з домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.26). Відповідно до п. 214 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, у редакції яка діяла на час видачі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У свідоцтві про право на спадщину родинні чи інші відносини із спадкодавцем зазначаються за бажанням спадкоємця. Таким чином, посилання позивача на той факт, що нотаріусом не прийнятий до уваги зміст свідоцтва про народження [PERSON] не може бути взято судом до уваги. 30 травня 2007 року Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видане свідоцтво про право на 1/2 частки спадкового майна (а.с.5). Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12.12.2012 року, яке набрало законної сили 18.04.2013 року встановлено, що 01 червня 2007 року за реєстровим номером 2-1622 Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, згідно якого спадкоємцем 5/6 часток у спадщині, що складаються з грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями є [PERSON]. 1/6 частку у спадщині, що складаються з грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями залишено відкритою як обов'язкову частку у спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК України за [PERSON] (а.с.27-28). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що не допускається прийняття спадщини за умовою чи із застереженням. Вищевказаним рішенням також встановлено, що 01.06.2007 року [PERSON] було надано заяву про коло спадкоємців за законом, в якій позивач особисто зазначив, що на день смерті матері [PERSON] в неї було троє дітей спадкоємців за законом: син- [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.27-28). Таким чином [PERSON] цією заявою підтвердив що вищезазначені особи є дітьми спадкодавцеві та його рідними братами і сестрою. З огляду на викладене твердження [PERSON] в своїй позовній заяві, щодо Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася особа, якої немає в заповіті, та що прізвище [PERSON] за паспортом «[PERSON]» є безпідставним. Щодо решти позовних вимог суд важає їх такими що не підлягають задоволеню як не обгрунтовані та недоведені. На підставі наведеного, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed