Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

У жовтні 2018 року виконувач обов`язків керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, діючи в інтересах держави в особі Братської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до Братського районного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] про дострокове розірвання договорів оренди землі, повернення земельних ділянок. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що відповідно до умов договорів оренди земельних ділянок, укладених 11 червня 2012 року між Братською районною державною адміністрацією Миколаївської області та відповідачем [PERSON] , останньому були передані у користування земельні ділянки площею 6,1406 га та 1,9474 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби. За умовами договорів орендар зобов`язався використовувати земельну ділянку виключно за цільовим призначенням. За результатами обстеження вказаних земельних ділянок, проведеного 21 червня 2018 року державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області було встановлено, що відповідач розорав вказані земельні ділянки та вирощував на ній зернові культури, тим самим використовував земельні ділянки не за призначенням та порушивши умови укладеного договору оренди. У зв`язку з чим відносно відповідача складено протоколи про адміністративне правопорушення, а в подальшому винесено постанови про накладення адміністративного стягнення. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив розірвати договори оренди землі, зобов`язати відповідача повернути спірні земельні ділянки в розпорядження держави та стягнути із відповідача на свою користь понесені судові витрати. Розпорядженням Братського районного суду Миколаївської області від 9 липня 2019 року дану цивільну справу передано до Арбузинського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2019 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Правом подачі відзиву на позов відповідач не скористався. Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року підготовче засідання було закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні, прокурор підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову. Представник Братської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, причину неявки суду не повідомив. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що цільове призначення даної земельної ділянки ніяким чином не змінювалось, оскільки посіяний ярий ячмінь був скошений на сіно, а озима пшениця була засіяна з метою боротьби із масовими бур`янами. Крім того, земельні ділянки ним не оралися, а оброблялися лише на глибину посіву зернових культур, тобто ніякого товарного сільськогосподарського виробництва ним не здійснювалось. Всі заходи, вчинені відповідачем були направлені лише на боротьбу із карантинними бур`янами та на поліпшення родючості ґрунтів даних земельних ділянок. Також вказав, що навіть, якщо і мало місце порушення використання спірних земельних ділянок з його боку, то він за це поніс покарання шляхом сплати штрафів та відшкодування шкоди згідно постанов про адміністративні правопорушення. На теперішній час стан земельних ділянок приведено у відповідність до договорів оренди. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю, оскільки всі заходи, вчинені відповідачем були направлені лише на боротьбу із карантинними бур`янами та на поліпшення родючості ґрунтів даної земельної ділянки, цільове призначення даної земельної ділянки ніяким чином не змінювалось. Крім того наголошувала на відсутність прав прокурора на пред`явлення даного позову та відсутність підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором. Суд, вислухавши думки учасників судового процесу, в межах заявлених позовних вимог всебічно, повно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Так, відповідно до договору оренди землі № 1 укладеного 11 червня 2012 року між Братською районною державною адміністрацією та [PERSON] , останньому передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 4821484300:07:000:0400 площею 1,9474 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби в межах території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області ( а.с. 15-16). Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Братському районі Миколаївської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2012 року за номером 482140004003596. Відповідно до договору оренди землі № 2 укладеного 11 червня 2012 року між Братською районною державною адміністрацією та [PERSON] , останньому передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 4821484300:07:000:0401, площею 6,1406 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби в межах території Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області ( а.с. 13-14). Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Братському районі Миколаївської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2012 року за номером 482140004003597. Відповідно до п.п. 2, 14, 15 Договорів в оренду [PERSON] передані земельні ділянки площею 6,1406 га та 1,9474 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби строком на 25 років. Також, п. 28 Договорів визначено права орендодавця вимагати від орендаря використання земельних ділянок за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил та інше. Відповідно до п. 17 Договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється із розробленням проекту її відведення. Згідно з вихідною земельно-кадастровою інформацією (а.с. 17, 29), відведені земельні ділянки в користування на умовах оренди [PERSON] для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності не переданих у власність чи користування, запроектована до відведення земельні ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель ділянки віднесені до земель для сінокосіння та випасання худоби (секція А 01.08), категорія земель землі сільськогосподарського призначення. При цьому землекористувача ознайомлено з його правами та обов`язками щодо використання земельної ділянки. Як видно із договору, орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі (п. 31 Договору). Згідно довідки відділу у Братському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 07.08.2018 року (а.с. 28) нормативна грошова оцінка земельних ділянок, які перебувають в оренді [PERSON] складає: кадастровий номер 4821484300:07:000:0401, площею 6,1406 га - 99829 грн. 80 коп.; 4821484300:07:000:0400 площею 1,9474 га - 13394 грн. 46 коп. Відповідно до актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.06.2018 року, складених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (а.с. 20, 22), актів обстеження земельної ділянки від 21.06.2018 року (а.с. 19, 21) встановлено, що у 2018 році орендарем [PERSON] земельні ділянки розорені, оброблені та на них вирощувалися зернові. За наслідками проведеної перевірки державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 21.06.2018 року складено протоколи про адміністративне правопорушення (а.с. 23, 25) та цією ж датою винесено постанови про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за ст. 53 КУпАП у виді штрафу у розмірі по 85 грн. (а.с. 24, 26), який правопорушником сплачено (а.с. 32). В судовому засіданні відповідач підтвердив, що ним сплачено штраф та відшкодовано нарахована шкода. Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постанови від 21 червня 2018 року (а.с. 24, 26) є обов`язковими для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад правопорушення і чи винна особа в його вчиненні. Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем не оскаржені, факт сплати відповідачем штрафу, відшкодування нарахованої шкоди підтверджують визнання ним допущеного порушення земельного законодавства при використанні спірних земельних ділянок. Крім цього, вказані порушення вимог земельного законодавства є неодноразовими. Так, згідно довідки сільського голови Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 13.08.2018 року (а.с. 27, 30), [PERSON] з моменту укладення та реєстрації договорів оренди, тобто з 2012 року по теперішній час, на земельних ділянках, які є об`єктами договорів оренди, вирощував сільськогосподарські культури: ячмінь, соняшник, пшеницю. Згідно довідки відділу у Братському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 25.09.2018 року (а.с. 31), якщо б земельна ділянка кадастровий номер 4821484300:07:000:0401, площею 6,1406 га використовувалася б як рілля, то її орієнтовна вартість склала б 91855,52 грн., тому орієнтовна орендна плата становила б 4592,77 грн. Якщо б земельна ділянка кадастровий номер 4821484300:07:000:0400 площею 1,9474 га використовувалася б як рілля, то її орієнтовна вартість склала б 29130,61 грн., тому орієнтовна орендна плата становила б 1456,53 грн. Відповідно до роз`яснення Миколаївського національного аграрного університету від 19.02.2019 року (а.с. 132-133) ячмінь, пшениця та інші вирощуються на землях для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Їх використовують із застосуванням різних способів основного обробітку ґрунту, що пов`язано з порушенням не тільки посівного шару, але й орного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Таким чином, відповідач отримав в користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби. Так, одним із основних принципів Земельний Кодекс України визначає принцип раціонального використання та охорони земель. Відтворюючи дієвість цього принципу, ЗК України поділяє земельний фонд України, який складають усі землі країни в межах її території, за особливим правовим режимом та основним цільовим призначенням на категорії. Стаття 19 ЗК України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з ч. 1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення. Землями сільськогосподарського призначення згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. У свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 34 ЗК України передбачено право громадян орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 20 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. З наведеного вище, суд приходить до висновку, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню. Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за № 1011/18306 (далі КВЦПЗ), розподілено землі на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. З огляду на розділ ІІ вказаної Класифікації, землі сільськогосподарського призначення поділяють на окремі види цільового призначення, зокрема: за кодом 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 01.08. для сінокосіння і випасання худоби. Тобто, вбачається, що для земель за категорією сільськогосподарського призначення встановлено різні правові режими їх використання, зокрема, як з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва на них, так і для сінокосіння і випасання худоби. Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 цього ж закону власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ. Як вже зазначалось вище, для земельних ділянок отриманих відповідачем в користування на підставі договорів оренди землі № 1 та № 2 від 11 червня 2012 року визначено вид цільового призначення, а саме: для сінокосіння і випасання худоби. Саме з цією метою та за даним видом цільового використання відповідач отримав вказану земельну ділянку для використання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було самостійно змінено вид використання земельних ділянок, у зв`язку з чим використовуючи земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, відповідач допустив невідповідність їх цільового призначення та порушив умови договорів оренди землі № 1 та № 2 від 11 червня 2012 року. При цьому, сам факт вирощування сільськогосподарських культур: ярого ячменя та пшениці на спірних земельних ділянках відповідачем не спростовувався в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні підтвердив даний факт. Аналізуючи все наведене вище в сукупності, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 93 ЗК України та ст. 1 вказаного Закону визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Згідно із положеннями ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Підстави та умови розірвання договору регулюється наступними нормами законодавства. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з п. «ґ» ч. 1 ст. 141, ст. 143Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до п.п. 2.20 та 2.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 ЗК України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та у спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі». Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 31Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Враховуючи наведене та встановлені судом обставини даної справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Суд відхиляє посилання відповідача та його представника про те, що прокурор у даному випадку, не має права на представництво інтересів держави, оскільки: Відповідно до ст. 131-1 Конституції України органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно правової позиції Верховного суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 року у справі № 812/1689/16, постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Як встановлено судом, Головному управлінню Держгеокадастру, як органу контролю у сфері земельних відносин та Братській райдержадміністрації, як орендодавцю, було достовірно відомо про нецільове використання земельних ділянок [PERSON] ще з червня 2018 року. У той же час, використання земель із порушенням вимог чинного законодавства не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. У свою чергу, незаконне розорення пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави, а також суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для їх захисту органами прокуратури шляхом пред`явлення даного позову. Разом з тим, ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області та Братська райдержадміністрація Миколаївської області, будучи обізнаними про факт використання земельної ділянки [PERSON] не за цільовим призначенням за наявного порушення інтересів держави, жодних заходів щодо розірвання договору оренди, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою, не вжито. Вказане свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави органами державної влади наділеними відповідними повноваженнями у спірних правовідносинах та є підставою для захисту інтересів держави прокурором, шляхом пред`явлення вказаного позову. При цьому, звертаючись до суду прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Вказана позиція викладена у Постанові Верховного суду від 26.04.2019 року у справі № 910/3486/18. Що стосується тверджень відповідача та його представника, що всі заходи, вчинені відповідачем були направлені лише на боротьбу із карантинними бур`янами та на поліпшення родючості ґрунтів даних земельних ділянок, вони не спростовують фактів щодо нецільового використання спірних земельних ділянок та підтверджують той факт, що дійсно земельні ділянки використовувались для вирощування сільськогосподарських культур. При істотному порушенні умов договору оренди землі - нецільовому використанню земельної ділянки, для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов. Вказаних висновків дійшов Верховний суд в ході розгляду справи № 473/4413/17 (Постанова від 28.01.2019). Акт обстеження земельної ділянки від 24 жовтня 2019 року (а.с. 88), складений комісією в складі завідувача сектору розвитку аграрного ринку відділу агропромислового розвитку Братської райдержадміністрації, орендаря [PERSON] та спеціаліста Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області, відповідно до якого на земельних ділянках площею 1,9474 га та 6,1406 га виявлено посіви багаторічних бобових трав, зокрема люцерну, яка перебуває у стані вегетації, суд не приймає до уваги як такий, що не має значення по суті справі, оскільки дана в ньому інформація має місце після встановлення факту використання відповідачем земельних ділянок не за цільовим призначенням. Суд також не приймає до уваги надані представником відповідача довідки Петропавлівської сільської ради Миколаївської області від 31.01.2018 року та від 16.06.2020 року (а.с. 141, 145) відносно посівних площ, структури посівів тощо з 2003 року по серпень 2018 рік, оскільки не підтверджують доводи відповідача щодо заперечення проти позову та не спростовують заявлені вимоги. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області понесені та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 7048 грн. 00 коп. (а.с. 1, 56)

Outcome: approved