Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У жовтні 2015 році позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квітень» придбало нежитлову будівлю в літ. «А-6» загальною площею 5184, 4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Гагаріна, 1. Співвласником зазначеної нежитлової будівлі з нежитловими приміщеннями 2-го поверху №19 в літ. «А-6», загальною площею 26, 7 кв. м.; 5-го поверху: №10 в літ. «А-6», загальною площею 25, 4 кв. м.; 5-го поверху: №9 в літ. «А-6», загальною площею 34, 8 кв. м. з 12.03.2008 року є [PERSON]. Оскільки значно більша частина площі нежитлових приміщень належить позивачу, між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про те, що позивач займається обслуговуванням належних йому нежитлових приміщень та одночасно надає послуги з обслуговування нежитлових приміщень [PERSON], за що він сплачує позивачу вартість використаних послуг та вартість послуг з обслуговування належних [PERSON] нежитлових приміщень. Тому позивач на всю нежитлову будівлю отримав технічні умови та уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» на купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді, з КП «Виробниче-технологічне підприємство «Вода» на відпуск та користування води, з КП каналізаційним підприємством «Харківкомуночиствод» на надання послуг з водовідведення, з Акціонерною компанією «Харківобленерго» на постачання електричної енергії, з приватним підприємством «Мега-Транс» на вивезення твердих побутових відходів, з ТОВ «Інекс-Пульт» та ПП фірма «Инекс» на надання послуг з охорони та послуг системи сигналізації, з Червонозаводським РВ ГУ ДСНС у Харківській області на надання послуг з пожежної безпеки, з ТОВ «СП Харківліфт» на технічне обслуговування ліфтів, з КП профілактичної дезінфекції «Апрель» на надання послуг з дезінфекції місць загального користування, з ТОВ «Клірингова компанія «Домовой» на надання послуг з прибирання, з ТОВ компанією «Фінпром.Інвест» на надання послуг з обслуговування сантехнічних систем, систем електропостачання та послуг з управління нежитловою будівлею. Представники позивача підготували комплект документів для підписання з [PERSON] договору про відшкодування комунальних та сервісних послуг, але [PERSON] його не підписав, посилаючись на необхідність внесення змін до договору. Своє пропозиції до договору [PERSON] пояснював усно, до цього часу договір не підписаний, але до 01.11.2012 року отримані послуги з затримкою, проте оплачував. З 01.11.2012 року відповідач перестав оплачувати комунальні та сервісні послуги. Протягом 2012-2015 рр. позивач неодноразово направляв відповідачу вимоги оплатити суму нанесеної шкоди позивачу. 28.08.2015 року до позивача звернувся [PERSON] з пропозицією виступити поручителем за нанесені відповідачем збитки за отримані експлуатаційні послуги в сумі 23331, 61 грн., сума відповідальності відповідача 100 грн. Просить позов задовольнити, стягнути з [PERSON] суму 100 грн. та з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 23231 грн. 61 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить суд слухати справу без участі представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 22.03.2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квітень» придбало нежитлову будівлю в літ. «А-6» загальною площею 5184, 4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Гагаріна, 1, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2006 року (а. с. 8-9). Співвласником зазначеної нежитлової будівлі з нежитловими приміщеннями 2-го поверху №19 в літ. «А-6», загальною площею 26, 7 кв. м.; 5-го поверху: №10 в літ. «А-6», загальною площею 25, 4 кв. м.; 5-го поверху: №9 в літ. «А-6», загальною площею 34, 8 кв. м. з 12.03.2008 року є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 12.03.2008 року (а. с. 10). Оскільки значно більша частина площі нежитлових приміщень належить позивачу, між позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про те, що позивач займається обслуговуванням належних йому нежитлових приміщень та одночасно надає послуги з обслуговування нежитлових приміщень [PERSON], за що він сплачує позивачу вартість використаних послуг та вартість послуг з обслуговування належних [PERSON] нежитлових приміщень. Тому позивач на всю нежитлову будівлю отримав технічні умови та уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» на купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді, з КП «Виробниче-технологічне підприємство «Вода» на відпуск та користування води, з КП каналізаційним підприємством «Харківкомуночиствод» на надання послуг з водовідведення, з Акціонерною компанією «Харківобленерго» на постачання електричної енергії, з приватним підприємством «Мега-Транс» на вивезення твердих побутових відходів, з ТОВ «Інекс-Пульт» та ПП фірма «Инекс» на надання послуг з охорони та послуг системи сигналізації, з Червонозаводським РВ ГУ ДСНС у Харківській області на надання послуг з пожежної безпеки, з ТОВ «СП Харківліфт» на технічне обслуговування ліфтів, з КП профілактичної дезінфекції «Апрель» на надання послуг з дезінфекції місць загального користування, з ТОВ «Клірингова компанія «Домовой» на надання послуг з прибирання, з ТОВ компанією «Фінпром.Інвест» на надання послуг з обслуговування сантехнічних систем, систем електропостачання та послуг з управління нежитловою будівлею. Протягом 2012-2015 рр. позивач неодноразово направляв відповідачу вимоги оплатити суму нанесеної шкоди позивачу (а. с. 75-76). Станом на 31.08.2015 року у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 23231 грн. 61 коп. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України«Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до частини 2\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Відповідно до частини 2 статті 24 цього Закону, балансоутримувач зобов'язаний: 1) укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; 2) утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); 3) вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; 4) забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; 5) забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; 6) забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Відповідно до положень ст.ст.525,\~526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Окрім цього, 28.08.2015 року до позивача звернувся [PERSON] з пропозицією виступити поручителем за нанесені відповідачем збитки за отримані експлуатаційні послуги в сумі 23331, 61 грн., сума відповідальності відповідача 100 грн., що підтверджує договір поруки (а. с. 72-73). Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Стаття 509 Цивільного кодексу України вказує, що зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана зробити на користь іншої сторони (кредитора) визначені дії. Зобовязання виникають відповідно до підстав, зазначених у статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 610 Цивільного кодексу України,\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням\~статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Квітень» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved