Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований минулий власник будинку [PERSON], який за зазначеною адресою з реєстраційного обліку не знявся. В добровільному порядку [PERSON] сам зніматися з реєстрації відмовився. Тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні та володінні будинку шляхом зняття з реєстрації [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Справу розглянуто згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності позивача та її представника, які надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити у повному обсязі. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON], який не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26780498 від 21.07.2010 року /а.с. 9/. Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2010 року [PERSON] передав у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] /а.с. 6-7/. Як вбачається з акту на предмет проживання від 04 листопада 2014 року, складеного комісією у складі депутата [PERSON], громадян [PERSON], [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає близько 10 років /а.с. 19/. Отже, позивач, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає більше десяти років, а лише зареєстрований в ньому. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у зазначеному будинку, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду) про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON], є обґрунтованим, доведеним належними доказами, дослідженими в судовому засіданні у справі, а тому підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати при задоволенні позову підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved