Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19.12.2016 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановлюваного кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 23 435,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Однак, у порушення умов вказаної Генеральної угоди відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку із чим в останньої утворилася заборгованість, яка станом на 21.09.2017 р. з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди становить 31 579 (тридцять одна тисяча п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 39 коп. Позивач просить стягнути із відповідача дану заборгованість та судові витрати на свою користь. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання, в якому просив слухати справу за його відсутності, та у разі неявки у судове засідання відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням цієї статті. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1. вказаної Генеральної угоди Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 23 435 (двадцять три тисячі чотириста тридцять п'ять) грн. 40 коп. на термін 36 місяці, з 19.12.2016 року по 31.12.2019 рік, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту. Також, відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 23 435,40 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат у відповідність до Умов та правил. Дата погашення останньої заборгованості не повинна бути пізніше ніж 31.12.2019 року. Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, указаної в цій угоді, умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням, термін яких не настав, сторони погодили, що терміном повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 3270,61 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.12.2016 рік заборгованість відповідача перед Банком становить 31 579 (тридцять одна тисяча п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 39 коп., яка складається із: -22 187,58 грн. - заборгованість за кредитом; -2591,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3550,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -3250,61 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, та враховуючи ті обставини, що зобов'язання за Генеральною угодою від 19.12.2016 року, укладеною між сторонами, відповідачем належним чином не виконуються, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved