Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків в розмірі 150 228 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він працював на підприємстві відповідача у період з 24.01.1990 року по 07.02.1992 року помічником машиніста бурової установки у кар`єрі, а з 07.02.1992 року по 20.09.2019 року машиністом бурової установки у кар`єрі (всього 29 років 8 місяців). Внаслідок стану здоров`я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства «Український НДІ промислової медицини», де він знаходився на обстеженні. 21.05.2019 року він був визнаний непридатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров`я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У зв`язку з цим він був вимушений у вересні 2019 року звільнитися з роботи. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 21.05.2019 року № 840 (клініка державного підприємства «Український НДІ промислової медицини»), йому 21.05.2019 року було встановлене професійне захворювання. Діагноз щодо професійного захворювання: радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1, шийна С6-С8 на фоні полісегментарної дископатії, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) суглобів, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), з гіпотрофією м`язів плечового поясу. Відповідно до вказаного медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 21.05.2019 року № 840 у нього наявні: стійкий ниючий та прострілюючий біль у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у праву руку та ліву ногу, нога при ході підкошується, біль посилюється при рухах; біль та оніміння в дистанальних відділах кінцівок; мерзлякуватість у кистях, побіління пальців рук на холоді; судоми в литкових м`язах та кистях; біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах; утруднення при ході, періодичне підвищення АТ, головний біль, запаморочення, слабкість, зниження пам`яті; порушення сну, тремтіння правої руки, зниження слуху та зору. У Санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці № 52/4.6-11 від 18.01.2019 р., зазначено, що загальна оцінка умов праці на робочому місці помічника машиніста бурової установки та машиніста бурової установки у кар`єрі ПРАТ «ПІВНГЗК» відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі умови праці). По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 22.07.2019 року. У вказаному Акті, а саме у пунктах 12,13,17,19 встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 28 років 11 місяців внаслідок його професійної діяльності (роботи) на ПРАТ «ПІВНГЗК» на його організм впливали шкідливі виробничі фактори. Згідно довідки МСЕК від 08.10.2019 року серії 12 ААА № 054920 йому первинно була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% та 3 група інвалідності з 23.09.2019 року. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, потребує сторонньої допомоги, був вимушений у 50 років звільнитися з роботи, тобто у працездатному віці, враховуючи його захворювання він вже не може працювати. Просив стягнути на його користь з відповідача 150228 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. 29 жовтня 2019 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, та усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин. При цьому тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перерахував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Додатково зазначила, що заявлена сума компенсації є завищеною та не відповідає судовій практиці. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у період з 24.01.1990 року по 07.02.1992 року, помічником машиніста бурової установки у кар`єрі, а з 07.02.1992 року по 20.09.2019 року машиністом бурової установки у кар`єрі, та перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 30-33). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 08.10.2019 року, серії 12 ААА, № 054920, позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності з 23.09.2019 року (а.с. 26). Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 22.07.2019 року, працюючи на підприємстві відповідача, позивач внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця машиніста бурової установи, підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці. Причиною виникнення хронічного захворювання є важкість праці: робоча поза (незручна) становить: 65,3% при нормативному значенні до 25%. Статичне навантаження. Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с - двома руками становить 141000 при нормі 70000. Стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів складає 28 років 11 місяці (а.с. 20-23). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із дослідженої судом виписки-епікриз із медичної карти, [PERSON] має професійне захворювання: радикулопатія білатеральна попереково-крижова L4-S1, шийна С6-С8 на фоні полісегментарної дископатії, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) суглобів, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), з гіпотрофією м`язів плечового поясу. У зв`язку з викладеним, [PERSON] має підтверджені скарги на стійкий ниючий та прострілюючий біль у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у праву руку та ліву ногу, нога при ході підкошується, біль посилюється при рухах; біль та оніміння в дистанальних відділах кінцівок; мерзлякуватість у кистях, побіління пальців рук на холоді; судоми в литкових м`язах та кистях; біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах; утруднення при ході, періодичне підвищення АТ, головний біль, запаморочення, слабкість, зниження пам`яті; порушення сну, тремтіння правої руки, зниження слуху та зору. За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити щорічні курси реабілітації, уникати переохолодження, оздоровлення в санаторіях та ін. Як вбачається з досліджених актів розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, оскільки це не впливає на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності ознак протиправності у діях відповідача, суд також не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, посилання представника відповідача на скрутне матеріальне становище підприємства не може бути підставою для відмови у задоволенні позову або у зменшенні суми відшкодування моральної шкоди. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50% та йому встановлено третю групу інвалідності з 23.09.2019 року. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим позбавлений можливості вже у віці 50 років вести активний спосіб життя. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 28 років 11 місяців у шкідливих умовах виробничого середовища, йому встановлено 50 % втрати працездатності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, зокрема враховуючи достатньо молодий вік позивача - 50 років, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 80000 грн за встановлені 50 % втрати професійної працездатності, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», та

Outcome: partial