Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 20/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 13 вересня 1990 року. Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано 19 жовтня 1990 року в КП «ОМБТІ». Рішенням ІІІ сесії Іллічівської районної Ради від 26 вересня 1990 року була змінена нумерація будинку з [ADDRESS] . Позивач зазначав, що при житті [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] , а саме 19/50 частин продала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 07 грудня 1990 року - [PERSON] , а 11/50 частин за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 27 грудня 1993 року - [PERSON] . Отже, на час смерті [PERSON] належало на праві власності 20/50 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 21,1 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., двох веранд, площею 7,2 кв.м. та 5,7 кв.м. При житті, а саме 24 травня 1984 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно заповіла [PERSON] , який помер [INFO] . У померлого було троє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які були зареєстровані та проживали разом з ним та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спадщина після смерті [PERSON] не відкривалася, оскільки у померлого не було спадкового майна. Крім того, на час смерті [PERSON] в шлюбі не перебував. Вказував, що після смерті бабусі [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 20/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 13 вересня 1990 року, та складалася з однією житлової кімнати, площею 21,1 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., двох веранд, площею 7,2 кв.м. та 5,7 кв.м., у цілому будинок складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Е», гаражу літ. «З», вбиральні літ. «Д», огорожі 1-6, мостіння - 1, які розташовані на земельній ділянці, площею 400,0 кв.м. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її онуки, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки на день її смерті були зареєстровані та проживали разом з нею за адресою: [ADDRESS] , але свідоцтво про прийняття спадщини за законом отримати не встигли. Стверджував, що його рідний брат, відповідач [PERSON] , спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, так як з померлою разом не проживав та із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , рідний брат померлого, який прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також відповідачі [PERSON] , рідний брат померлого, та [PERSON] , рідна матір померлого, які з заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса не зверталися та спадщину не прийняли. Зазначав, що 13 вересня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в його прізвищі « [PERSON] » та в прізвищі померлої « [PERSON] » є розбіжності. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд встановити факт того, що він [PERSON] є рідним онуком померлої [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 20/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , який складається з однієї житлової кімнати, площею 21,1 кв.м., та нежитлових приміщень: кухні, площею 5,5 кв.м., веранди площею 7,2 кв.м., веранди, площею 5,7 кв.м., у цілому будинок складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Е», гаражу літ. «З», вбиральні літ. «Д», огорожі 1-6, мостіння - 1, які розташовані на земельній ділянці, площею 400,0 кв.м. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 65-66). Ухвалою суду від 23 січня 2020 року було замінено неналежного відповідача - Одеську міську раду, на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 218-219). Ухвалою суду від 23 січня 2020 року було продовжено строк підготовчого провадження (т. 1 а.с. 220-221). Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року підготовче провадження по справі було закрите та справа призначена до судового розгляду (т. 1 а.с. 134-135). Позивач та його представник, діючий на підставі ордеру від 29 жовтня 2019 року та угоди про надання правової допомоги від 29 жовтня 2019 року в судове засідання не з`явилися, надали заяву, якою підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (т. 1 а.с. 73,74, т. 2 а.с. 1). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали до суду заяви про визнання позову у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (т. 1 а.с. 117, 118, 230, 231-232, т. 2 а.с. 2). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , актовий запис про шлюб №1562 від 20 листопада 1938 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т. 1 а.с. 145-146). В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т. 1 а.с. 145-146). Зі змісту повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що згідно довідки про відсутність актового запису про народження від 27 травня 1993 року - актовий запис про народження [PERSON] відсутній. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 213). Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності від 13 вересня 1990 року належав житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 38, 176). Право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано 19 жовтня 1990 року в КП «ОМБТІ». Рішенням ІІІ сесії Іллічівської районної ради народних депутатів від 26 вересня 1990 року була змінена нумерація будинку з [ADDRESS] (т. 1 а.с. 40-43). Розпорядженням Іллічівської районної адміністрації №399 від 01 червня 2000 року була затверджена нумерація домів селища «Сахарний» (т. 1 а.с. 39). Встановлено, що при житті [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] , а саме 19/50 частин продала за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 07 грудня 1990 року - [PERSON] , а 11/50 частин за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 27 грудня 1993 року - [PERSON] (т. 1 а.с. 173-175, 181-183). Відповідно до довідки КП «БТІ`ОМР від 03 грудня 2019 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] ) зареєстровано: 20/50 частин будинку ( [ADDRESS] ) за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13 вересня 1990 року; 19/50 частин будинку ( [ADDRESS] ) за [PERSON] , дата реєстрації 04 грудня 1997 року; 11/50 частин будинку ( [ADDRESS] ) за [PERSON] , дата реєстрації 29 листопада 1999 року (т. 1 а.с. 216). З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2019 року [PERSON] за договором дарування від 24 липня 2019 року передала у власність [PERSON] 11/50 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) (т. 1 а.с. 113-114). Таким чином, [PERSON] на час смерті належало на праві власності 20/50 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 21,1 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., двох веранд, площею 7,2 кв.м. та 5,7 кв.м., у цілому будинок складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Е», гаражу літ. «З», вбиральні літ. «Д», огорожі 1-6, мостіння - 1, які розташовані на земельній ділянці, площею 400,0 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що при житті, а саме 24 травня 1984 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своєму сину [PERSON] (т. 1 а.с. 141-142). Факт того, що [PERSON] був рідним сином [PERSON] підтверджується також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т. 1 а.с. 145-146). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 30 січня 1971 року відділом РАЦС Іллічівського РВК м. Одеси, актовий запис №119, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т. 1 а.с. 137). 21 травня 1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 19). В період шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 14, 136 звор., 137, 159 звор., 160). Факт того, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сторонами не заперечувався. [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть та записом акту про смерть (т. 1 а.с. 18, 138, 144). Після його смерті спадщина не відкривалася у зв`язку з відсутністю спадкового майна. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 17, 128). Після її смерті відкрилася спадщина на 20/50 частини житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 21,1 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., двох веранд, площею 7,2 кв.м. та 5,7 кв.м., у цілому будинок складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Е», гаражу літ. «З», вбиральні літ. «Д», огорожі 1-6, мостіння - 1, які розташовані на земельній ділянці, площею 400,0 кв.м. (т. 1 а.с. 38). Спадкоємцями четвертої черги після смерті [PERSON] є її онуки [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом з померлою на час її смерті та своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Факт постійного проживання [PERSON] з її онуками [PERSON] , [PERSON] підтверджується домовою книгою та довідками за №3451 від 16 листопада 2007 року та за №1216 від 03 листопада 2006 року (т. 1 а.с. 44-46, 52, 53). Встановлено, що 10 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується його заявою від 10 липня 2019 року (т. 1 а.с. 127). Відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, оскільки разом з померлою не проживав та заяву про прийняття спадщини не подавав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 21, 150). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його рідна мати [PERSON] , яка спадщину після смерті сина не прийняла, оскільки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Спадкоємцями другої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , рідні брати померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. а.с. 14, 136 звор., 137, 159 звор., 160). Відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, оскільки разом з померлим не проживав та заяву про прийняття спадщини не подавав. Встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом з померлим за адресою: [ADDRESS] , а також шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 13 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 149, 154, 155). Факт реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрації від 15 травня 2019 року (т. 1 а.с. 56). Відповідно до довідки від 17 травня 2019 року [PERSON] був зареєстрований та проживав з 22 травня 1992 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 54). 13 вересня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори від 13 вересня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки в прізвищах померлих [PERSON] та [PERSON] є розбіжності (т. 1 а.с. 145-146). Факт того, що [PERSON] був рідним сином [PERSON] підтверджується заповітом від 24 травня 1984 року, яким померла все своє майно заповіла [PERSON] , а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (т. 1 а.с. 141 звор.-142, 145-146). За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] був рідним сином [PERSON] , а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були рідними онуками померлої [PERSON] . Вказаний факт сторонами не заперечувався. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] її онуки [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у них виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року) Таким чином, оскільки після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, то кожному з них належало на праві власності у порядку спадкування за законом по 1/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] на праві власності належала 1/5 частина житлового будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач не має можливості після смерті [PERSON] оформити своє право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , а також право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті брата [PERSON] . Відповідно до ст. 25 ЦК України - здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на отримання документу про право власності померлого на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Відповідно до п. 1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства України. Відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа щодо права власності померлого [PERSON] на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] позбавляє позивача можливості його надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до норм ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Тому, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог позивача, оскільки він своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 4268,40 грн. (3500,00 грн. + 768,40 грн.), що сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: approved