Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на свою користь матеріальний збиток у розмірі 55\~646 грн. 78 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначалося про те, що 05 лютого 2017 року о 21 год. 55 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вулиці Київській у місті Бровари Київської області у напрямку міста Києва, перед перехрестям з вулицею Гагаріна виїхала на смугу для руху зустрічного транспорту та скоїла зіткнення з автомобілем «Nissan Micra», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався у попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч на вулицю Гагаріна. Своїми діями відповідач порушила пункт 11.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року [PERSON] визнано винною в скоєнні правопорушення і піддано її адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. Відповідно до звіту з оцінки матеріального збитку № 18/17 від 10 березня 2017 року матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу марки «Nissan Micra», реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 54\~646 грн. 78 коп. Вартість проведення оцінки матеріального збитку становить 1\~000 грн. 00 коп. З підстав відшкодування завданої матеріальної шкоди позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. 12 жовтня 2017 року представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки до суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, 12 жовтня 2017 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Треті особи приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» й Моторне (транспортне) страхове бюро України у судове засідання своїх представників не направили, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Відповідно до частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2017 року о 21 год. 55 хв., [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вулиці Київській у місті Бровари Київської області у напрямку міста Києва, перед перехрестям з вулицею Гагаріна виїхала на смугу для руху зустрічного транспорту та скоїла зіткнення з автомобілем «Nissan Micra», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч на вулицю Гагаріна. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2017 року [PERSON] визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і піддано її адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального Кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань - чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Nissan Micra», реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] На час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05 лютого 2017 року цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахованою не була, поліс АІ 5691336, предявлений відповідачем на місці ДТП є недійсним. Згідно зі звітом з оцінки матеріального збитку № 18/17 від 10 березня 2017 року матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу марки «Nissan Micra», реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 54\~646 грн. 78 коп. Відповідно до товарного чеку № 18/17 від 10 березня 2017 року за проведення оцінки матеріального збитку після ДТП позивачем сплачено 1\~000 грн. 00 коп. За правилами статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2017 року між приватним підприємцем [PERSON] й фізичною особою [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Вартість послуг за договором складає 1 500 грн. 00 коп. Як вбачається із диплому серії УВ № 935709 [PERSON] є фахівцем у галузі права. Відповідно до квитанцій від 02 березня 2017 року [PERSON] сплатив на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~500 грн. 00 коп. Понесені позивачем витрати на правову допомогу також підлягають відшкодуванню. Відповідно до частин першої та третьої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи зокрема належать: витрати повязані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У судове засідання 12 жовтня 2017 року [PERSON] викликалася шляхом публікації оголошення в пресі друкованому засобі масової інформації газеті «Урядовий курєр». Згідно із квитанцією за публікацію оголошення у пресі сплачено грошові кошти у розмірі 630 грн. 00 коп. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 640 грн. 00 коп., витрати повязані із публікацією оголошення у пресі про виклик відповідача у розмірі 630 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1\~500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved