Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.02.2013р. по 31.07.2020р., звільнений за п.1 ст.38 КЗпП України. \~ \~ \~ \~В день звільнення відповідач не провів із ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилась заборгованість у розмірі 86 727,10 грн за період: грудень 2019 року липень 2020 року. В день звільнення він не працював, тому 25.08.2020 року спрямував на адресу відповідача заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, яку відповідач отримав 26.08.2020 року, однак на теперішній час заборгованість не сплатив. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.08.2020р. (отримання відповідачем заява) по день ухвалення рішення. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що не визнає позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, було нараховано: за 12.2019 року - (після обов`язкових утримань до сплати 5 595,37грн) за 01.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 6 431,68 грн) за 02.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 8 337,74 грн) за 03.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 8 982,77 грн) за 04.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 11 128,18 грн) за 05.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 7 589,60 грн) за 06.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 8 166,89 грн) за 07.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати 29 494,87 грн), всього 86 727,10 грн. Суми в довідці зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов 'язкових податків та зборів. Відповідач не погоджується про те, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. 31.07.2020 року позивач звільнився з підприємства, тобто в цей день ( звільнення) він не працював, а знаходився у простої, що підтверджується довідкою ВКТО від 12.10.2020 року. 31.07.2020 року позивачу була видана трудова книжка. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але з невідомих причин позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 31.07.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж не має. Позивач в день звільнення не працював (спуску в шахту не було) і станом на дату розгляду справи судом не пред`являв роботодавцеві вимог про розрахунок. Позивач перебував у простої і фактично не працював, через що підприємство не змогло вчасно виплатити йому заробітну плату за указаний період, у зв`язку з чим грошові кошти було депоновано. Оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по заробітній платі є безпідставними. Таким чином ,ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки, ані в наступному позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Підприємством було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до постанови КМУ № 100. Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 675,50 грн. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками з дотриманням ст.190 ЦПК України відповідачем отримано в суді 09.10.2020 року. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з вимогою до підприємства про виплату йому всіх належним сум при звільненні. За таких обставин відповідач вважав, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви - 09.10.2020 року (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача). На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська» як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. В свою чергу підприємство, незважаючи на таке становище, проявило належну дбайливість до позивача, погодившись зі ст.44 КЗпП України. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу КОВ1Д-19. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої етапі 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, тощо, а саме епідемія, інші стихійні лиха, тощо. Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства, починаючи з грудня 2019 року, вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства, для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям. Звернення неодноразово були направлені зокрема, до Президента України, Прем`єр-міністра України, голови Донецької обласної державної адміністрації, Міністра енергетики та захисту довкілля України, голови Служби безпеки України. Враховуючи вищевикладене, усяке явище, яке перешкоджає підприємству належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо підприємство проявляло належну дбайливість щодо цього, виключає вину підприємства. Таким чином, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є безпідставними та не підлягають задоволенню. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 15 лютого 2013 року (наказ № 42802/к від 15.02.2013р.) по 31 липня 2020р. (наказ № 1129/к від 31.07.2020р.), працюючи гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.4-7). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] нараховано заробітної плати за грудень 2019 року 6 595,37 грн; січень 2020 року 6 431,68; лютий 2020 року 8 337,74; березень 2020 року 8 982,77 грн; квітень 2020- 11 128,18 грн; травень 2020 року 7 589,60 грн; червень 2020 року - 8 166,89 грн; липень 2020 року 29 494,87 грн. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1468 від 08.09.2020 заборгованість з виплати заробітної плати після утримання обов`язкових податків і зборів перед [PERSON] складає 86 727,10 грн.. (а.с.11). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: грудень 2019 року липень 2020 року в сумі 29\~494,87 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - липень 2020 року в сумі 29 494,87 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення не працював, 25 серпня 2020 року направив на адресу відповідача заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, яку відповідач отримав 26 серпня 2020 року, отже, відповідач зобов`язаний був виплатити всі суми, що належать позивачу з дня отримання заяви не пізніше 27 серпня 2020 року, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1467 від 8 вересня 2020р. середньоденний заробіток [PERSON] , який працював на ДП «ВК «Краснолиманська», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 675,50 грн (а.с.10). Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 28 серпня 2020 року по 5 листопада 2020 року, становить 33 099,50 грн (675,50 грн х 49 робочі дні), де 675,50 грн середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 49 дні кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Виходячи зі змісту ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчують торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, які видають сертифікати про такі обставини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів встановлення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин на ДП «ВК «Краснолиманське» відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, підстави, на які посилається відповідач у відзиві, не можуть бути віднесені до таких. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial