Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 жовтня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2776. Від сумісного проживання є спільна неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO]. За погодження сторін місце проживання дитини після розірвання шлюбу визначено з матір'ю. Позивач зазначає, що він бере активну участь у вихованні доньки, сплачує аліменти Спільне життя у сторін не склалося через несумісні характери та різні погляди на організацію сімейного життя, виховання дитини, ведення господарства, формування сімейного бюджету, тощо. Внаслідок життєвих труднощів та побутових проблем між ними погіршились стосунки, настало охолодження в почуттях один до одного, почали виникати непорозуміння. В сім'ї створилася несприятлива психологічна атмосфера. Сторони прийшли до переконання, що подальше сумісне проживання є недоцільним і наприкінці грудня 2017 року [PERSON] пішов з сім'ї. Шлюб фактично розпався. Спільно набутого в шлюбі майна, у них немає. Оскільки подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON], тому він звекрнувся до суду з даним позовом та просить розірвати його шлюб з відповідачем. На розподіл між сторонами судових витрат він не претендує. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 076485, виданого відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 24.10.2009 року, судом встановлено, що 24.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 2776. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка «Галанзовська» (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 219976, виданого 24.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Встановлено судом і те, що сімя позивача та відповідача фактично розпалася: сторони з грудня 2017 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сімї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище «Галанзовська». Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved