Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 серпня 2003 року між нею та [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 1311. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на вихованні та утриманні матері. Спільне життя між ними не склалося, протягом останніх років шлюбні відносини між ними погіршилися, [PERSON] почав уникати спілкування з дружиною та дитиною. Незважаючи на те, що вони проживають разом та ведуть спільне господарство, позивач [PERSON] вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, оскільки жодної допомоги в утриманні родини [PERSON] не надає. [PERSON] зазначала, що строк на примирення не потрібен, оскільки спроби примирення не принесли жодних результатів. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 21 серпня 2003 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис за № 1311. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 21 серпня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON], подружнє життя між ними не склалося, в сім'ї почали виникати сварки на побутовому ґрунті, шлюб між ними існує лише формально, оскільки з вересня 2013 року позивач та відповідач не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не мають спільного бюджету. Як зазначала позивач [PERSON], сім'ю зберегти вона не бажає, строк на примирення не потрібен. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, пояснив, що сім'ю зберегти не бажає, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу - [PERSON].

Outcome: approved