Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У квітні 2017 року представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», 12.04.2017 ухвалою Апеляційного суду м. Києва було визначено підсудність цивільної справи Солом'янському районному суду м. Києва. Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № КФ-2015868 від 06.12.2012 у розмірі 616 689, 08 грн. та судовий збір у розмірі 9250,33 грн. В позові посилається на те, що 06.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № КФ-2015868, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 450 000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 26,99 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.12.2015 включно. Позивач зазначає, що він свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором виконав в повному обсязі, разом з тим відповідач порушила строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у останньої станом на 25.03.2017 перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 616 689, 08 грн. 21.04.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано головуючому судді Кицюк В.С. Ухвалою суду від 24.04.2017 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачеві для усунення недоліків. 15.05.2017 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, зазначених в ухвалі 24.04.2017. Ухвалою суду від 19.05.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 21.06.2017. 21.06.2017 у зв'язку неявкою сторін по справі, справу було відкладено на 17.08.2017. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 05.09.2017, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. у зв'язку з припиненням повноважень судді Кицюк В.С. у зв'язку з закінченням строку на який було призначено. Зазначену вище цивільну справу було прийнято до розгляду та призначено на судове засідання 07.02.2018. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, виклик за її місцем перебування є неможливим, так-як з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач припинила свою підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємиць, що підтверджується ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.10.2015 (а.с.26-27). Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6- 125цс13 зазначено, що з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, зобов'язання відповідача за кредитним договором № КФ-2015868 від 06.12.2012 , не припинилися після припинення підприємницької діяльності. З моменту скасування державної реєстрації відповідача, як суб'єкта підприємницької діяльності, зокрема, за його особистою заявою, спори за його участю, у тому числі пов'язані зі здійсненням ним раніше підприємницької діяльності, підвідомчі судам загальної юрисдикції - місцевому загальному суду. Судом встановлено, що 06.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] був укладений договір кредиту № КФ-2015868, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 450 000, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 26,99 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.12.2015 включно (а.с.9-15). Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором кредиту в повному обсязі. Відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору визначено, що у випадках не виконання позичальником будь - якого з зобов'язань, передбачених п. 3.3.14 цього договору, процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 30, 00% річних та починає застосовуватися до взаємовідносин Сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) виконання зобов'язання та діє до дня (включно) виконання умов передбачених п. 3.3.14. цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене встановлення розміру процентної ставки за користування Кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору. У відповідності з п. 6.1 кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення Кредиту (частини кредиту) визначених цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені цим договором. У випадку порушення Позичальником вимог п.п.3.3.1, 3.3.6-3.3.14 цього договору, Позичальник сплачує Кредитору штраф у розмірі 2% від суми Кредиту, визначеної в п. 1.1.1. цього договору, за кожен випадок порушення. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, а тому станом на 25.03.2017 у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 616 689, 08 грн., яка складається з: 250 000, 00 грн. - сума заборгованості за кредитом; 271 230, 59 грн. - сума заборгованості по процентам; 13 149,88 - сума пені за несвоєчасне повернення процентів; 1 308, 61 грн. - сума 3% річних від суми прострочених процентів; 81 000, 00 грн. - розмір штрафу, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.7-8). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за договором кредиту № КФ-2015868 від 06.12.2012 належним чином не виконала, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 616 689, 08 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 9250, 33 грн.

Outcome: approved