Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Колективного підприємства Дніпропетровська виробничо-торгівельна фірма «Славутич», третя особа: Комунальне підприємство «Житлосервіс -5» Дніпропетровської міської ради, про визнання ордеру недійсним та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з 23.07.1986 року позивач працювала в ДПШО «Славутич». 29.10.1992 року позивач була вселена в кімнату [ADDRESS] на підставі ордеру. У березні 2018 року позивачу стало відомо, що КП Дніпропетровською виробничо-торгівельною фірмою «Славутич» на ім.»я [PERSON] видано ордер на право зайняття кімнатою [ADDRESS] в якій проживає позивач. Позивач зазначає, що ордер на кімнату [ADDRESS] на ім.»я відповідача було видано незаконно, оскільки кімната не є вільною, є єдиним житлом позивача, а отже порушує законні права та інтереси права позивача на житло. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсним ордер № 074 серія А від 17.11.2015 року, виданий Колективним підприємством Дніпропетровською виробничо - торгівельною фірмою «Славутич» в частині надання права [PERSON] на кімнату [ADDRESS]; визнати [PERSON] такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив залишити без задоволення. У відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно інформації КП «Житлосервіс-5» Дніпровської міської ради встановлено, що позивач в кімнаті [ADDRESS] зареєстрованою не значиться, документів, які б надавали право на її вселення та користування спірною кімнатою не надходили. Позивач була вселена в кімнату [NUMBER] тимчасово, строком на один рік, ордер на вселення їй не видавався. Зважаючи на викладене вище, представник відповідача просить позов залишити без задоволення. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підстав ордеру № 074 від 17.11.2015 року [PERSON] отримала право на зайняття разом з сім»єю житлової площі кімнати [ADDRESS]. Згідно довідок №2949, 2947 , виданих КП «Житлосервіс-5» Дніпропетровської міської ради зазначено, що на житловій площі кімнати [NUMBER] зареєстровані: року [PERSON], - з 30.11.2015 року; [PERSON] - з 28.04.2017 року; [PERSON] - з 04.05.2017 року. Згідно акту КП «Житлосервіс-5» Дніпровської міської ради від 10.04.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] без зазначення номера кімнати. Відповідно до довідки КП «Житлосервіс-5» Дніпровської міської ради , за даними паспортного відділу КП «Житлосервіс-5» Дніпровської міської ради, ордер на особу [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутній. Згідно листа КП «Житлосервіс-5» вих.. № 2776 від 04.11.2016 року, за вказаною адресою в спірній кімнаті мешкає особа, яка не включена до ордеру. Відповідно до показів свідка: [PERSON], яка працювала комендантом гуртожитку з 2010 по 2016 рік, позивача в цей період в гуртожитку не бачила, в кімнаті [NUMBER] мешкає син позивача, [PERSON], [INFO], який в гуртожитку не зареєстрований, за комунальні послуги не сплачує, незаконно мешкає в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. Свідок зазначив, що ордер на кімнату [ADDRESS] позивач не отримувала, із заявою про видачу ордеру не зверталася, самовільно зайняла спірне приміщення. Згідно із частинами п'ятою та шостою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп вказано, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У пункті 10 Примірного положення (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Статтею 59 ЖК Української РСР визначено підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним . Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку, у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. В судовому засіданні встановлено, що позивач був вселений в гуртожиток по [ADDRESS] без ордеру на жиле приміщення, проте сплачував за комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату комунальних послуг. Починаючи з 2010 року позивач в кімнаті [ADDRESS] не проживає, кімнату займає син позивача, [INFO], який в ордері на спірне приміщення чи зареєстрованим не значиться. Суд вважає, що право позивача на кімнату [ADDRESS] не порушено, оскільки ордер на спірне приміщення їй не видавався, а тому у неї і не виникло права на зайняття цієї кімнати. За таких підстав суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], Колективного підприємства Дніпропетровська виробничо-торгівельна фірма «Славутич» слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed