Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади с.Микільське Полтавського району Полтавської області в особі Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO], житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 21,5 кв.м, господарських будівель: гаражу з оглядовою ямою (Б), літньої кухні (Б1, б), навісу (б1), погрібу (б2), душу (В), вбиральні (В1), сараю (Г), навісу (Д), свердловини №1, хвіртки №2, огорожі №3, 4 та земельної ділянки площею 0,12 га для обслуговування згаданого житлового будинку, господарських будівель і споруд. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 грудня 1967 року у виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №63. [PERSON] [INFO] померла, а [INFO] помер [PERSON] Все належне [PERSON] майно вона заповідала в рівних частках йому - [PERSON] та [PERSON] В той же час, [PERSON] заповідав [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності частку квартири [ADDRESS]. Зазначив, що під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за власні кошти спільно побудували житловий будинок по [ADDRESS] та господарські будівлі. Однак, право власності на вказане майно та земельну ділянку площею 0,12 га, на якій розташовано згадану садибу, оформлено на [PERSON], і відносно вказаного майна [PERSON] не зробив ніякого розпорядження. Зазначене майно подружжям набуте за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Також зазначив, що у квітні 2014 року представники сільської ради створили йому перешкоди у користування згаданими садибою та земельною ділянкою. У такий спосіб відповідач не визнає, що житловий будинок по [ADDRESS], господарські будівлі та земельна ділянку площею 0,12 га, на якій розташовано садибу є об'єктом права сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с.1, 4) За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 23 травня 2014 року відповідача - територіальну громаду с.Микільське Полтавського району Полтавської області в особі Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області замінено на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вважав, що саме вказані особи користуються спірним майном, не допускаючи до нього позивача, а тому уточнив позовні вимоги (а.с.43). Тією ж ухвалою суду, до участі в справі були залучені треті особи - територіальна громада с.Микільське Полтавського району Полтавської області в особі Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON], Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], Полтавська районна державна нотаріальна контора В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов просив задовольнити та надав суду пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов не визнали, при цьому пояснили, що вони не заперечують, що спірно майно належало подружжю [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав, в останнє судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. Особи, які беруть участь у справі не заперечили проти розгляду справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] вважала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки права позивача відповідачами не порушено. Третя особа [PERSON] вважала, що в даному випадку не повинно бути спору, оскільки спадкодавці разом будували спірний житловий будинок, а відповідачі на нього не мають права. Представники третіх осіб - територіальної громади с.Микільське Полтавського району Полтавської області в особі Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Полтавської районної державної нотаріальної контори, третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 грудня 1967 року у виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №63. Вказане підтверджується копію повторного свідоцтва про шлюб від 15 травня 2013 року (а.с.31). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 25 листопада 2012 року (а.с.9) [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області 13 червня 2013 року (а.с.9 на звороті). Тобто судом встановлено, що спільне життя сторін тривало з 22 грудня 1967 року по [INFO] включно. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за власні кошти спільно побудували житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] Полтавської області, що підтверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок (а.с.28-30), не заперечується сторонами. Однак, право власності на вказане майно оформлено на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2008 року (а.с.7), і відносно нього [PERSON] не зробив ніякого розпорядження. Житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] подружжям набуте за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. При житті [PERSON] належну на праві особистої приватної власності частку квартири [ADDRESS] заповідав [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 25 квітня 2013 року (а.с.32, 15, 106), а [PERSON] все належне їй майно заповідала в рівних частках [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 19 липня 2012 року (а.с.119, 120). Вказані заповіти посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] У будинку по [ADDRESS] також була зареєстрована [PERSON], а її батьки [PERSON] [PERSON] проживають в будинку по [ADDRESS], який знаходиться поряд із спірним будинком. Після смерті власника [PERSON], відповідачі вважать, що [PERSON] має право на спадкове майно, а тому, як убачає позивач, чинять йому перешкоди у користуванні вказаним нерухомим майном. Відповідачі не заперечили, що житловий будинок по [ADDRESS] будувався при житті [PERSON] та [PERSON], і в його будівництві приймали участь обидва подружжя. Ні домовленістю між подружжям [PERSON] та [PERSON], ні законом, ні рішенням суду частки співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя не були змінені. Окрім того, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Микільської сільської ради Полтавського району передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-ПЛ №057946 від 14 вересня 1998 року (а.с.8). Згідно ст. ст. 81, 116 ЗК України, ст.57 СК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, та не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, у такому разі земельна ділянка не відноситься до майна, нажитого подружжям у шлюбі, та є лише одержаною у власність одним із подружжя часткою із земельного фонду. Згідно ст.69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. З урахуванням наведеного вимоги щодо про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя заявлені передчасне, право позивача на оформлення та реєстрацію такого права відповідачами не порушене. Відмова нотаріуса в видачі свідоцтва про право на спадщину - відсутня. До того ж, фактично між сторонами існує спір з приводу користування спадковим будинком, господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] Полтавської області, на що вказує в позовній заяві [PERSON] Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем факту порушення його прав, що підлягають судовому захисту. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed