Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з 26 липня 2013 року по сьогоднішній день вона працює у ПАТ «Азовзагальмаш» в цеху водопостачання та каналізації №424 на посаді апаратника очищення стічних вод. З вересня 2014 року їй перестали виплачувати заробітну плату, внаслідок чого станом на 01.04.2015р. виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 7 535,71 грн. Посилаючись на положення статті 115 КЗпП України, зазначає, що заробітна плата повинна виплачуватися не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також вказує, що їй була завдана моральна шкода. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7 535,71 грн. та моральну шкоду в сумі 200,00 грн. Пізніше позивачка уточнила свої позовні вимоги та останніми письмовим уточненнями позивачка зменшила позовні до 6 994,62 грн. і просила їх стягнути. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка з 26 липня 2013 року була прийнята на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш» в цех водопостачання та каналізації №424 апаратником очищення стічних вод 4 розряду згідно наказу №30 від 26.07.2013р. та працює по теперішній час, що підтверджується записами в трудовій книжці. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки від 30.04.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обов'язкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з жовтня 2014р. по березень 2015р. складає: жовтень 2014р - 1074,05 грн., листопад 2014р. - 1531,06 грн., грудень 2014р. - 1 407,16 грн., січень 2015р. - 152,83 грн., лютий 2015р. - 1 360,51 грн., березень 2015р. - 1 469,01 грн., а всього 6 994,62 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 6 994,62 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обов'язкові податки та збори, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягає задоволенню складає 6 994,62 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що заявлена позивачкою сума моральної шкоди є достатньою і справедливою в розмірі 200 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 487,20 грн.

Outcome: approved