Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою 34 у будинку 21, що знаходиться по вул. Луганського у м. Добропілля. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності підтверджується договором купівлі продажу квартири від 09 жовтня 2017 року, який було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2017 року. Після придбання даної квартири, йому стало відомо, що в ній зареєстрована відповідач [PERSON], яка є дружиною попереднього власника квартири. Однак, [PERSON], не проживає за вказаною адресою з 2015 року. Точна адреса її проживання та контактний телефон не відомі. Відповідач не є членом сімї чи родичем позивача. У добровільному порядку відповідач заяв про зняття з реєстрації не подавала. Всі витрати, повязані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів і податків здійснює позивач. Просив задовольнити заявлені вимоги. Позивач в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, просив суд задовольнити позовні вимоги. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у\~ судове засідання не зявилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Урядовий Курєр» та направлення судових повісток за місцем реєстрації. Заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 2017 року (а.с.6), витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99727199 від 09 жовтня 2017 року (а.с.7), квартира за адресою: [ADDRESS], з 09 жовтня 2017 року дійсно належить на праві приватної\~ власності [PERSON]. Згідно акту, складеного Приватним підприємством «Добропільська ремонтно експлуатаційна служба «Південний», який підписаний двома майстрами ділянок № 2 та № 3 ПП «ДРЕС «Південний», та двома мешканцями будинку, [PERSON], за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2015 року. Реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується копією домової книги та довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 26 жовтня 2017 року №17-16/647, відповідно до яких відповідач [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 14 лютого 2006 року. (а.с.17). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1\~ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 ЖК України \~до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.\~Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.\~Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі\~ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved