Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.06.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу №АК/3793245, предметом якого є страхування транспортного засобу Toyota, д.н.з. [NUMBER] . 03.10.2017 року в м. Києві по вул. Героїв Дніпра, 34, за участю застрахованого автомобіля Toyota, д.н.з. [NUMBER] , з вини його водія [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої був пошкоджений автомобіль Ford, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] 01.10.2020 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07.06.2017 року відповідно до полісу №АК/3793245. Оскільки ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодовано потерпілому в ДТП особі завдану [PERSON] шкоду, страховою компанією відступлено право вимоги [PERSON] , у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] не повідомив страховика у триденний строк про настання страхового випадку, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь 14 524 грн. 27 коп. виплаченого страхового відшкодування та 2 000 грн. витрат на правову допомогу. У судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначає, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобілю Ford, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 28-29). 03.10.2017 року в м. Києві по вул. Героїв Дніпра, 34, сталася ДТП за участі транспортного засобу Ford, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Toyota, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 28.11.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Цією постановою суду, яка набрала законної сили установлені обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що 03.10.2017 року о 20 год. 00 хв. [PERSON] , рухаючись в м. Києві по вул. Героїв Дніпра, 34, керуючи автомобілем Toyota Carina, д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.4 ПДР при розвороті з відповідного крайнього лівого положення на проїзній частині, не надав переваги в русі автомобілю Ford Scorpio, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів (а.с. 22). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Toyota, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3793245 (а.с. 28). 13.12.2017 року потерпілий звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про пошкодження транспортного засобу Ford, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка є страховим випадком (а.с. 24). Відповідно до звіту № 442 про оцінку транспортного засобу від 11.10.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Scorpio, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, складає 47 610 грн. 72 коп. (а.с. 30-35). Платіжним дорученням № 54 від 22.12.2017 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувало [PERSON] у рахунок страхового відшкодування 14 524 грн. 27 коп. на підставі страхового акту № ОЦ/177008/17/1321 від 19.12.2017 року (а.с. 50, 51). 01.10.2020 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладеного договір цесії № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3793245 від 07.06.2017 року (а.с. 9-14). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Згідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є регресна вимога до страхувальника за договором обов`язкового страхування у зв`язку з невиконанням останнім обов`язку своєчасного повідомлення страховика про ДТП. Згідно ст. 3 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону, зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (пп. 38.1.1 («ґ») п. 38.1 ст. 38 Закону). Разом з тим, відповідно до змісту ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону). Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] , який на той час мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» проведено страхову виплату іншому учаснику ДТП на відшкодування завданого збитку, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, суд дійшов висновку про те, що у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не виникло права зворотної регресної вимоги до [PERSON] у зв`язку із проведенням цієї страхової виплати. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України до кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 05.07.2017 року за наслідками розгляду справи № 6-459цс17. Оскільки на момент укладення [PERSON] та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договору цесії щодо відступлення права вимог, у [PERSON] не виникло обов`язку з регресного відшкодування страховику здійсненого страхового відшкодування потерплому за договором обов`язкового страхування, то відповідно [PERSON] також не набув права цієї вимоги до страхувальника. За таких обставин позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed