Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що він та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2013 року. Під час перебування у шлюбі, а саме - 27 лютого 2010 року, вони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль, марки «Nissan Micra», номер кузова [NUMBER], 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується видатковою накладною № 81 від 27 лютого 2010 року та нарядом-замовленням на встановлення додаткового обладнання № 10030347 від 03 березня 2010 року. Після розірвання шлюбу він та його дружина не можуть дійти згоди про поділ спільного майна, набутого ними у шлюбі, зокрема, зазначеного автомобіля. На даний час автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, доступу до нього він не має, оскільки [PERSON] зберігає його у невідомому йому місці. Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Домовленості про добровільний поділ спільного сумісного майна подружжя між ними не досягнуто. З урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати автомобіль марки «Nissan Micra», номер кузова [NUMBER], 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просив визнати право власності на автомобіль за [PERSON] та стягнути з неї на його користь грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі ? частки його вартості, що становить 59051 грн. 15 коп. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви, просив суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у суді позов визнала частково та не заперечувала, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги в частині стягнення з неї грошової компенсації замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі ? частки його вартості не визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з 14 жовтня 2000 року по 18 листопада 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2013 року. 27 лютого 2010 року подружжя [PERSON] придбало автомобіль марки «Nissan Micra», номер кузова [NUMBER], 2009 року випуску, що підтверджується видатковою накладною № 81 виданою 27 лютого 2010 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кий Авто Холдинг» на суму 118971 грн. та нарядом-замовленням на встановлення додаткового обладнання № 10030347 від 03 березня 2010 року виданого цим же товариством на суму 2560 грн. та 4713 грн. 28 коп. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видно, що 03 березня 2010 року Броварським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім'я відповідача [PERSON] зареєстрований автомобіль марки «Nissan Micra», номер кузова [NUMBER], 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із висновком експерта № Т-4301 судової товарознавчої експертизи від 29 вересня 2014 року дійсна ринкова вартість автомобіля марки «Nissan Micra», кузов [NUMBER], 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], становить 118102 грн. 29 коп. У судовому засіданні встановлено, що ? частка вартості спірного автомобіля складає 59051 грн.15 коп. У ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, яка може бути надана йому лише за його згодою. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON] не погоджується із запропонованим [PERSON] варіантом поділу майна та стягнення з неї на його користь грошової компенсації. Враховуючи, що зазначений автомобіль придбаний в період перебування сторін у шлюбі, цей транспортний засіб вважається спільним сумісним майном подружжя, тому кожному із них на праві власності належить по ? частці. Оскільки, відповідач [PERSON] не згодна на виплату вартості ? частки спірного автомобіля позивачу [PERSON], тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі ? частки його вартості задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені й документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати стягуються на користь позивача у розмірі пропорційному задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат у справі на користь позивача, суд враховує, що за позивачем визнано право власності на ? частку спірного автомобіля, а тому судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial