Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки № 97 у садівничому товаристві «Ягідка», яка розташоване за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада та 1/2 частини квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в місті Фастів Київської області. У березні 2018 року вона вирішила відчужити земельну ділянку № 97 в садовому товаристві «Ягідка», але підчас підготовки документів виявилося, що на вказану земельну ділянку та квартиру [ADDRESS], накладено арешт на підставі постанови б/н від 05.01.2002 року Державної виконавчої служби. Позивач зазначає, що для зняття арешту з майна вона звернулася до Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, однак 28.03.2018 року їй було надано відповідь, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі документи, за якими вона є боржником до відділу не надходили та не перебувають, тому у звязку із порушенням її прав на вільне розпорядження власним майном, вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до попереднього судового засідання. 21 травня 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено до судового засідання. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа в якому просив суд розглянути справу без участі державного виконавця, зазначив, що відділ просить розглянути дану справу на розгляд суду. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартира [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Фастів Київської області, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 18.09.2002 року та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2004 року. Разом з тим, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка № 97, площею 0,06 га, кадастровий номер 3224984201:01:005:0139, що розташована в садівничому товаристві «Ягідка» на території Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74952928 від 06.12.2016 року. Відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 10.09.2004 року, державним виконавцем Нечипорук Ю.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2017 виданого 28.05.2003 року, Фастівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь водоканалу боргу на загальну суму 1081,10 гривень. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 119113654 від 30.03.2018 року, на підставі постанови б/н від 05.01.2002 року Фастівською Державної виконавчою службою накладено арешт на земельну ділянку 97 площею 0,06 га з кадастровим номером 3224984201:01:005:0139, призначену для колективного садівництва, розташовану в садівничому товаристві «Ягідка», Малоснітинська сільська рада Фастівського району Київської області, 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на все невизначене майно [PERSON]. Між тим, як стверджує позивач, факт накладення арешту порушує її права на розпорядження та користування власним майном, оскільки борг за який було накладено арешт на майно, відсутній. Як вбачається із Довідки № 15 від 29.03.2018 року виданої КП Фастівської міської ради «Фастівводоканал», у позивача [PERSON] відсутня заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Крім того, відповідно до довідки від 28.03.2018 р. наданої Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи за якими боржником являється [PERSON] на виконання до відділу не надходили та не перебувають. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з належного [PERSON] майна, підлягає до задоволення. Право позивача підлягає судовому захисту у заявлений позивачем спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved