Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіна Анжеліка Валеріївна треті особи: [PERSON], Управління - Служба у справах дітей Амур - Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління у Дніпропетровській області, про визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 13.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» , правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитну угоду №82107-SOGL на суму 30 000, 0 доларів США на споживчі цілі під 15 процентів річних з погашенням згідно графіку на картковий рахунок [NUMBER]. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 13.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» , правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки домоволодіння загальною площею 240, 0 м2, житловою площею 131, 9 м2 по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстраційним № 1777. Зазначене домоволодіння на підставі договору дарування належало [PERSON] , яка є матір»ю [PERSON]. Позивач зазначає, що на час укладення договору іпотеки вона була неповнолітньою дитиною, проживала в цьому домоволодінні, вказаний будинок є єдиним житлом позивача. Зазначає, що договір іпотеки домоволодіння по [ADDRESS] було укладено без урахування законних прав та інтересів позивача - без дозволу органу опіки та піклування. Про порушення свого права [PERSON] дізналася з листа Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №Л-9 від 14.03.2017 року. Вважає, що договір іпотеки житла - домоволодіння по [ADDRESS], від 13.08.2007 порушує її права, як неповнолітньої особи, оскільки батьки не можуть вчиняти будь-які дії, пов'язані з розпорядженням майном без дозволу органу опіки та піклування, а отже є недійсним з моменту його посвідчення. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки №82107, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «КБ «ПриватБанк» № 82107 від 13 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив залишити його без задоволення. Суду пояснив, що договір іпотеки домоволодіння загальною площею 240, 0 м2, житловою площею 131, 9 м2 по [ADDRESS] був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстраційним № 1777 без згоди органу опіки та піклування, оскільки позивач, яка на той час була неповнолітньою дитиною, у вказаному домоволодінні не була зареєстрована, право власності на будинок чи його частину не мала, а тому її права під час укладення договору іпотеки не порушувалися. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 13.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» , правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитний договір №82107-SOGL на суму 30 000, 0 доларів США на споживчі цілі під 15 процентів річних з погашенням згідно графіку на картковий рахунок [NUMBER]. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 13.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк» , правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки домоволодіння загальною площею 240, 0 м2, житловою площею 131, 9 м2 по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстраційним № 1777. Зазначене домоволодіння на підставі договору дарування належало [PERSON] , яка є матір»ю [PERSON]. На час укладення договору іпотеки вказаного вище житлового будинку , [PERSON] була неповнолітньою дитиною, в житловому будинку проживала, мала право користування житловим приміщенням, проте право власності на житловий будинок чи його частину не мала, зареєстрованою в житловому будинку не була. Суд відноситься критично до довідки квартального комітету №27 від 210.04.2017 року, в якій вказано, що неповнолітня [PERSON] на час укладення договору іпотеки була зареєстрована та проживала у житловому будинку [ADDRESS], оскільки факт реєстрації неповнолітньої [PERSON] в будинку на час укладення у 2007 році спірного договору іпотеки підтверджується відомостями про реєстрацію у будинковій книзі, яку позивач та третя особа суду не надали, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити реєстрацію місця проживання [PERSON] на час укладення договору іпотеки. Згідно довідки органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 06.03.2017 року , дозволу органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська на укладення договору іпотеки, яким передбачалося забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном у вигляді домоволодіння за адресою: [ADDRESS], у 2007 році не надавався. Відповідно до пояснень представника відповідача, на час укладення спірного договору іпотеки зазначеного домоволодіння, неповнолітня [PERSON] в ньому зареєстрована не була, право власності не мала, у зв'язку з чим договір іпотеки був укладений без дозволу органу опіки та піклування. Згідно положень ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цього законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки, або особи, що їх замінюють, не мають права без згоди органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації , відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Отже власник майна - [PERSON], яка одночасно була законним представником неповнолітньої [PERSON] під час укладення договору іпотеки нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS] повинна була діяти добросовісно в інтересах своєї дитини та передбачати негативні наслідки у випадку неповернення кредиту, на забезпечення якого був переданий в іпотеку будинок. Отже, при укладенні договору іпотеки нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS], іпотекодавець, [PERSON], яка була законним представником неповнолітньої [PERSON] розуміла наслідки укладення договору іпотеки нерухомого майна, передбачала можливе порушення умов кредитного договору та в подальшому звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд дійшов висновку, що при укладення спірного договору іпотеки мати позивача не зловживала своїми правами щодо своєї неповнолітньої дитини, оскільки на той час [PERSON] власником чи співвласником договору предмета іпотеки, зареєстрована в будинку не була, а тому попередньої згоди органу опіки та піклування для передачі цього майна в іпотеки не вимагалося. Обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, судом не встановлено. Крім того, на час звернення з позовом до суду [PERSON] була повнолітньою особою, а тому в силу ст. 6 СК України вже не мала правового статусу дитини, що свідчить про необґрунтованість вимог про усунення порушення її прав та інтересів, як дитини. Оскільки факту порушення законних прав та інтересів [PERSON], як дитини не вбачається, договір іпотеки домоволодіння по [ADDRESS] посвідчений дотриманням вимог закону України «Про іпотеку», Закону України «Про охорону дитинства», ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed