Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У квітні 2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогами до відповідача [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, про визнання недійсним права власності [PERSON] на 4-кімнатну квартиру загальною площею 91,30 кв.м., житловою площею 62,40 кв.м, у м. Києві за адресою: [ADDRESS], що зареєстровано 21.02.2013 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 273638. Також позивач просить зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в м. Києві зареєструвати право власності громадянина КНР [PERSON] на вказану квартиру. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, клопотань або заяв від неї до суду не надходило, причини неявки суду не відомі, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві у судове засідання не з'явився, третя особа була вчасно належним чином повідомлена про розгляд справи, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2013 визнано недійсною довіреність від 27.01.2011 видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на право розпорядження квартирою [ADDRESS], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №52; визнано недійсною довіреність від 28.11.2011 видану [PERSON] в порядку передоручення від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на право розпорядження квартирою [ADDRESS], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3236; визнано недійсним дублікат договору купівлі-продажу від 21.08.2001 квартири [ADDRESS] виданий державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву [PERSON] 27.05.2011; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05.12.2011 квартири [ADDRESS] укладений [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за №4207; визнано недійсним договір іпотеки від 05.12.2011 укладений між [PERSON] та [PERSON] про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за №4210; скасовано заборону відчуження квартири [ADDRESS] накладену 05.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2014, визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка складається з чотирьох жилих кімнат загальною площею 91,30 кв.м., житловою площею 62,40 кв.м. 31.03.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Івашовою О.В. відмовлено в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], оскільки право власності на квартиру вже зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за іншою особою (право власності № 273638), а також наявний запис про іпотеку № 273798 (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позовна заява не містить посилань на матеріальні норми, що дозволяють захистити право позивача. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує цивільні правовідносини. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним. Позивач просить визнати недійсним право власності [PERSON] на 4-кімнатну квартиру загальною площею 91,30 кв.м., житловою площею 62,40 кв.м, у м. Києві за адресою: [ADDRESS], що зареєстровано 21.02.2013 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 273638. Однак визнання недійсним права власності не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав. Щодо вимоги про зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві зареєструвати право власності громадянина КНР [PERSON] на вказану квартиру, то вказана вимога пред'явлена до третьої особи, а не до сторони по справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі всіх досліджених судом обставин справи, перевірених відповідними доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним права власності відповідача на квартиру. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed