Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] Вказуючи на те, що з 11 червня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2013 року було між ними розірвано. За час спільного подружнього життя вона придбала з відповідачем майно, до складу якого входить садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та розташована під ним земельна ділянка площею 0,0830 га, кадастровий номер 3221455300:01:012:0277. У зв'язку з цим позивачка, уточнивши заявлені вимоги, просила суд визнати за нею та за відповідачем право власності на ? частину за кожним належного їм на праві спільного сумісного майна подружжя. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Відповідач та його представник проти заявлених вимог не заперечували. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом установлено, що 11 червня 2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 111, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно до договору купівлі-продажу садового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 62, та договору купівлі - продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 68, посвідчених 17 лютого 2010 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, [PERSON] придбала садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,0830 га, кадастровий номер 3221455300:01:012:0277, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 8-11). За витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26304550, реєстраційний № 29686603, технічного паспорту на садовий будинок, реєстраційний № 29686603, інвентарний № 1813, реєстровий № 609 КН17-214, право власності на зазначене нерухоме майно у вигляді садового будинку зареєстроване за позивачкою [PERSON] (а.с. 45, 46-53). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК України вбачається, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Подружжя має право домовитись між собою про порядок користування майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Розпорядження цим майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою. Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ст.ст. 81, 89, 116, 132 ЗК України передбачають умови та порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку, в тому числі на підставі придбання за договором купівлі-продажу. Положенням ч. 2 ст. 89 ЗК України передбачено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи що належне на праві приватної власності нерухоме майно, а саме садовий будинок та земельна ділянка, позивачкою придбані в період перебування у шлюбі з відповідачем, то воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу між сторонами шляхом визнання за кожним із них права власності на ? її частину. На підставі викладеного,

Outcome: approved