Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У жовтні 2021 року орган опіки та піклування Арбузинської селищної ради через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідачка є матір`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Умови проживання відповідачки та її дітей не відповідають санітарно - гігієнічним умовами проживання, остання не створювала належні умови для дітей, не забезпечувала їх базові потреби в утриманні, внаслідок чого діти харчувались у сторонніх осіб. У липні 2020 року відповідачка залишила дітей на співмешканця [PERSON] та вибула до м. Одеси, не повідомивши місця свого фактичного проживання. При цьому дитину [PERSON] забрав його батько на постійне місце проживання до Харківської області, а з дитиною [PERSON] співмешканець відповідачки [PERSON] вибув на постійне місце проживання до с. Ганнівки Новобузького району Миколаївської області. Проте, у березні 2021 року малолітня [PERSON] була виявлена та вилучена працівниками поліції в смт. Арбузинка, після чого влаштована до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини». Протягом дев`яти місяців відповідачка не цікавилась долею доньки, не надавала їй матеріальної допомоги та моральної підтримки, не приймала участі у долі дитини, на зв`язок із Службою у справах дітей Арбузинської селищної ради з березня 2021 року не виходила. Тобто, позивач вважає, що відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки [PERSON] , не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом та взуттям, не створює умови для проживання, не надає доступу до духовних та культурних цінностей, а отже, не забезпечує жодну із потреб малолітньої дитини відповідно до її віку. За таких обставин, позивач через свого представника просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути із неї аліменти на користь [PERSON] утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з для подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Загальне позовне провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2021 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, і просила його задовольнити. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, у тому числі й шляхом публікації оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляла, будь - яких заяв чи то клопотань, у тому числі й по суті справи, не направляла. У зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач, у тому числі в силу положень ч.11 ст. 128, ч. 9 ст. 10 ЦПК України двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як представник позивача і третя особа без самостійних вимог не заперечували проти такого порядку вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ходяківка Курської області Російської Федерації, є матір`ю дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 29 серпня 2019 року. Батьком дитини записано [PERSON] , відомості про якого згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00029905525 від 12 березня 2021 року записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно довідки про результати розгляду повідомлення [PERSON] за підписом інспектора СРПП ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Романа Загороднюк 08 березня 2021 року дитину [PERSON] разом із [PERSON] було виявлено працівниками поліції по [ADDRESS] , про що повідомлено Службу у справах дітей Арбузинської селищної ради з метою вилучення та поміщення дитини для медичного обстеження до Арбузинської ЦРЛ. Аналогічні обставини вбачаються із Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про відкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 08 березня 2021 року, складеному поліцейським СРПП ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Волошиним О.В. в присутності двох понятих, працівників закладу охорони здоров`я та представників служби у справах дітей було виявлено дитину. Зокрема, із акту слідує, що [INFO] о 17 год. 45 хв. по [ADDRESS] виявлено дитину [PERSON] , [INFO] , яка виглядала брудною, була одягнена не по сезону при собі мала свідоцтво про народження. Дитину було доставлено поліцейським до приймального відділення КНП «Арбузинська центральна районна лікарня» та на підставі листа Служби у справах дітей №200 від 08 березня 2021 року проведено її обстеження. За сприяння Служби у справах дітей Арбузинської селищної ради №232 від 17 березня 2021 року малолітню дитина [PERSON] була влаштована до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини», як таку, що залишилась без батьківського піклування. А рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради №142 від 28 квітня 2021 року малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради №162 від 25 травня 2021 року над малолітньою [PERSON] встановлено опіку та призначено її опікуном [PERSON] та взято родину останньої під соціальний супровід. Відповідачка ж зареєстрована по [ADDRESS] . За місцем реєстрації [PERSON] характеризується негативно, зокрема, зарекомендувала себе з негарної сторони, конфліктувала з оточуючими, на зауваження не реагувала, а якщо реагувала, то із сварками та бійками. У 2016 році притягувалась до адміністративної відповідальності за несвоєчасну реєстрація новонародженої дитини. Протягом трьох останніх років відповідачка за місцем реєстрації не проживає, місце її знаходження невідоме (довідка Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області № 93/7 від 25 червня 2021 року). Із листа Служби у справах дітей Одеської міської ради №08/8627 від 12 липня 2021 року слідує, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] з новонародженою [INFO] дитиною [PERSON] , де разом із співмешканцем орендує кімнату, яка потребує ремонту. За розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 509 від 11 жовтня 2021 року необхідно здійснити заходи щодо негайного відібрання малолітньої [PERSON] у відповідачки. При цьому, відповідачка, згідно довідки Селищного центру соціальних служб Арбузинської селищної ради №230 від 11 жовтня 2021 року не перебуває під соціальним супроводом. За висновком Органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради від 22 жовтня 2021 року №1842/02/21 є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Зокрема, із висновку вбачається, що малолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку дітей, залишених без батьківського піклування з 12 березня 2021 року. На підставі рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради від 11 березня 2021 року №99 дитина була влаштована до Миколаївського будинку дитини, де перебувала до 28 травня 2021 року. З 28 травня 2021 року дитина передана на виховання в сім`ю опікуна [PERSON] та на цей час проживає по [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] з березня 2019 року проживала в с. Агрономія на території Арбузинської селищної ради із співмешканцем [PERSON] . Дитину [PERSON] відповідачка народила вдома, не перебувала на обліку в жіночій консультації та не зверталась за медичною допомогою, не маючи паспорта громадянки України. Дитина [PERSON] не була вчасно зареєстрована, внаслідок чого не було відразу оформлено ряд соціальних виплат у зв`язку із її народженням. При цьому, відповідачка вела нездоровий спосіб життя, між нею та її співмешканцем часто виникали сварки та суперечки, належний догляд за дитиною не здійснювала. В липні 2020 року відповідачка залишила своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на співмешканця [PERSON] , поїхавши до м. Одеса на заробітки, не повідомивши місця свого фактичного проживання та часу повернення за дітьми. У серпні 2020 року [PERSON] забрав [PERSON] до [ADDRESS]. Однак, 08 березня 2021 року [PERSON] було виявлено на території Арбузинської селищної ради із [PERSON] . Дитина була у занедбаному стані, голодна, одягнена не по сезону та передана до Арбузинської ЦРЛ для здійснення медичного обстеження. З 18 березня 2021 року дитину передано до Миколаївського будинку дитини, а в подальшому - до сім`ї опікунів. При цьому, відповідачка не цікавилась життям та подальшою долею своєї малолітньої доньки, жодного разу не приїхала до дитини в лікарню, не зверталась до служби для отримання дозволу на відвідування доньки в Будинку дитини. За час проживання в м. Одесі відповідачка не виявляла турботу про дитину, участі у її вихованні не брала. Крім цього, відповідачка вже позбавлена батьківських прав відносно п`яти дітей та була виявлена на території Національного комплексу «Експоцентр України» в м. Києві в занедбаному приміщенні без світла, опалення та води разом із малолітньою [PERSON] , [INFO] , яку влаштовано до дитячої клінічної лікарні №8 Шевченківського району м. Києва. Отже, за висновком органу опіки та піклування Арбузинської селищної ради [PERSON] покинула свою дитину, жодного разу не цікавилась її станом, не відвідувала дитину в лікарні, не забезпечувала потреб у її догляді, лікування, свідомо нехтувала виконанням батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 вказаної вище Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, враховуючи вищевикладені обставини справи, погоджується з висновком органу опіки та піклування, який є належним чином мотивованим та обґрунтованим, приходить до висновку щодо необхідності позбавлення відповідачки її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Та у цьому випадку суд установив, що відповідачка умисно і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] , так як не піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток і не готує їх до самостійного життя. І її поведінку на цей час на краще змінити не можливо. Про це, зокрема, свідчать дані стосовно того, що відповідачка за час проживання з дитиною не забезпечувала їй належні умови проживання, харчування та лікування, вела нездоровий спосіб життя, позбавлена батьківських прав відносно своїх п`ятьох дітей, у липні 2020 року взагалі залишила дитину на співмешканця і з цього часу не цікавилась нею, не відвідувала її в лікарні та дитячому закладі, хоча знала про місцеперебування дитини. При цьому, відповідачка навіть не намагалась забезпечити належні і нормальні умови проживання дитини, задовольнити їх першочергові потреби, у тому числі й щодо харчування, одягу, взуття. Як наслідок, позбавлення відповідачки батьківських прав є пропорційною мірю за установлених судом обставин і буде відповідати інтересам малолітньої дитини, так як судом достовірно установлено порушення їх прав з боку матері, позаяк, згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Інакше кажучи, на цей час сім`я відповідачки є явно неблагополучною, а тому непридатною для виховання і утримання дитини з тим, аби їх інтереси були забезпечені. За такого, вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] підлягає до задоволення. Стосовно вимоги про стягнення із відповідачки аліментів на утримання дитини, то суд виходив зі наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Втім, як установлено судом відповідачка матеріально не забезпечує свою дитину взагалі, не те, що у мірі, необхідній і достатній для їх для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Тому, аліменти з відповідачки на утримання дитини слід стягнути на підставі судового рішення. За правилом, установленим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст183 СК України). Ураховуючи обставини, із числа регламентованих ч.1 ст. 182 СК України, як то, вік, матеріальне становище та стан здоров`я дитини, зокрема, що дитина має статус позбавленої батьківського піклування, проживає у родині опікунів. Також, суд бере до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки. Зокрема, остання є особою працездатного віку, не працевлаштована, джерела її доходу невідомі, має малолітню дитину, яка перебуває в лікувальному закладі, не має на праві власності нерухомого майна та транспортних засобів. Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідачка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 1/6 частині від усіх видів їх заробітку (доходу) кожен, але у будь - якому випадку не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що прямо визначено положеннями ч.2 ст. 182 СК України. Визначаючи цей розмір, суд врахував рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 грудня 2015 року, згідно якого із відповідачки на користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, відповідачка має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Крім цього, суд відмічає, що за правилом ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. А згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Те, що відповідачка не працевлаштована і не має будь - якого іншого доходу, не звільняє їх від обов`язку забезпечувати належне утримання дитини та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом (постанова ВС КЦС від 07 листопада 2018 року у справі №№ 355/511/17). Оскільки аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що права батьків є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення із відповідачки аліментів на утримання дитини є обґрунтованим і підлягає до часткового задоволення з мотивів, що наведені вище, тобто з урахуванням судового рішення, яким із відповідачки стягнуто аліментів у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) на утримання п`ятьох дітей та наявності у неї малолітньої [PERSON] . Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України, стосовно відповідачки. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 25 жовтня 2021 року. З огляду на викладене, у цілому цей позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням положень п.10 ч.1 ст. 176 ЦПК України.

Outcome: partial