overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що продовжує навчання, в якому зазначила, що вона з відповідачем 30 липня 2009 року розірвали шлюб та проживають окремо. Їх повнолітній син - [PERSON], залишився проживати з нею, який навчається в Полтавському кооперативному технікумі на денній формі навчання. Зважаючи, що вданий час вона самостійно утримує сина, а відповідач добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина, позивач просила суд стягти з відповідача аліменти в розмірі 300 грн. 00 коп. щомісячно до закінчення сином навчання, а також додаткові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися, але надали до суду письмові заяви, в яких просять суд справу розглядати без їх участі, позивачка позовні вимоги підтримала, а відповідач визнав позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 23 березня 2009 року, сторони розірвали шлюб 30 липня 2007 р. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] - 1997 року народження ( а.с. 8 ). Згідно довідки № 509 від 25 березня 2015 року - [PERSON] навчається у Полтавському кооперативному технікумі на денній формі навчання терміном з 22 серпня 2013 року по 31 січня 2017 року ( а.с. 5). Згідно договору про підготовку молодшого спеціаліста від 23 серпня 2013 року - вартість навчання з 01 вересня 2013 року по 31 січня 2017 року становить 21 150 грн. 00 коп. ( а.с. 6). Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальний стан сторін по справі, їх стан здоров'я, беручи до уваги, що на сина сторін - [PERSON] з відповідача до його повноліття стягнуто аліменти, а 18 років дитині виповнилось 16 березня 2015 року, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 01 квітня 2015 року до закінчення [PERSON] навчання, а саме до 31 січня 2017 року. Також з відповідача підлягає стягненню додаткові витрати пов'язані з оплатою навчання в сумі 323 грн. 00 коп. щомісячно починаючи з 01 травня 2015 року до закінчення [PERSON] навчання, а саме до 31 січня 2017 року. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 05 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1352. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 30.10.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1771. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що містяться відповідні документи в матеріалах справи. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 08.10.1994 року у Лиманській с\\ Радою Розделянського району Одеської області, актовий запис № 45. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON], [INFO], являється власником житлової квартири [ADDRESS], що підтверджується доданою копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації від 05 квітня 1993 року за № 871. У спірній квартирі крім неї зареєстрований відповідач - [PERSON]. Відповідач понад десять років не проживає у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачує. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин та не приймає участі в її утриманні. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позивач у судове засіданні не з'явилася. Надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Третя особа у судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 квітня 1993 року за № 871. У зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 798 від 25 березня 2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази. З наданих актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 09 червня 2014 року, 15 грудня 2014 року, 23 березня 2015 року, вбачається, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS], понад дванадцять років. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше десяти років без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України з урахуванням задоволення позову, стягненню з [PERSON] на користь держави підлягає 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 03.12.1999 року він з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюб носить формальний характер, вони не підтримують сімейні відносини та проживають окремо, просив їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає та просить його задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 03 грудня 1999 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 03.12.1999 року серії І-БК № 044347, про що складено відповідний актовий запис № 1452. Від спільного життя у подружжя є дві неповнолітні доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 10.06.2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на сумісне життя, не підтримують сімейні відносини та не ведуть спільного господарства, відновлювати подружні стосунки з відповідачем не бажає, просив їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 10 червня 2006 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 615. Від спільного життя у подружжя є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження від 09.12.2009 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 15.09.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що вони мають різні характери та погляди на життя, втратили почуття поваги та любові, а спільне проживання є неможливим, просив їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі в якій просила шлюб розірвати та залишити їй дівоче прізвище Салтикова. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 15 вересня 2012 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 1110. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 13.12.1989 року, дівочим прізвище відповідача [PERSON] є Салтикова. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 28.04.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, у взаємовідносинах між ними не має взаємоповаги та взаєморозуміння, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, шлюб існує формально, вважає збереження сімї неможливим, просив їх шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить шлюб розірвати. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. 28 квітня 2007 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 402. Від спільного життя у подружжя дітей не має. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, судом вживались заходи щодо збереження сімї шляхом призначення сторонам по справі трьохмісячного строку на примирення, однак вказані заходи результатів щодо примирення сторін не дали. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved