Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по розписці та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.10.2019 року справу направлено за підсудністю на розгляд Баглійському районному суду м. Дніпродзержинська. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що він надав [PERSON] та його цивільній дружині [PERSON] позику - грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. під 40% річних, з фіксованими щомісячними платежами у розмірі 1 499,00 грн., що включає в себе 665,00 грн. - відсоток за користування щомісячно та 834,00 грн. - погашення за тіло кредиту терміном на 24 місяці, не пізніше 8-13 червня 2021 року. Порядність гарантували. Зазначені обставини підтверджуються власноручною розпискою про взяття коштів на даних умовах від 07 липня 2019 року, фото з паспортом в руках, та перерахунком даної суми позики з моєї картки AT КБ «Приватбанк» на картку AT КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON] . В серпні 2019 року він добився виплати, [PERSON] переказала кошти у сумі 1500, 00 грн. Потім його телефон поставили у чорний список, він зрозумів, що кошти повертати йому ніхто не буде і вирішив звернутися до суду. Просить стягнути на його користь суму боргу 20495,00 грн. та моральну шкоду у сумі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] та його цивільній дружині [PERSON] позику - грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. під 40% річних, з фіксованими щомісячними платежами у розмірі 1 499,00 грн., що включає в себе 665,00 грн. - відсоток за користування щомісячно та 834,00 грн. - погашення за тіло кредиту терміном на 24 місяці, не пізніше 8-13 червня 2021 року. Зазначені обставини підтверджуються власноручною розпискою про взяття коштів на даних умовах від 07 липня 2019 року, а також свідченнями відповідачів в судовому засіданні, які до теперішнього часу гроші не повернули. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1052 ЦК України визначено,що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, враховуючи наявний борг відповідачів перед позивачем, суд вважає, що в цій частині позовної заяви необхідно задовольнити. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особ неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно до висновку Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16 від 09.11.2016 року, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на ії відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди безпідставними. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідачів на користь держави підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial