Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діють її батьки [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду із позовом до Дніпровської міської ради в особі Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. У подальшому позивачі подали заяву про зміну предмета позову та уточнену позовну заяву, відповідно до яких позивачі просять суд визнати право позивачів на приватизацію кімнат № 501, 502, 503, 515 у гуртожитку по пр. Праці, 24, в місті Дніпрі, а також зобовязати відповідача приватизувати з видачею свідоцтва про право власності на їх користь житлові кімнати № 501, 502, 503, 515 у будинку № 24, корпус 2, по пр. Праці у місті Дніпро. В обґрунтування доводів позову позивачі посилаються на те, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Виробниче обєднання «Дніпровський машинобудівний завод» від 17 липня 1996 року [PERSON] та членам її сімї було видано ордер на житлову площу у гуртожитку, а саме кімнати № 501, 502, 503, 515 загальною площею 64,3 кв.м. у будинку № 24, по пр. Праці у місті Дніпропетровську. До складу сімї [PERSON] на той час входили дочка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Дніпропетровської міської ради № 10/62 від 22 жовтня 2010 року жилі, нежилі та допоміжні приміщення гуртожитку було дозволено приватизувати громадянам, які у ньому проживають. [PERSON] звернулася із відповідною заявою та всіма необхідними документами до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, на що отримала лист від 27 листопада 2015 року про відмову у передачі у власність кімнат у гуртожитку через здійснення самовільного переобладнання із самовільним захопленням місць загального користування та реєстрації позивача та членів її сімї у гуртожитку без визначення номеру кімнати, тобто на койко-місце. Крім того, листом від 21 серпня 2015 року позивача [PERSON] було повідомлено, що приватизація кімнат може бути здійснення після узаконення самовільного перепланування. 27 травня 2016 року позивач звернулася до Департаменту житлового господарства із клопотанням узаконити перепланування, на що отримала відмову з причин відсутності таких повноважень у Департаменту житлового господарства. Позивачі іншого власного житла не мають, зареєстровані та мешкають у гуртожитку з 17 липня 1996 року та мають законне право на приватизацію житлових кімнат і частини приміщень загального користування у гуртожитку. При цьому відповідач, відмовляючи у приватизації кімнат, посилається на обставину, що не може бути підставою відмови у реалізації права на приватизацію. Позивач [PERSON], яка є також представником позивача [PERSON], що діє також в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON], та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачами самовільно проведено переобладнання кімнат, що унеможливлює приватизацію квартири. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету виробничих обєднань «Дніпровський машинобудівний завод» 17 липня 1996 року [PERSON] видано ордер на право зайняття з родиною із 4 осіб житлової площі у гуртожитку № 7 по пр. Праці, буд. 24, кімнати 501, 502, 503, 515 розміром 64,3 кв.м. (а.с. 15) Рішенням Дніпропетровської міської ради № 10/62 від 22 жовтня 2010 року жилі, нежилі та допоміжні приміщення гуртожитку за указаною адресою було дозволено приватизувати громадянам, які у ньому проживають. Згідно із довідкою № 2922 від 28 вересня 2015 року про склад сімї громадянина, що мешкає у житловому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, та займані ними приміщення, виданої Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, у кімнатах гуртожитку № 501, 502, 503, 515 жилою площею 16,8, 13,2, 13,1, 14,7 кв.м. гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, буд. 24, постійно мешкають і мають право на приватизацію житла [PERSON] (зареєстрована з 14 жовтня 1994 року), [PERSON] (зареєстрована з 03 березня 1987 року), [PERSON] (зареєстрована з 05 серпня 2012 року) (а.с. 17). Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію, 11 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою щодо передачі у власність їй та членам її родини шляхом приватизації кімнат №№ 501, 502, 503, 515 у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, буд. 24. Листом від 21 серпня 2015 року № І-34 Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради зазначило про відсутність законних підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради стосовно передачі у власність мешканців у гуртожитку по пр. Праці, 24, посилаючись зокрема на те, що указаний гуртожиток блочного типу. Під час здійснення перепланувань житлових приміщень має місце самовільне приєднання до них допоміжних приміщень, які є місцями загального користування. Деякі блоки перетворені у окремі квартири. Тобто здійснити узаконення перепланування у гуртожитку неможливо (а.с. 18). З метою узаконення перепланування житлових кімнат гуртожитку № 501, 502, 503, 515 по пр. Праці, 24, позивач звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради 27 травня 2016 року із відповідним клопотанням, на що отримала відповідь від 23 червня 2016 року щодо відсутності повноважень Департаменту щодо узаконення переобладнання житлових приміщень гуртожитку з незаконним самовільним захопленням та приєднанням допоміжних приміщень та площі, яка зазначена у правовстановлюючих документах на житло. Крім цього зауважено, що згідно наданого ордеру було надано право на користування житловою площею у розмірі 64,3 кв. м., а правові підстави для користування площею 107,8 кв.м. відсутні (а.с. 19). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 9 Житлового кодексу Української РСР до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, які є об'єктами права державної та комунальної власності, і фактично проживають у них. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Порядок приватизації квартир, що відносяться до державного житлового фонду, регулюється Законом України №2482-XXII від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон №2482-XXII) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02 березня 2015 року № 42) (далі Положення). Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Згідно із ч. 10, 11 ст. 8 зазначеного вище Закону органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина і оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ст.8 Закону). Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За результатами розгляду справи суд дійшов до висновку про необхідність захисту прав позивачів, які мають право на приватизацію житлових кімнат № 501, 502, 503, 515 у гуртожитку по пр. Праці, 24 у місті Дніпро, оскільки позивачі мають законне право на приватизацію указаних кімнат, у яких вони постійно проживають та зареєстровані і не мають у власності іншого житла, отже відповідач зобовязаний вжити заходи щодо приватизації кімнат позивачів, оскільки позивачі просять визнати їх право на приватизацію саме кімнат № 501, 502, 503, 515 без будь-яких інших приєднаних приміщень. На підставі викладеного,

Outcome: partial