Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

У жовтні 2018 року заявник [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про встановлення факту проживання, відповідно до якої просила встановити факт її проживання за адресою: [ADDRESS] у період з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] з 1998 року мешкає у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Будівля гуртожитку, в якому мешкає заявник, знаходиться у комунальній власності Дніпровської міської ради, а обслуговування будівлі здійснює Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Маючи на меті приватизувати зазначену вище кімнату у гуртожитку, заявником було підготовлено пакет документів для приватизації даної кімнати, однак через відсутність довідки з попереднього місця реєстрації у період з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року, Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, було відмовлено в оформленні передачі житлової кімнати у приватну власність. Наявність відмітки про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] в період з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року необхідно для можливості реалізувати своє право на приватизацію житлової кімнати в гуртожитку. Наведене зумовило заявника звернутися до суду з вказаною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року, головуючим у справі було визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року, заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в поданій заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що у період з 1996 року по 1997 рік заявник [PERSON] мешкала в квартирі своєї бабусі за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона була її сусідкою. Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи та доводи свідка [PERSON] , доходить висновку щодо задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 1998 року заявник [PERSON] мешкає у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Будівля гуртожитку, в якому мешкає заявник, знаходиться у комунальній власності Дніпровської міської ради, на підставі свідоцтва про право власності від 24 січня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1186 від 31 серпня 2011 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 35863631. Обслуговування будівлі здійснює Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. У вересні 2018 року [PERSON] звернулась із заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, в якій просила оформити передачу в приватну власність вказану вище кімнату гуртожитку (а.с.42). Листом директора департаменту від 27 вересня 2018 року № 3/6-4668 [PERSON] було відмовлено у приватизації жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , оскільки порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено законами України «Про приватизацію державного житлового фонду»; «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року 109/17404 (зі змінами), а також Положенням про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до пальної власності територіальної громади міста, затвердженим рішенням міської ради від 06.04.2011 року № 62/10 (зі змінами та доповненнями) та наданий [PERSON] пакет документів для приватизації вищевказаного жилого приміщення має недоліки, зокрема відсутні відомості про реєстрацію та документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду у період з 04.02.1996 року по 25.03.1997 року (а.с.41). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради № 149 від 06 вересня 2018 року про реєстрацію місця проживання громадян зареєстрованих у жилому приміщенні (кімнаті, кімнатах) у гуртожитку, за відомостями КП «Жилсервіс-5» у кімнаті гуртожитку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та постійно мешкає [PERSON] , а саме тимчасово з 29 вересня 1998 року по 29 вересня 1999 року, з 27 січня 2000 року по 20 грудня 2000 року, з 14 червня 2001 року до 24 травня 2002 року, з 18 травня 2004 року по 18 травня 2005 року, з 30 червня 2005 року по 20 червня 2006 року, з 21 листопада 2006 року по 10 листопада 2007 року постійно з 03 квітня 2007 року по 14 травня 2018 року, та з 14 травня 2018 року по теперішній час. Розпорядженням Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 870 від 13 листопада 2017 року Про внутрішнє перепланування житлового приміщення [ADDRESS] , узаконено внутрішнє перепланування житлового приміщення [ADDRESS] . 07 травня 2018 року між Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради та [PERSON] було укладено типовий договір № 015026 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, відповідно до умов якого наймодавець надає наймачу і членам його родини в користування житлове приміщення у Гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору дарування від 25 січня 1995 року, заявнику [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-866, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 29п за реєстровим № 10. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 141575908 від 17 жовтня 2018 року, відсутні відомості про реєстрацію за заявником права власності на об`єкти нерухомості (а.с.45). Відповідно до листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 17 серпня 2018 року № 10/5-1675, [PERSON] була тимчасово зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29 січня 1991 року до 29 січня 1992 року, знов зареєстрована з 22 лютого 1993 року до 22 лютого 1994 року, з 04 лютого 1994 року до 04 лютого 1996 року (а.с.62). Відповідно до листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 17 серпня 2018 року № 10/5-1676, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25 березня 1997 року по 04 листопада 1997 року (а.с.63). Таким чином, інформація щодо реєстрації заявника та місце її проживання у період з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року - відсутнє. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Про правомірність набуття [PERSON] права на проживання в гуртожитку свідчать докази наявні в матеріалах справи. Також правомірність її заселення в кімнату в гуртожитку не оспорюється. Заявник, у відповідності до закону, має право на приватизацію даної кімнати у гуртожитку, оскільки у неї наявний весь перелік документів, який необхідний для приватизації житла, крім підтвердження відомостей з місця реєстрації у період з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року, які б свою чергу підтвердили не використання права на приватизацію. Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яка визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного Житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закону) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396. Відповідно до вимог ст.1 Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 3 Закону передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 кв.м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв.м на сім`ю. Згідно з ч.1 ст. 4 Закону житлові чеки - це приватизаційні папери, які отримують усі громадяни України і які використовуються при приватизації державного житлового фонду. Частиною 4 ст.5 Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Згідно п.п. 17, 18, 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. За даних обставин, в судовому засіданні встановлено, що заявнику [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування, в якій [PERSON] мешкала у період з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року, що підтверджено показами свідка в судовому засіданні та доводами самого заявника. Таким чином, право на приватизацію [PERSON] не використано та з огляду на те, що відсутність підтверджень з попереднього місця проживання, позбавляє заявника реалізувати своє право на приватизацію житла в межах номінальної вартості житлового чеку, якого вона не отримувала, суд вважає що заява [PERSON] про встановлення факту проживання знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Таким чином, оскільки достовірність наведених заявником фактів не спростовано під час розгляду справи, враховуючи надані заявником докази, з метою захисту прав заявника, оскільки остання позбавлена можливості отримати документ, що посвідчує факт невикористання нею права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду через відсутність реєстрації у період зазначений в заяві, суд вважає, що зібрані у справі докази підтверджують факт того, що заявник з 04 лютого 1996 року по 25 березня 1997 року проживала за адресою: [ADDRESS] та дають підстави для задоволення заяви, оскільки іншого порядку встановлення даного факту не передбачено законодавством України.

Outcome: approved