Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У жовтні місяці 2014 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 липня 2014 року, він придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS], проте в квартирі він не проживає, оскільки колишня невістка та онук продавця чинять йому перешкоди у користуванні власністю: до квартири не впускають, влаштовують сварки, викликають працівників міліції, добровільно квартиру звільнити не бажають. Зважаючи на викладене вище. позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою № 201 по вул.. Шолохова, 5 у м. Дніпропетровську шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартир № 201 в будинку № 4 по вул.. Шолохова у м. Дніпропетровську. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. До суду звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON], в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеним між [PERSON] та [PERSON]. Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] за згодою [PERSON] вона в 1994 році вселилася у вказану вище квартиру, де на даний час і проживає. [PERSON] є онуком [PERSON], у спірній квартирі мешкає з часу свого народження. Під час проживання в квартирі [PERSON] за власні кошти зробила капітальний ремонт, наразі там знаходяться її речі та речі сина, [PERSON] Після розірвання шлюбу з сином власника квартири, [PERSON], зустрічний відповідач, [PERSON] чинить їй та онуку [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою, хоч право на жилу площу квартиру закріплено рішеннями судів. Нещодавно зустрічному позивачу стало відомо, що квартира, в якій вона проживає з сином за договором купівлі-продажу відчужена [PERSON] на користь [PERSON] Зустрічний позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири квартиру [ADDRESS] є недійсним, оскільки зустрічний відповідач, [PERSON] під час укладення договору не повідомила покупця про права третіх осіб на користування квартирою та вона, як наймач квартири має першочергове право на придбання цієї квартири. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ст. 203, 777 ЦК України, зустрічний позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Зустрічний відповідач, [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Суду пояснив, що він на законних підставах придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу був укладений з дотриманням вимог закону, підстав для визнання його недійсним немає. Представник [PERSON] зустрічний позов не визнав. Посилався на те, що зустрічний позивач жодних прав на квартиру не має, в квартирі проживає без належних підстав, оскільки не являється членом сім»ї власника квартири, не є стороною договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу був вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства. Третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову заперечила. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] за згодою [PERSON], в 1994 році [PERSON] вселилася в квартиру [ADDRESS], де на даний час і проживає. [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON], у спірній квартирі мешкає з часу свого народження. Як убачається з матеріалів справи, відповідачка та її син, [PERSON] не зареєстровані за адресою: [INFO]. 23.07.2014 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1 договору, продавець довела покупцю, що Згідно договору купівлі-продажу продавець довела до відома покупця, що продавець у шлюбі не перебуває та квартира, що є предметом цього договору . не є спільним майном подружжя, а є її особистою приватною власністю і особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на цю квартиру ( її частку), у тому числі відповідно до ст.ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні, у квартирі, що відчужується за цим договором , відсутні малолітні, неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи, які б мали на будь-якій підставі право користування квартирою, або її частиною, та в ній не зареєстровані; цей договір не порушує прав третіх осіб 4 внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних та інших осіб, яких продавець зобовязана утримувати за законом чи договором. Після укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], позивач в квартиру не заселився, оскільки в ній мешкають відповідачі, до квартири позивача не впускають. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку , які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України. Таким чином, право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у особи, членами якого вони є; із припиненням права власності особи на будинок, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України на засіданні Судової палати у цивільних справах 05 листопада 2014 року у справі № 6-158 цс 14, предметом якої був спір про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації. Так, як власник спірної квартири, [PERSON] відчужила її [PERSON]. то відповідно члени її сімї та інші особи, які користувалися жилою площею квартири втратили право користування нею. Крім того, відповідачка є власником квартири № 22 по просп.. Правди, 70-А в м.Дніпропетровську, яку вона отримала у спадок, а отже забезпечена житлом. З огляду на наведене вище суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі не є членами сімї [PERSON], вони втратили право користування квартирою № 201 в будинку № 4 по вул.. Шолохова у м. Дніпропетровську та підлягають виселенню. Що стосується зустрічного позову про визнання недійсною угоди договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 203, ч.2 ст.777 ЦК України,, то слід зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З вказаної норми ЦК України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення , невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права . свободи та інтереси інших осіб або державні або суспільні інтереси. Згідно з частиною 1 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеним з недодержанням вимог, установлених частинами першою- третьої , пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам законодавства. Зі змісту договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 10.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що він був укладений з дотриманням вимог ЦК України, Закону України «Про нотаріат», порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Так, при посвідченні договору купівлі-продажу квартир, нотаріусом на виконання чинного законодавства, було встановлено особу кожної із сторін, перевірено їх дієздатність, установлено волевиявлення та дійсні наміри сторін на укладення відповідного договору купівлі-продажу . витребувано всі визначені в Порядку документи, необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу. Вказана обставина підтверджується направленими до суду поясненнями приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] Частиною 2 ст. 777 ЦК України передбачено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Згідно із ч. 2 ст. 822 ЦК України у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання. Оскільки законодавством не визначено механізм реалізації наймачем свого переважного права, передбаченого ч. 2 ст. 822 ЦК України, то до правовідносин між сторонами за аналогією необхідно застосувати правила ст. 362 ЦК України. Так, згідно із ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Отже,зустрічний позивач мав довести належне виконання обов'язків за договором найму житла та внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором сплатив покупець. До того ж, за умовами договору найму наймач зобов'язався нести всі витрати по комунальним послугам . Між тим, докази про належне виконання зустрічним позивачем цієї умови договору найму житла в матеріалах справи відсутні. Оскільки зустрічний позивач не надав суду доказів про те. що він мав наміри придбати спірну квартиру чи вніс на депозитний рахунок суму грошових коштів за квартиру, суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України слід відмовити.

Outcome: approved