Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі по тексту - відповідач, ДП «АМПУ»), за участю третіх осіб: Міністерства інфраструктури України (далі по тексту - третя особа-1, Мінінфраструктури), Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі по тексту - третя особа-2, Профспілка) про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В процесі розгляду справи судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - голову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» [PERSON] (далі по тексту - третя особа-3). Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працювала в ДП «АМПУ» на посаді начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 17.02.2014 року. Відповідачем 01.04.2015 року було видано наказ № 105-к 3-1 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що позивача звільнено з займаної посади з 06.04.2015 року на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці. Підставами для звільнення є наказ ДП «АМПУ» № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» від 23.01.2015 року, повідомлення № 02-03/20 від 26.01.2015 року, подання № 02-03/96 від 10.03.2015 року, лист № 14 від 23.03.2015 року. Проте, позивач вважала звільнення з роботи незаконним та таким, що відбулося з порушенням норм законодавства у зв'язку із тим, що відповідач, видавши наказ від 23.01.2015 року № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» вирішив питання про зміну умов трудового договору позивача, який є членом виборного органу Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», з порушенням вимог ст. 252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не отримав з цього питання попередньої згоди профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Крім того, наказ №18-к в порушення Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ» не був завізований головою профспілкового комітету. Окрім того, профспілкова організація за результатами розгляду подання відповідача про надання згоди на звільнення позивача з роботи такої згоди не надала, про що було направлено відповідний лист № 14 від 23.03.2015 року. Окрім того, при звільненні відповідач також порушив строки видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні, оскільки трудову книжку та виписку з наказу про звільнення позивач отримав лише 07.04.2015 року (на наступний день після фактичного звільнення). Також, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним наказ ДП «АМПУ» № 105-к 3-1 від 01.04.2015 року «Про припинення трудового договору»; поновити [PERSON] на посаді начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ»; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ»; визнати недійсним запис № 31 в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи-2 [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд про їх задоволення з урахуванням додаткових пояснень по справі. Представник відповідача та третьої особи-3 [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила суд про відмову у їх задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому пояснила, що з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України було прийнято рішення щодо переміщення робочих місць з м. Києва до м. Одеси. В рамках здійснення таких заходів 23.01.2015 року було видано наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці». Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що законодавством України не передбачено погодження наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників з профспілковою організацією або її виборними органами. Також пояснив, що листом від 23.03.2015 року профспілкова організація ДП «АМПУ» повідомила відповідача, що не надає згоду на звільнення позивача за п. 6 ст. 36 КЗпП України, при цьому, жодних обґрунтувань щодо надання згоди на звільнення позивача у своєму листі не вказала. Представник третьої особи Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в судовому засіданні 14.05.2015 року надав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] Вислухавши представників сторін, врахувавши пояснення третіх осіб, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. 23.01.2015 року головою ДП «АМПУ» було видано наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» (далі по тексту - Наказ № 18-К). Згідно із преамбулою вказаного наказу, він був прийнятий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ»та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства (а.с. 7) Пунктом 1 наказу № 18-К було вирішено провести в апараті управління ДП «АМПУ» зміни в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» служби організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. А пунктом 2 наказу № 18-К - зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними в п.1 оскаржуваного наказу, було вирішено перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 14 до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. Відповідно до п. 3 зазначеного наказу № 18-К на службу управління персоналом було покладено обов'язок ознайомити під особистий підпис всіх працівників служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, робочі місця яких за посадами визначені за адресою м. Київ, пр-т. Перемоги, 14, з цим наказом та повідомленням про наступну зміну істотних умов, а у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством. На виконання згаданого п. 3 наказу, позивача [PERSON], яка працювала на посаді начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, було повідомлено про відповідні зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці (повідомлення №02-03/20 від 26.01.2015 року, з яким позивач ознайомився 04.02.2015 року, що підтверджується його особистим підписом на вказаному повідомленні (а.с. 8) Відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Згідно із п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року N 9, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 4 липня 2012 року в справі №6-59цс12, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Судом встановлено, що згідно із наказом № 18-К зміна в організації виробництва і праці та зміна істотних умов праці працівників ДП «АМПУ» проводиться з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, в результаті чого і прийнято рішення щодо переміщення робочих місць з м. Києва до м. Одеса. А тому суд вважає, що в ДП «АМПУ» відбулась зміна в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць певних працівників апарату Управління підприємства з м. Києва на м. Одесу. Щодо посилань позивача на ту обставину, що наказ №18-К суперечить вимогам ч. 2 ст. 252 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Таким чином, погодження з виборним профспілковим органом наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників законом не передбачено. За таких обставин суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що наказ № 18-К було винесено з численними порушеннями вимог законодавства про працю та професійні спілки, що свідчило б про його незаконність. В частині посилань позивача на те, що наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» на стадії проекту не був погоджений та завізований головою профспілкового комітету, що суперечить Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ», затвердженому Наказом ДП «АМПУ» від 23.07.2014р. №155, судом встановлено наступне. Наказом від 26.12.2014 року №283 до підпункту 2 пункту 1 наказу № 155 від 23.07.2014 року щодо візування проектів розпорядчих документів з питань управління персоналом були внесені зміни, а саме передбачено, що з питань прийняття на роботу, переведення, звільнення, оформлення відряджень, інших питань з особового складу, організації праці та заробітної плати, яка розробляються, реєструються та зберігаються службою управління персоналом апарату управління, в обов'язковому порядку візуються: начальником служби управління персоналом, юрисконсультом юридичної служби та виконавцем документа (а.с. 22). З огляду на викладене, судом не вбачається порушень законодавства та діючого на підприємстві порядку під час прийняття наказу № 18-К, оскільки останній містить зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці. Судом також встановлено, що 10.03.2015 року ДП «АМПУ» було направлено до Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» подання № 02-03/96 про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 26) Листом від 23.03.2015 року № 14 Первинна профспілкова організація повідомила, що не надає згоди на звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України із посиланням на те, що подання ДП «АМПУ» щодо надання згоди на звільнення позивача з роботи було направлено до закінчення встановленого трудовим законодавством двомісячного строку протягом якого працівники мають надати згоду або відмову від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, а також на те, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом працівників підприємства про визнання наказу відповідача №18-К незаконним (а.с. 24). Також в матеріалах справи міститься протокол № 8 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» від 20.03.2015 року, проте в ньому відсутні обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення [PERSON] із займаної посади за п. 6 ст. 36 КЗпП України 06.04.2015 року. Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно п. 6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. 01.04.2015 року відповідачем був виданий наказ № 105-к 3-1 про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з 06.04.2015 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. При цьому матеріали справи не містять згоди позивача на роботу у зв'язку зі зміною істотних умов праці станом на час видання наказу та день фактичного звільнення - 06.04.2015 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України відповідає чинному трудовому законодавству України та законодавству про професійні спілки, а тому підстави для задоволення позовних вимог про визнати недійсним наказу відповідача № 105-к 3-1 від 01.04.2015 року «Про припинення трудового договору» та поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» - відсутні. А оскільки в задоволенні позову про поновлення на роботі позивача судом відмовлено, то і у задоволенні похідних позовних вимог про визнання недійсним запису № 31 в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди також слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed