Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] пред`явила через суд позов до [PERSON] на предмет стягнення з нього безпідставно набутих коштів 32116,20 грн., з яких 30559,20 грн. оплачених за комунальні послуги, а 1557,00 грн. за встановлення замку на вхідні двері, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що після придбання за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 26 квітня 2018 року квартири [ADDRESS] , вона оплатила борги за комунальні послуги загальним розміром 30559,20 грн., що обумовлено у цьому договорі, а також встановила замок на вхідні двері, привівши у придатний до використання стан вхід до квартири, проте в подальшому виявилося, що вона стала жертвою шахрайських дій [PERSON] , який представився їй власником квартири [PERSON] , а насправді дійсний власник квартири не продавав цю квартиру, з приводу чого наразі розглядається кримінальне провадження № 4201804144000000090 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України, а також і цивільна справа за позовом [PERSON] до неї про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири недійсним та витребування у неї цієї квартири, тому вважає, що сплачені нею кошти в погашення боргів, накопичених [PERSON] за комунальні послуги, а також за встановлення замка вхідних дверей є безпідставно набуті відповідачем і підлягають стягнення з нього на її користь. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 04 листопада 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач 22 листопада 2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги повністю з тих, підстав, що він так само як і позивач є потерпілим у кримінальному провадженні № 4201804144000000090 від шахрайських дій з відчуження без його волі і відома належної йому квартири; саме позивач наразі є офіційним власником квартири і додані нею квитанції про оплату комунальних послуг свідчать про проведення оплат після укладення договору купівлі-продажу на час, коли позивач в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно значилась власницею квартири, як і на час розгляду даної справи, тому відсутні підстави будь-які кошти з нього стягувати; у квитанціях вказано, що оплата проведена від його, [PERSON] , імені, у зв`язку з чим позивачем не доведена сплата саме нею заборгованості за комунальні послуги; про придбання та установку замку на вхідні двері відповідач як дійсний власник і хазяїн квартири позивачку не уповноважував і вона це робила з власної ініціативи, тому відсутні підстави для покладення таких витрат на нього. Крім того, зазначив, що між ним та позивачем відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини, які б регулювалися нормами ст. ст. 509, 525, 526, 527 ЦК України. 10 грудня 2019 року відповідач доповнив доводи відзиву на позовну заяву тим, що судовим наказом №203/1107/18, виданим Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у 2018 році, з нього за заявою ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» стягнута заборгованість за послуги енергопостачання, тому відсутні підстави для повторного стягнення з нього цієї суми. Позивач 17 грудня 2019 року подала відповідь на відзиви на позовну заяву, в якому виклала доводи і міркування на спростування доводів і міркувань відповідача в приводу понесених нею витрат на сплату комунальних послуг про те, що ця сума боргу, накопичена відповідачем, за споживання комунальних послуг минулих періодів визначена в договорі і сплачена нею в повному обсязі після укладення договору згідно квитанцій, які вона представила, і ця обставина не свідчить про те, що це борги, накопичені нею як новою власницею. Крім того, саме вона оплатила рахунок, виставлений ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», в тому числі судовий збір, інфляційні витрати, 3% річних та сам борг з метою підключення електропостачання квартири. Ухвалою суду 15 січня 2020 року провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 203/3224/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Підберезна Н.В., про визнання угоди недійсною, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння. Ухвалою суду від 04 травня 2020 року провадження у справі відновлено. В судове засідання позивач не прибула та у заяві від 13 липня 2020 року клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, про відкладення розгляду 13 липня 2020 року не клопотав. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, розглянувши позовні вимоги в заявлених межах, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. 19 травня 2005 року за реєстровим № 3-148, відповідач [PERSON] успадкував квартиру [ADDRESS] до зміни назви вулиць та міст). 26 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. за реєстрованим № 905 посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.86). Згідно цього договору продавцем вказаний [PERSON] , а покупцем [PERSON] . Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на підставі цього договору купівлі-продажу від 26 квітня 2018 року за [PERSON] цього ж дня зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] : номер запису про право власності 25917098, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 867454612101. Також судом встановлено, що 14 серпня 2019 року затверджено та скеровано до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 4 2018041440000090, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2018 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190, ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, тобто у сприянні шляхом надання засобів для підроблення офіційного документа, який видається установою і надає права, з метою використання його іншою особою, використанні завідомо підробленого документа, а також придбанні права на майно шляхом обману, заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах, а саме квартирою [ADDRESS] . Згідно цього обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленою особою було виготовлено завідомо підроблений документ паспорт громадянина України серії [NUMBER] з фотокарткою [PERSON] та анкетними даними [PERSON] , [INFO] , проте паспорт з такою серією і номером за інформацією Центрального РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМУ України в Дніпропетровській області видавався громадянину [PERSON] . Вказаний підроблений паспорт разом з іншими документами надані [PERSON] приватному нотаріусу ДМНО Підберезній Н.В. при оформленні договору купівлі-продажу 26 квітня 2018 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили 12 березня 2020 року, у справі №203/3224/19 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Підберезна Н.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності задоволений частково; визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 26 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. за реєстровим № 905; витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 867454612101); в іншій частині в задоволенні позову відмовлено. (а.с.94-96). У пункту 5 та 6 вказаного вище договору купівлі-продажу від 26 квітня 2018 року вказано, що на день укладання договору існує заборгованість зі сплати комунальних платежів у сумі 31114,00 грн. і цю заборгованість покупець ( [PERSON] ) зобов`язується сплатити самостійно. На виконання вказаних умов договору позивач сплатила заборгованість: за тепло і гарячу воду - 9000,00 грн. згідно квитанції від 02 травня 2018 року, 5000,00 грн. згідно квитанції від 03 травня 2018 року, 7000,00 грн. згідно квитанції від 14 травня 2018 року, 1511,86 грн. згідно квитанції від 16 травня 2018 року; за холодну воду і водовідведення (каналізацію) 359,00 грн. згідно квитанції від 02 травня 2018 року; за вивезення твердих побутових відходів - 140,40 грн. та 204,30 грн. згідно квитанції від 03 травня 2018 року; за обслуговування ліфтів 885,94 грн. згідно квитанції 03 травня 2018 року; обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата) 2181,47 грн. згідно квитанції від 03 травня 2018 року; за електропостачання згідно виставлених ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» рахунків - 3589,11 грн. згідно квитанції від 02 травня 2018 року, судовий збір 243,60 грн. згідно квитанції від 02 травня 2018 року, 368,53 грн. згідно квитанції від 02 травня 2018 року, з яких 176,20 грн. судового збору, 157,52 грн. інфляційного збільшення, 34,81 грн. трьох відсотків річних (а.с.34-36-зворот). Крім того, у зв`язку з оплатою за вказаними квитанціями позивач сплатила також банківські послуги ПАТ «Ощадбанк» загальним розміром 75,00 грн. Таким чином, загальний розмір сплаченої суми склав 30559,20 грн. У всіх вказаних квитанціях вказано, що платежі здійснюються [PERSON] за відкритим особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що саме позивач здійснила оплату наявної станом на 26 квітня 2018 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу, заборгованості за комунальними послугами (теплопостачання, електропостачання, холодну воду і водовідведення, вивезення ТБО, обслуговування ліфту, квартплату (обслуговування будинку та прибудинкової території). Разом з цим, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на день розгляду справи договір купівлі-продажу на підставі якого позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] визнаний недійсним, а вказана квартира у неї витребувана на користь її власника відповідача у справі, яким [PERSON] був до вибуття квартири поза його волею 26 квітня 2018 року. До 26 квітня 2018 року доказів того, що відповідач не був власником або не володів спірною квартирою суду не надано, а відтак, відповідач як власник мав нести витрати з утримання свого майна, в тому числі і оплачувати комунальні послуги, проте свої зобов`язання належним чином не виконував внаслідок чого у нього утворилась заборгованість загальний розмір якої за наведеними вище комунальними послугами склав 31114,00 грн. При цьому, розмір загальної заборгованості станом на 26 квітня2018 року за комунальні послуги у кв. [ADDRESS] , зокрема, за теплопостачання, електропостачання, водовідведення, вивіз твердих побутових відходів, обслуговування ліфту, квартплату відповідачем не оспорювався, як і обставини споживання таких послуг до продажу позивачці квартири 26 квітня 2018 року внаслідок шахрайських дій, який судом визнаний недійсним. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. При цьому у відповідності до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що оскільки між позивачем та відповідачем не було ні договірних, ні зобов`язальних правовідносин, а так само у позивача не було інших правових підстав для оплати заборгованості за комунальні послуги, спожиті дійсним власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] , приймаючи до уваги, що договір на підставі якого позивач вважала себе власником квартири визнаний недійсним з витребуванням квартири у неї на користь відповідача, то оплачені комунальні послуги минулих періодів, спожиті відповідачем, - до укладення спірного договору 26 квітня 2018 року набуті [PERSON] за рахунок позивача безпідставно, у зв`язку з чим на підставі ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України сплачена позивачем сума підлягає поверненню відповідачем. Такий висновок судом зроблений з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на рахунок позивача суми, витраченої на придбання і установку замка у вхідні двері, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення, оскільки такий замок позивач придбала за власним бажанням з метою збереження своєї (на час установки замка) власності, замість того замка, який належав відповідачу, при цьому доказів того, що установлений замок нерівноцінний тому, який був у дверях до 26 квітня 2018 року суду не надано, як і не надано доказів повернення старого замка відповідачу, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач збагатився за рахунок позивача, або безпідставно утримує новий установлений замок. Доводи відповідача про те, що позивач заявляє про повторне стягнення з нього суми боргу за електроенергію з огляду на те, що судовим наказом, виданим Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 16 квітня 2018 року, з нього вже стягнуто на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг (постачання електричної енергії) за період з 15 листопада 2016 року по 03 лютого 2018 року в загальному розмірі 1306, 82 грн., з яких 1114,50 грн. заборгованість за спожиту електричну енергію, 157,52 грн. інфляційні втрати, 34,82 грн. три відсотки річних від суми основного боргу, а також судовий збір в сумі 176,20 грн., суд до уваги прийняти не може, оскільки судовий наказ №203/1107/18 від 16 квітня 2018 року набрав законної сили лише 20 червня 2018 року, тоді як позивачем вся сума заборгованості, включаючи судовий збір, інфляцію, 3% річних сплачені до звернення цього судового наказу до виконання, а саме, - 02 травня 2018 року згідно квитанцій від 02 травня 2018 року (а.с.34-зворот, 35, 35-зворот). Натомість такі обставини свідчать про наявність дійсної заборгованості у відповідача за спожиті ним послуги та сплату таких без наявних правових підстав саме позивачем, а тому відповідні суми підлягають поверненню позивачу відповідачем. Доводи відповідача про те, що квитанції про оплату боргів за період після укладення спірного договору, не спростовують висновків суду про наявність заборгованості у вказаному розмір станом на 26 квітня 2018 року та оплату позивачем заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань як власника квартири з оплати житлово-комунальних послуг, які ним спожиті до 26 квітня 2018 року. Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем не правильно обрані норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини, як підстав заявлення позову на свій захист, належить відзначити, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Саме такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17. Відповідно до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати\~підлягають покладенню\~на відповідача\~пропорційно задоволеним\~вимогам ((30559,20\~грн.\~х 768,40\~грн.)/32116,20\~грн.=731,20\~грн.) та на користь держави, оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом у цій справі окремо судовий збір не сплачувався, а сплачений за подання зустрічного позову у справі №203/3224/19, який був повернутий позивачу, у цій справі відшкодуванню відповідачем не підлягає і в цій частині вимог позивачу належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial