Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

у жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А, зареєстрований в реєстрі за № 24364 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 108968,70 доларів США, що виникла по Договору кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р., та стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. На мотивування своїх позовних вимог позивач вказує, що у вересні 2018 року ним було отримано постанову Приватного виконавця Говорова П.В. про відкриття виконавчого провадження № 56848038 від 24 липня 2018 року. З вказаної постанови він дізнався, що виконавче провадження відкрито на виконання виконавчого напису № 24364, виданого 31.10.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 108968,70 доларів США. Позивач посилається на те, що виконавчий напис вчинено незаконно, з грубими порушеннями, за заборгованістю, яка не є безспірною, без підтверджуючих документів, поза строком позовної давності. Позивач вказує, що 22 листопада 2007 року між ним, [PERSON] , та ПАТ «Укрсоцбанк»( Відповідач 1) було укладено Договір кредиту № 028/25-507, відповідно до якого Позивачу було надано у кредит кошти в сумі 60000 доларів США зі сплатою 13,0 процентів річних. Відповідно до п. 4.3. Договір кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р. у разі неналежного виконання Позичальником обов`язків щодо сплати чергового щомісячного платежу відповідно до п. 1.1.1. Договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).Таким чином, після спливу 90 календарних та 1 робочого дня з моменту невнесення Позивачем чергового платежу на погашення кредиту у Відповідача 1 виникло право на стягнення з позивача повної суми кредиту, процентів за фактичний час використання кредиту, а також нарахованих штрафних санкцій (штраф, пеню). Тобто з цього часу почалося обрахування строку позовної давності для звернення Відповідача до суду з позовом про стягнення з мене усіх коштів, передбачених кредитним Договором. Відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» були здійснені прямі дії направлені на стягнення вищевказаних сум. Зокрема, ще 03.06.2011 Відповідачем 1 було направлено [PERSON] , яка була фінансовим поручителем за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р., листа за № 3016-20/329, в якому Відповідач 1 повідомив [PERSON] , що Позивач припинив виконувати зобов`язання щодо внесення чергових платежів за кредитним договором та вимагав від [PERSON] , як фінансового поручителя, погасити заборгованість за кредитним Договором у повному обсязі, а саме сплатити заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 58 563,95 доларів США та 3 440,01 грн. За заявою Відповідача 1, 22 березня 2012 року Приватним нотаріусом, Паракудою І.В. , було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який також був поручителем за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р., 65 425,88 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором. В подальшому рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року по справі № 752/11266/13-ц було визнано припиненим Договір поруки № 028/16-272 від 22.11.2007р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до якого [PERSON] приймав на себе зобов`язання відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р. Крім того, 09 квітня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» було надіслано Позивачу вимогу № 08.305-87/96-5242 про погашення зобов`язання, в якому Відповідач вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором вже у сумі 104 200,92 доларів США. У період з 03.06.2011 року по 09 квітня 2015 року Відповідачем 1 вчинялися дії, спрямовані на стягнення з Позивача та осіб, які були фінансовими поручителями за Договором кредиту, усієї суми заборгованості за кредитним договором та на звернення стягнення на майно поручителів. При цьому постійно змінювався розмір сум, які вимагалися до повернення Відповідачем В той же час, оскаржуваний виконавчий напис № 56848038 було вчинено 31.10.2017 р., тобто більше ніж через шість років з дня виникнення у позивача права вимоги до Позивача та більше ніж через три роки з дня спливу строку позовної давності за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р. Всупереч вищенаведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора та після спливу строку позовної давності. Вимога Відповідача 1 не є безспірною, починаючи з квітня 2015 року Позивачу не повідомлялося про наявність в нього будь-якої заборгованості, а також не повідомлялася сума такої заборгованості, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, а отже заборгованість не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 01.11.2018 року відкрито провадження у справі (а.с.34-35). Ухвалою суду від 21.11.2018 року зупинене стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 31.10.2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 24364 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 108968,70 доларів США.(а.с.46). Представником позивача адвокатом Полат І.В. до суду надані письмові пояснення у яких підтримуються доводи позовної заяви (а.с.2118-122). Відповідачем АТ «Укрсоцбанк» до суду надавались письмові пояснення по справі у яких відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись їх безпідставність (а.с.53-58). Відповідачем АТ «Альфа-Банк» до суду надавались письмові пояснення по справі у яких відповідач позов не визнав вважаючи виконання виконавчого напису правомірним(а.с.198-202). Під час підготовчого провадження судом було залучений у якості співвідповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (а.с.177). Ухвалою суду від 22.01.2020 року підготовче провадження у справі було закінчене та призначений судовий розгляд по справі (а.с.178). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Від нього надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача АТ «Альфа-Банк». Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Письмове повідомлення про отримання відповідачем судового виклику долучене до матеріалів справи. Треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Чуловський В.А. та Приватний виконавець Говоров П.В. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається що 22 листопада 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 028/25-507, відповідно до якого Позивачу було надано у кредит кошти в сумі 60000 доларів США зі сплатою 13,0 процентів річних.(а.с.84-88). Цей договір сторонами нотаріально не посвідчувався. Відповідно до п. 4.3. цього Договір кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р. у разі неналежного виконання Позичальником обов`язків щодо сплати чергового щомісячного платежу відповідно до п. 1.1.1. Договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).Таким чином, після спливу 90 календарних та 1 робочого дня з моменту невнесення Позивачем чергового платежу на погашення кредиту у Відповідача 1 виникло право на стягнення з позивача повної суми кредиту, процентів за фактичний час використання кредиту, а також нарахованих штрафних санкцій (штраф, пеню). Тобто з цього часу почалося обрахування строку позовної давності для звернення Відповідача до суду з позовом про стягнення з мене усіх коштів, передбачених кредитним Договором. Відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» з березня 2011 року були здійснені дії направлені на стягнення грошових коштів. Так 03.06.2011 відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено [PERSON] , яка була фінансовим поручителем за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р., листа за № 3016-20/329, в якому відповідач повідомив [PERSON] , що Позивач припинив виконувати зобов`язання щодо внесення чергових платежів за кредитним договором та вимагав від [PERSON] , як фінансового поручителя, погасити заборгованість за кредитним Договором у повному обсязі (а.с.15-16). За заявою відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» 22.03.2012 року Приватним нотаріусом Паракудою І.В., було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який також був поручителем за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р., 65 425,88 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором.(а.с.17-18). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2014 року по справі № 752/11266/13-ц було визнано припиненим Договір поруки № 028/16-272 від 22.11.2007р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до якого [PERSON] приймав на себе зобов`язання відповідати перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р.(а.с.19-22). 09 квітня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» було надіслано Позивачу вимогу № 08.305-87/96-5242 про погашення зобов`язання, в якому відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 104 200,92 доларів США.(а.с.24-25). 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був виконаний виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 24364 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 108968,70 доларів США, що виникла по Договору кредиту № 028/25-507 від 22.11.2007 р., яка складається із заборгованості за кредитом - 52644,73 дол. США та заборгованості за користування кредитом - 56323,97 дол. США.(а.с.95) За цим виконавчим написом Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 24.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56848038 від 24 липня 2018 року (а.с.13-13). Оскаржуваний виконавчий напис № 56848038 (а.с.95) вчинено 31.10.2017 року, тобто через шість років з дня виникнення у позивача права вимоги до позивача і таким чином вбачається існування спору про застосування строку позовної давності до майнових вимог. Всупереч вищенаведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора та не перевірив сплив строку позовної давності. Вимога відповідача не є безспірною, докази повідомлення позивача про наявність заборгованості та суми такої заборгованості, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, відсутні. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. У відповідності зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 1, 3 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесені зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Нотаріально посвідченого договору між банком та позивачем укладено не було. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладені положення законодавства, на думку суду, вбачається, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі в силу відсутності у нього таких повноважень. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Матеріали справи не мітять даних про те, що повідомлення було надіслано боржнику, так і було отримане останнім. Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем також не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. Таким чином, нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, направленні відповідачу повідомлення про наявність заборгованості та її розміру, у нотаріальному посвідченні кредитного договору за яким вчинялася нотаріальна дія, відсутності суперечок про сплив строку позовної давності. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду в розмірі 704, 80 грн.(а.с.2) та 352,40 грн.(а.с.28). На підставі викладеного,

Outcome: approved