Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 133275 грн. 09 коп за період з січня 2015 року по 13 січня 2017 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що в день звільнення позивача 31 серпня 2015 року виплату належних позивачеві сум заробітної плати за січень-серпень місяці 2015 року у розмірі 36456 грн. 79 коп відповідачем здійснено не було. Позивач посилалась на те, що 12 червня 2015 року комісією по трудових спорах було видано посвідчення про стягнення із відповідача на користь позивача 17432 грн. 58 коп заробітної плати, 03 березня 2016 року Ніжинським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння на користь позивача 13028 грн. заробітної плати, однак зазначені рішення відповідачем було виконано повністю лише 13 січня 2017 року. У зв»язку з наведеними обставинами, період затримки розрахунку починаючи з 01 січня 2015 року по 13 січня 2017 року складає 507 робочих днів, за які позивач і просила стягнути середній заробіток. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2017 року з Державного підприємства Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння на користь [PERSON] стягнуто 91478 грн. 76 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів), в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння ставиться питання про зменшення суми середнього заробітку, стягнутого з відповідача на користь [PERSON], з посиланням на постанову Верховного Суду України, у якій йдеться про застосування принципу співмірності при визначенні суми середнього заробітку. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення судового рішення про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння, працювала з 01.12.2009 року на посаді бухгалтера та 31 серпня 2015 року була звільнена за угодою сторін, що підтверджується даними її т рудової книжки (а.с.7,8). За період з січня 2015 року по серпень 2015 року підприємство не здійснювало виплату [PERSON] заробітної плати, у зв»язку з чим, згідно судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року було стягнуто з ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння на користь [PERSON] 13028 грн. 60 коп заборгованості по заробітній платі. Зазначений судовий судовий наказ та посвідчення комісії у трудових спорах ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння №214/5, видане 12 червня 2015 року, про стягнення на користь [PERSON] 17432 грн. 58 коп заборгованості по заробітній платі, перебували на примусовому виконанні виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області. Відповідно до заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог від 13 лютого 2017 року (а.с.65), 13 січня 2017 року ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння було виплачено їй заборгованість по заробітній платі за період з січня по серпень 2015 року за згаданими вище виконавчими документами. Зважаючи на те, що зазначену виплату було здійснено з порушенням приписів ст. 116 КЗпП України, не в день звільнення позивача з роботи, а лише 13 січня 2017 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум. Однак, встановивши вцілому вірно обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд першої інстанції припустився помилки при підрахунку кількості робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON], визначивши їх у кількості 348 робочих дні, замість 346 днів, оскільки помилково врахував день звільнення позивача з роботи, який є робочим днем та не може враховуватись та день отримання позивачем остаточного розрахунку 13 січня 2017 року, який також не може враховуватись через те, що в зазначений день кошти позивачем фактично отримано. Крім зазначеного, судом першої інстанції було невірно визначено розмір середньоденного заробітку позивача на підставі наданого нею розрахунку в сумі 262 грн. 87 коп., оскільки обов»язок визначення середньоденного заробітку під час розгляду справ даної категорії законодавцем покладено на суд, який мав його визначити на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з послідуючими змінами) Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати та даних про заробіток позивача за останні два місяці відповідно до абз.3 п.2 зазначеного нормативного акту. Положеннями п.п. «б» п.4 наведеної постанови передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати і зокрема, компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. Відповідно до довідки, що міститься у справі на аркуші 14, за два останні місяці роботи позивачу було нараховано 12355 грн, в тому числі 3000 грн компенсації за невикористану відпустку, які підлягають виключенню з суми заробітку при обчисленні середньої заробітної плати за правилом п.4 вищенаведеної постанови. Оскільки судом першої інстанції не було виключено суму компенсації, вона підлягає виключенню, а обчислення середньоденного заробітку належить здійснювати з нарахованої за два останніх місяці заробітної плати в сумі 9355 грн, поділеної на 47 робочих днів. За наведеним розрахунком середньоденний заробіток становить 199 грн 04 коп., а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 346 робочих днів складатиме 68868 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. В наведеній частині, а також відповідно в частині визначення до стягнення суми судового збору рішення суду першої інстанції, відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 91 478 грн. 76 коп. до 68868 грн. та стягнутого судового збору - з 914 грн. 78 коп. до 688 грн. 68 коп. В іншій частині підстав для скасування або зміни судового рішення апеляційний суд не знаходить. Доводи ДП Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння про зменшення суми середнього заробітку, стягнутого з відповідача на користь [PERSON], з урахуванням принципу співмірності при визначенні суми середнього заробітку не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не наведено розрахунки співмірного визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. Втім, враховуючи обставини даної справи і зокрема, невиплату відповідачем позивачеві заробітної плати протягом тривалого періоду часу (з січня 2015 року по січень 2017 року) за період з січня по серпень 2015 року взагалі, апеляційний суд знаходить, що застосування принципу співмірності у даному випадку не видається можливим. Зважаючи на те, що апеляційну скаргу Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» задоволено частково та зменшено суми грошових коштів, що підлягають стягненню на користь [PERSON], з неї на користь Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» мають бути стягнуті у відповідній частині витрати, понесені відповідачем на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою, в сумі 362 грн. 10 коп., відповідно до положень ст. 88 ЦПК України за принципом пропорційності.

Outcome: partial