Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу дітей не мають. У квітні 2013 року її чоловік склав заповіт, яким він заповів все своє майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року після хвороби її чоловік помер. Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини. При вивченні змісту заповіту нотаріус її повідомила, що покійний заповідав лише житловий будинок, а про земельну ділянку у заповіті він нічого не зазначив. Крім неї на спадок [PERSON] стала претендувати його дочка від першого шлюбу [PERSON] 13 жовтня 2016 року приватним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з жилого будинку. Щодо земельної ділянки 17 жовтня 2016 року приватний нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою аргументовано відмовила у отриманні у спадок земельної ділянки після померлого чоловіка, оскільки земельна ділянка не охоплена заповітом і між спадкоємцями є спір. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] відповідно до державного акту серії [NUMBER] від 29 січня 2010 року і яка розташована за адресою: [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, право власності на який [PERSON] набула на підставі заповіту, який склав [PERSON] і який помер [INFO] року. У грудні 2016 року до суду із зустрічним позовом звернулась [PERSON], вважаючи, що вона також має право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки та на інше майно як спадкоємець першої черги, оскільки вона також подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], посилаючись на те, що в заповіті батька однозначно заявлено про те, що від належного йому майна лише житловий будинок заповідає [PERSON]; при цьому звертає увагу на те, що батько приватизував земельну ділянку ще в грудні 2009 року, а заповіт складено 30 квітня 2013 року. Тобто на момент складання заповіту батько достеменно знав, що земельна ділянка під житловим будинком є приватизована і знаходиться у його власності, але ніякого розпорядження щодо неї в цьому заповіті не зробив. Вважає, що положення ст. 377 ЦК та ст. 120 ЗК України на цю земельну ділянку не можна застосувати, а потрібно застосовувати положення ст.ст. 1245, 1261, 1267 ЦК України, щодо визначення кола спадкоємців та розміру часток кожного зі спадкоємців при розподілі спадщини. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на ? частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, просила зобов'язати [PERSON] повернути наступне майно, яке залишилось в будинку, в якому мешкав батько до смерті і яке є її особистою власністю, а саме: Ікону Божої Матері, усередині обрамлена позолотою, знаходиться в дерев'яній широкій рамці під склом, дверці із склом відкриваються, форма рамки ікони у вигляді «будиночка»; вартість приблизно 2000 грн.; архів сімейних та особистих фотографій; батьків армійський альбом і додатково фотографії про його службу в армії; усі батькові особисті фотографії до одруження на [PERSON]; свідоцтва про народження папи [PERSON], бабусі [PERSON] і дідуся [PERSON]; свідоцтва про шлюб бабусі і дідуся, батька та матері; про розірвання шлюбу її батьків; атестат про закінчення середньої школи, диплом про освіту її папи [PERSON]; нагородні документи і медаль її дідуся і інші документи бабусі, дідуся і батька; усі листівки і листи бабусі і папи, її дитячі малюнки, які зберігав батько, дві старі газети сталінського часу; складний столик для пікніка білий з сірими розсувними алюмінієвими ніжками і обробленими по периметру алюмінієвим куточком, вартістю 100 грн.; репродукції картин «Три багатирі» і «Ранок в лісі», вартістю 100 грн.; стіл-тумбу коричневий полірований розкладний з дверцями з двох сторін радянського виробництва, вартістю 500 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON], Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку задоволений частково: визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0838 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі державного акта серії [NUMBER] від 29 січня 2010 року. В задоволенні інших вимог відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Покровської міської ради, третя особа Управління Держземагенства у Красноармійському районі про визнання права власності та витребування майна задоволено частково: визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0838 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі державного акта серії [NUMBER] від 29 січня 2010 року. Зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] ікону Божої матері, вартість 2000 грн., армійський фотоальбом [PERSON], сімейний фотоальбом зеленого кольору [PERSON], картини «Ранок в лісі» та «Три богатиря» вартістю 100 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення щодо її позову та ухвали нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на порушення норм матеріального права і, зокрема на те, що суд ніяким чином не відобразив вимоги ст. 1225 ЦК України; судом не враховано, що для будівництва та обслуговування житлового будинку Красноармійська міська рада визнала її чоловіка власником земельної ділянки площею 0,0838 га, чоловік за надлишок розміру земельної ділянки при приватизації нічого не сплачував, тому міська рада визнала, що цього розміру достатньо для обслуговування будинку; встановлюючи в рішенні, що земельної ділянки у розмірі 0,419 га достатньо для обслуговування її житлового будинку та господарських споруд, не зазначив, якими нормами він керувався і був впевнений, що саме розмір 0,419 га земельної ділянки достатній, при цьому ніякої технічної документації щодо розміру земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в матеріалах справи немає; апелянт також вважає, що своїм рішення суд змінив цільове призначення земельної ділянки, а саме при визнанні права власності на ? частину за [PERSON] ця частина втратила своє цільове призначення, оскільки її частина вже не призначена для обслуговування житлового будинку, оскільки він належить їй ([PERSON].) на підставі заповіту. У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обґрунтованим. Від позивачки [PERSON], відповідачки [PERSON], з Покровської міської ради та Міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надійшли листи про розгляд справи у їх відсутності. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що на момент складання заповіту [PERSON] достеменно знав, що земельна ділянка під житловим будинком є приватизованою і знаходиться у його власності, однак жодного розпорядження щодо неї в заповіті не зробив; положення ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вказані норми регулюють перехід права власності на земельну ділянку лише в тому випадку, коли особа придбала житловий будинок; водночас норми ст. 377 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, які виникли в порядку спадкування за заповітом або за законом. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо. З аналізу норм матеріального права, що регулюють правовідносини спадкування, вбачається, що юридичну долю земельної ділянки, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження такою ділянкою, належною йому на праві власності, визначають частини 2 та 3 ст. 1225 ЦК України. При цьому ЦК України виходить з принципу «земля слідує долі розташованій на ній будівлі». В силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, а також право власності або право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування, якщо інше не передбачено заповітом. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом [INFO] року помер чоловік позивачки [PERSON] та батько відповідачки [PERSON] - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.08.1997 року державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори та належної йому земельної ділянки площею 0,0838 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд за цією ж адресою, яка належала померлому на підставі Державного акта про право власності на землю серії ЯИ, виданого 30.01.2010 року на підставі рішення Красноармійської міської ради від 10.12.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю №011015900052. Згідно заповіту, складеного 13.04.2013 року та посвідченого державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-19, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого заповів [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим номером 2780, позивачу [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи також вбачається, що 11.05.2016 року позивачка зверталась до приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Постановою приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу від 17.102016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки зазначена земельна ділянка не була охоплена заповітом. З огляду на встановлене, вбачається, що є наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0838 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі державного акта серії [NUMBER] від 29 січня 2010 року та відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом на підставі ст. 1245 ЦК України, оскільки зазначена норма не регулює правовідносини, які виникли між сторонами по даній справі. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення зроблено висновки, які не відповідають обставина справи, що призвело до порушення вимог матеріального та процесуального права, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] і відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою сплачений судовий збір при подачі позовної заяви в сумі 551 грн. 21 коп. та при подачі апеляційної скарги в сумі 1212 грн. 64 коп., а всього 1763 грн. 85 коп., який підлягає стягненню на її користь з відповідачки [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. Разом з тим, апеляційна скарга не містить доводів не погодження з рішенням щодо зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] ікони Божої матері, картин «Ранок в лісі» та «Три богатиря». У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки пояснив, що сумнів виник з приводу правильної назви картини: чи «Ранок у лісі», чи «Три ведмедя», не заперечуючи при цьому, що це одна і та ж картина; підтвердити правильність назви картини немає можливості із-за відсутності на ній назви. За таких обставин апеляційний суд вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки по суті предмет, який зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON], а саме картину, на який зображені, як пояснив представник позивачки, саме три ведмедя, не змінився.

Outcome: approved