Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

У жовтні 2017 року Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що відповідач повністю усунувся від виховання своєї доньки [PERSON], [INFO], а тому звернувся із вказаним позовом до суду та просив: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнути аліменти з [PERSON], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі і до повноліття дитини на її користь. В обґрунтування позову зазначено, що малолітня [PERSON] з 13.10.2016 перебуває на обліку в службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Зазначено, що 21.09.2016 до служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист від Солом'янського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва щодо перебування на обліку [PERSON] у зв'язку з тим, що вона засуджена 08.06.2016 Солом'янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 ст. 70 Кримінального кодексу України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, на підставі статей 75, 104 вищевказаного кодексу звільнена від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік. Також у листі зазначено, що [PERSON] неналежним чином виконує батьківські обов'язки відносно доньки [PERSON] та місце її перебування невідоме. Позивач вказав, що за інформацією Солом'янського Управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві (далі - Солом'янського УП ГУНП в м. Києві) від 28.11.2016 під час перевірки бази даних АІС «АРМОР» встановлено, що з 31.10.2016 [PERSON] перебуває в державному розшуку як особа, яка засуджена до кримінального покарання не пов'язаного з позбавленням волі та відсутня за місцем проживання. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.12.2016 було прийнято рішення скасувати звільнення від відбування покарання з випробовуванням та направити [PERSON] для відбування призначеного вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 покарання у виді 1 (одного) року 2 місяців позбавлення волі. Позивач пояснив, що відповідно до довідки Солом'янського УП ГУНП в м. Києві від 16.12.2016 № 55/СВ14487 місце знаходження [PERSON] не встановлено. Як зазначено в позові, батько дівчинки [PERSON] за інформацією Солом'янського УП ГУНП в м. Києві за місцем реєстрації не проживає. З рапорту дільничного офіцера поліції стало відомо, що у вересні 2016 року [PERSON] знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS], про що свідчить штамп в паспорті останнього та витяг з реєстру територіальної громади міста Києва. Також вищезазначена інформація підтверджена і актом житлово-експлуатаційної дільниці № 904 від 02.11.2016. Як посилається у своєму позові позивач, спілкування працівників служби у справах дітей з [PERSON] відбулось лише один раз 05.10.2016 під час якого він зазначив, що не може займатись вихованням [PERSON] через роботу та те, що вихованням дівчинки займається її бабуся [PERSON] з якою вона і проживає за адресою: [ADDRESS]. Також він повідомив, що не знає де перебуває мати дитини [PERSON] Зазначено, що 11.09.2017 до служби у справах дітей звернулася з заявою [PERSON], яка є прабабусею [PERSON] щодо порушення питання про позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] Під час спілкування з працівниками служби [PERSON] повідомила, що вихованням дівчинки та її утриманням займається вона та її донька, бабуся дитини [PERSON]. Під час неодноразового спілкування співробітників служби у справах дітей з [PERSON] остання зазначила, що місце перебування [PERSON] та [PERSON] їй невідомо. Позивач вказує, що під час неодноразових відвідувань дитини за місцем проживання було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] створили належні умови для нормального її життя та розвиту. Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом'янського району м. Києва, дитячу поліклініку з дівчинкою відвідувала виключно [PERSON] Батьки дитини [PERSON], [PERSON] жодного разу до амбулаторії з донькою не приходили. В позові також зазначено, що за інформацією, що надійшла до служби з дошкільного навчального закладу № 295, вихованкою якого є [PERSON], приводить та забирає дитину з дитячого закладу [PERSON], яка і займається вихованням дівчинки. Крім того, батьки дитини порушили її житлові права, оскільки вона не зареєстрована ні за колишнім місцем реєстрації батька, ні за фактичним місцем реєстрації матері. Також пояснив, що так як місце перебування [PERSON] невідоме, фахівці Солом'янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді постійно підтримують контакт з бабусею та прабабусею дитини. Позивач пояснив, що [PERSON] повністю усунувся від виховання та утримання дитини, її долею не цікавиться у зв'язку з чим Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей в м. Києві державної адміністрації був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. 23.05.2018, до початку розгляду справи по суті, позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог з метою захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до цієї заяви позивач просив суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO]; передати малолітню [PERSON], [INFO], на опікування органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації; стягнути аліменти з [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини на її користь. А також просив звільнити Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. З Закону України «Про судовий збір. Ухвалою судді від 30.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання 06.07.2018 не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання 06.07.2018 відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повноважного представника в судове засідання не направив, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Від представника третьої особи надійшла заяви про розгляд справи без їх присутності, просили ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з вимогами ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Згідно відповіді Солом'янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві №11663/03/04-38 від 01.12.2016, реєстрація народження [PERSON] проведена на підставі ст. 126 СК України. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач звернувся із вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач повністю усунулась від виховання своєї доньки [PERSON], [INFO] року року народження. Сторона позивача на підтвердження своїх вимог посилається на письмові докази. Як вбачається з наказу Служби у справах дітей Солом'янської РДА у м. Києві №43-с від 13.10.2016 малолітня [PERSON], [INFO], була взята на облік в службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Встановлено, що 21.09.2016 до служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист від Солом'янського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва щодо перебування на обліку [PERSON] у зв'язку з тим, що вона засуджена 08.06.2016 Солом'янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 ст. 70 Кримінального кодексу України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, на підставі статей 75, 104 вищевказаного кодексу звільнена від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік. Також у листі зазначено, що [PERSON] неналежним чином виконує батьківські обов'язки відносно доньки [PERSON] та місце її перебування невідоме. За інформацією Солом'янського Управління поліції Головного Управління Національної поліції в м. Києві (далі - Солом'янського УП ГУНП в м. Києві) від 28.11.2016 під час перевірки бази даних АІС «АРМОР» встановлено, що з 31.10.2016 [PERSON] перебуває в державному розшуку як особа, яка засуджена до кримінального покарання не пов'язаного з позбавленням волі та відсутня за місцем проживання. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14.12.2016 було прийнято рішення скасувати звільнення від відбування покарання з випробовуванням та направити [PERSON] для відбування призначеного вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2016 покарання у виді 1 (одного) року 2 місяців позбавлення волі. Відповідно до довідки Солом'янського УП ГУНП в м. Києві від 16.12.2016 № 55/СВ14487 місце знаходження [PERSON] не встановлено. З матеріалів справи вбачається. що 11.09.2017 до служби у справах дітей звернулася з заявою [PERSON], яка є прабабусею [PERSON] щодо порушення питання про позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] Під час спілкування з працівниками служби [PERSON] повідомила, що вихованням дівчинки та її утриманням займається вона та її донька, бабуся дитини [PERSON]. Даний факт підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] за інформацією Солом'янського УП ГУНП в м. Києві за місцем реєстрації не проживає. З рапорту дільничного офіцера поліції стало відомо, що у вересні 2016 року [PERSON] знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS], про що свідчить штамп в паспорті останнього та витяг з реєстру територіальної громади міста Києва. Також вищезазначена інформація підтверджена і актом житлово-експлуатаційної дільниці № 904 від 02.11.2016. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом'янського району м. Києва №11 від 03.02.2017 дитячу поліклініку з дівчинкою відвідувала бабуся [PERSON] з 09.12.2015 батьки дитини [PERSON], [PERSON] жодного разу до амбулаторії з донькою не приходили. Це ж підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом'янського району м. Києва № 96 від 04.10.2017. Крім того, відповідно до листів №9 від 15.03.2017 та №39 від 21.09.2017 з дошкільного навчального закладу № 295, вихованкою якого є [PERSON], приводить та забирає дитину з дитячого закладу [PERSON], яка і займається вихованням дівчинки. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-16084 від 04.10.2017, останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів дітей, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державної адміністрації. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною 3 цієї статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відтак, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач самоусунувся від виховання власної дитини, а тому суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та передати останню на пікування Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.. Що стосується вимоги про стягнення аліментів, слід зазначити наступне. При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий захід спрямований на захист інтересів дітей, з метою забезпечення їх належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У частині 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З позову вбачається, що утриманням та вихованням дітей батько належним чином не займається. З огляду на те, що, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на утримання [PERSON], [INFO], щомісяця. Враховуючи, що дитина буде передана на опікування Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, суд вважає за необхідне стягувати аліменти на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати дитина. Час стягнення аліментів необхідно рахувати з дня влаштування дітей на утримання юридичної чи фізичної особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частин 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне передати [PERSON], [INFO], під опіку Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з того, що обставини визначенні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України судом встановлені, та позивачем належним чином доведені і відповідачем не спростовані. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір.

Outcome: approved