Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У квітні 2016 року заявник [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про визнання [PERSON], [INFO], недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна. Заяву мотивувала тим, що є дружиною [PERSON], [INFO], яка проживає разом із ним за адресою: м. Запоріжжя, вулиця О.Кошового, будинок № 4-а. [PERSON] визнаний інвалідом І групи, він потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги. Починаючи з 2013 року [PERSON] почав страждати на розлади роботи центральної нервової системи, а саме порушення памяті, а з 2014 року його стан здоровя погіршився. У звязку із нездатністю чоловіка усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, [PERSON] просить суд заяву задовольнити, визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку і призначити її опікуном чоловіка. В судовому засіданні заявник заяву підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених у ній. Представник заінтересованої особи Районна адміністрація міської ради по Вознесенівському району подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, письмові заперечення, згідно яких проти задоволення заяви в частині визнання особи недієздатною не заперечує. Разом з тим, вважає, що підстав для призначення заявника опікуном в даний час немає, оскільки опікун призначається за поданням органу опіки після отримання всіх необідних документів. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. ст. 215, 241 ЦПК України, суд вважає, що заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 39 ЦК України встановлено загальні засади визнання фізичної особи недієздатною, зокрема частиною першою вказаної статті передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Як вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 278633 від 31 березня 1973 року, [PERSON] є дружиною [PERSON], [INFO]. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 01/05-658 від 19 квітня 2016 року, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, заявник [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. Відповідно до довідки МСЕК від 04 квітня 2016 року, [PERSON], [INFO], визнано інвалідом І групи. Для визначення психічного стану [PERSON], ухвалою суду від 11 травня 2016 року призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 361 Комунальної установи „Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради, [PERSON] виявляє ознаки деменції внаслідок енцефалопатії складного генезу (алкогольна, судинна), внаслідок чого, він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, взявши до уваги та оцінивши як належні докази зазначені обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання [PERSON], [INFO], недієздатним. Проте, відмовляючи у вимозі заявника про призначення її опікуном [PERSON], суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 41 Цивільного кодексу України визначено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, опікун призначається судом після визнання особи недієздатною за поданням органу опіку та піклування. Крім того, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» №3 від 28 березня 1972 року передбачено, що в резолютивній частині рішення слід зазначити лише висновок суду про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним або про відмову в задоволенні заявлених про це вимог. Під час судового розгляду встановлено, що з огляду на недієздатність [PERSON], він потребує встановлення опіки, однак заявник [PERSON] не зверталась до органу опіки та піклування із заявами про визнання її опікуном, до суду станом на час вирішення справи не надходило відповідне подання органу опіки та піклування, тому правових підстав для задоволення цієї частини вимог заяви немає. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що вимога заявниці [PERSON] про встановлення над [PERSON] опіки та призначення її опікуном є передчасно заявленною. За таких обставин, заяву слід задовольнити частково. Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed