Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з врахуванням уточнень просив ухвалити рішення, яким визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана [PERSON] на імя [PERSON] щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки Ford Probe 1993 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], кузов IZVCT20A6P5172861 удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки Ford Probe 1993 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], кузов IZVCT20A6P5172861; визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки Ford Probe 1993 року випуску. Позов мотивує тим, що в жовтні 2010 року між ним та відповідачем були досягнуті домовленості щодо купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки Ford Probe 1993 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], кузов IZVCT20A6P5172861. На виконання вищевказаних домовленостей між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо відчуження вказаного автомобіля шляхом видання відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження згаданого транспортного засобу. Такий спосіб продажу транспортного засобу був зумовлений тим, що відповідачу потрібні були грошові кошти та не було часу на зняття автомобілю з обліку в органах державної автомобільної інспекції. Позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо вартості автомобіля, що складала 4 800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США. На виконання вищевказаних домовленостей 23.10.2010 року відповідачем була\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~видана на його імя Довіреність. Під час звернення, у вересні 2013 року, до органів ДАІ про переоформлення транспортного засобу, позивач дізнався, що на вказаний автомобіль накладений арешт. Враховуючи викладене, вважає що видана довіреність насправді є удаваним правочином, який був вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар), сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається із матеріалів справи сторони не вчинили всіх необхідних дій для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Вимоги про визнання зазначеного доручення недійсним позивач обґрунтовував тим, що воно було видане з метою приховати іншу угоду договір купівлі-продажу, а тому є удаваною угодою. Однак, будь яких письмових доказів, які, виходячи з підстав і предмету позову, є допустимим засобами доказування і підтверджували цю обставину, [PERSON] не подано. Його пояснення не містять відомостей щодо того, яка була необхідність приховувати дорученням договір купівлі-продажу автомобіля. Вони не вказують, якими були істотні умови договору купівлі-продажу. Таким чином, позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 625 ЦК України,

Outcome: dismissed