Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним в якому вказувала, що 05 березня 1999 року між нею та відповідачкою було укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] обміняла належний їй житловий будинок [ADDRESS] , на належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії товарної біржі «Нерухомість-Південь» за № 221, разом з тим сторони зареєстрували право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували. Проте всі істотні умови договору міни сторонами були виконані, а саме, [PERSON] передала [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] в обмін на належний відповідачці житловий будинок [ADDRESS] . У 2020 року позивачка дізналася, що біржовий договір є недійсним. [PERSON] звернулася до відповідачки з проханням про нотаріальне посвідчення договору міни, але отримала відмову. У зв`язку з цим позивачка просила суд визнати договір міни, який укладено між нею та відповідачкою, дійсним. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб порталі судової влади України, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що 05 березня 1999 року [PERSON] обміняла належний їй житловий будинок [ADDRESS] , на належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , зареєструвавши в цей же день письмовий договір міни на Вознесенській філії товарної біржі «Нерухомість-Південь», про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №221. Сторони зареєстрували право власності в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього, проте повністю виконали взяті на себе зобов`язання. У 2020 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в оформленні земельної ділянки для обслуговування будинку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 241, ст. 242 ЦК України 1963 року (чинного на час укладення договору) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року. З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved