Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У квітні 2015р. [PERSON]\~ звернулася до суду з позовом до Другого Київського\~ відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі Другий Київський ВДВС ОМУЮ), посилаючись на те, що після звернення у березні 2015р. до нотаріальної контори з приводу продажу будинку №4 за адресою: м.Одеса, пров. Моторний, 3 їй стало відомо, що постановами Другого Київського ВДВС ОМУЮ №В-9 від 29.01.2010р., АА №168112 від 19.04.2010р. та ВП №34277642 від 23.08.2012р. було накладено арешт та заборону відчуження на\~будинок № 4, що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок\~ Моторний 3, який належить їй на праві власності.\~ 26 березня 2015р. позивачка подала до Другого Київського ВДВС ОМУЮ заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, що стали підставою для обтяження нерухомого майна. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень [PERSON] стало відомо, що справи по виконавчому провадженню № В-9 від 29.01.2010р. та АА №168112 від 19.04.2010р. знищені, у звязку із закінченням терміну зберігання, а виконавче провадження ВП №34277642 було закінчено 24.12.2012р. з підстав передбачених п.10 ч1. ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». 21 квітня 2015р. позивач також зверталась із заявою до Першого Приморського ВДВС ОМУЮ, з проханням надати відповідь, чи рахується [PERSON], як боржник за будь-якими відкритими виконавчими провадженнями. На зазначене звернення Перший Приморський ВДВС ОМУЮ повідомив, що згідно відомостей ЄДРВП на примусовому виконанні у Першому Приморськму ВДВС ОМУЮ знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-2400/11 від 20.05.2011р., виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошової суми у розмірі 45346,67грн., однак 26.06.2013р. вищевказане виконавче провадження було завершено на підставі п.5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач зазначала, що накладення арештів та заборон на відчуження її майна порушує її права, як власника домоволодіння №4 за адресою: м.Одеса, пров. Моторний, 3, щодо вільного розпорядження майном, унеможливлює укладання договорів відчуження, здачі в оренду. Посилаючись на вищевикладене та на ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» позивач просила суд винести рішення, яким скасувати арешт з будинку № 4, що знаходиться за адресою м. Одеса, провулок Моторний 3, накладений постановою\~про відкриття\~ виконавчого провадження В-9 від 29.01.2010р, постановою АА № 168112 від 19.04.2010р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постановою ВП № 34277642 від 23.08.2012р.\~ про арешт майна боржника та оголошення заборони\~ на його відчуження. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015р. позов позивачки було задоволено (а.с.26-28). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2015р. за заявою Другого Київського ВДВС ОМУЮ заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015року було скасовано і справа була призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.49). Ухвалою суду від 17.09.2015р. до участі у справі в якості третіх осіб було залучено ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Універсал Банк». Представник позивача, діючий довіреністю від 24.03.2015р. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити (а.с.44). Представник Другого Київського ВДВС ОМУЮ, діюча за довіреністю від 26.06.2015р., в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.45, 66). Раніше в судових засіданнях при надані пояснень зазначала, що Другий Київський ВДВС ОМУЮ позовні вимоги не визнає, та просить відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Представник ПАТ «Універсал Банк», діючий за довіреністю від 25.05.2015р. в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.64). В судовому засіданні, що проводилось 16.10.2015р. заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.67). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2008р. позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Тирба» на «Вареник» (а.с.4). Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2008р. [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок №4 по провулку Моторному 3 в м.Одесі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6,7). Судом встановлено, що на виконанні Другого Київського ВДВС ОМУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-н-3261, виданого Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал-Банк» заборгованості у розмірі 170249,89грн. та виконавчий лист №6-2400/11 від 20.05.2011р., виданий Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошової суми у розмірі 45346,67грн. (а.с.20). Згідно відповіді Другого Київського ВДВС ОМУЮ від 17.07.2015р. №05-42/12565, станом на дату її надання, відомості, щодо фактичного виконання вимог виконавчих документів №2-н-3261 та №6-2400/11 та сплати виконавчого збору й витрат на проведення виконавчих дій у відділі - відсутні (а.с.20). З матеріалів справи вбачається, що у звязку із невиконанням у добровільному порядку [PERSON] вимог виконавчого документу №6-2400/11, державним виконавцем було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.08.2012р. ВП №34277642. Крім того, в рамках виконавчого провадження ВП №34277642, державним виконавцем Другого Київського ВДВС ОМУЮ винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 4534,66грн. 24 грудня 2012р. державним виконавцем Другого Київського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку із тим, що боржник мешкає за адресою: [ADDRESS], що територіально відноситься до Першого Приморського ВДВС ОМУЮ. Матеріалами справи встановлено, що згідно відомостей ЄДРВП на примусовому виконанні у Першому Приморському ВДВС ОМУЮ знаходилось виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Новозавадського районного суду м.Чернігова №6-2400/11 від 20.05.2011р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошової суми у розмірі 45346,67грн., що підтверджується довідкою №1п від 15.09.2015р. (а.с.54). Крім того, зазначеною довідкою представника [PERSON] повідомлено, що 26.06.2013р. виконавче провадження було завершено на підставі п.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист до відділу не надходив. Станом на 15.09.2015р. відкритих виконавчих провадження, де боржником є [PERSON] у Відділі не перебуває. Тобто, в рамках виконання виконавчого листа Новозавадського районного суду м.Чернігова №6-2400/11 від 20.05.2011р. постановою державним виконавцем Другого Київського ВДВС ОМУЮ було винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.08.2012р. ВП №34277642. Вищевказане виконавче провадження завершено, однак не з підстав його виконання, за п.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Також судом встановлено, що виконавче провадження по виконанню судового наказу №2-н-3261, виданого Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал-Банк» боргу у розмірі 170249,89грн. знищено, у звязку із закінченням терміну зберігання. Станом на день розгляду справи ні позивачем, ні представником Другого Київського ВДВС ОМУЮ до суду не було надано відомостей, щодо фактичного виконання вимог виконавчого документу №2-н-3261 та сплати виконавчого збору й витрат на проведення виконавчих дій. Згідно інформаційної довідку з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на нерухоме майно [PERSON], в тому числі будинок №4 по провулку Моторному, 3, були накладені арешти та заборони на його відчуження, наступними постановами: постановою про відкриття виконавчого провадження, В-9 від 29.01.2010р. Другого Київського ВДВС ОМУЮ, постановою Другого Київського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №168112 від 19.04.2010р. та постановою Другого Київського ВДВС ОМУЮ ВП №34277642 від 23.08.2012р., які позивач просить скасувати (а.с.22-24). Встановлено, що постанова Другого Київського ВДВС ОМУЮ про відкриття виконавчого провадження, В-9 від 29.01.2010р., постанова Другого Київського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №168112 від 19.04.2010р. та постанова Другого Київського ВДВС ОМУЮ ВП №34277642 від 23.08.2012р., позивачкою не оскаржувалися. При цьому в матеріалах справи відсутні постанова Другого Київського ВДВС ОМУЮ про відкриття виконавчого провадження, В-9 від 29.01.2010р. та постанова Другого Київського ВДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №168112 від 19.04.2010р., на підставі яких було накладено арешт на майно боржника. Згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена. Матеріалами справи та поясненнями позивачки та її представника встановлено, що рішення суду, щодо стягнення грошових коштів з позивачки не виконані. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник, як сторона виконавчого провадження може оскаржити постанову державного виконавця щодо накладення арешту, і такі вимоги розглядаються судом не в порядку позовного провадження, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом V11 ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Таким чином, суд вважає, що ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає право боржника на звернення до суду з позовом про зняття арешту, накладеного на його майно на підставі постанови державного виконавця. Крім того, відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх предявлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Також, відповідно до ч.3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. З пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що позивачка не зверталася до відповідача з проханням зняти арешт та заборону на його відчуження з її майна, та не оскаржувала вище зазначені постанови державного виконавця. Зважаючи на те, що ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає право боржника, як власника обмеженого майна, на звернення до суду з позовом про зняття з цього майна арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця, суд приходить до висновку, що звернення позивачки до суду з даним позовом не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту її прав. Так, статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права чи інтересу із застосуванням відповідного способу захисту. Крім того, ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особи має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношенення; 7) припинення прововідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За таких обставин, суд пришов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 8, 12, 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження»

Outcome: dismissed