Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив усунути йому перешкоди в користуванні належною йому квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою та примусово зняти його з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову вказував, що йому на праві приватної спільної часткової власності з [PERSON] належить вищевказана квартира, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.03.2000 року. Відповідач є сином його колишньої дружини - [PERSON] . В квартиру відповідача було зареєстровано на прохання колишньої дружини, у зв`язку з чим між позивачем та відповідачем було укладено договір піднайму житлового приміщення від 15.11.2012 року. Шлюб із [PERSON] було розірвано у вересні 2018 року, а відповідач в квартирі фактично не проживає з липня 2018 року. При цьому комунальну платню не сплачує, не слідкує за станом квартири, не поліпшує умови проживання. При цьому через наявність реєстрації відповідача житловими органами проводяться додаткові нарахування комунальних платежів, та позивач обмежений у праві оформлення субсидії. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Факт не проживання відповідача у квартирі з липня 2018 року підтверджується копією Акту, складеного сусідами по будинку та посвідченим ТОВ «УЮТ 2011» м. Кривого Рогу від 07.10.2019 року. Після усунення недоліків позовної заяви за ухвалою судді від 28.10.2019 року, ухвалою судді від 22.01.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання, призначені на 19.03.2020 року, 22.04.2020 року, 02.06.2020 року не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, однак вони повернулися до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній». Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.03.2000 року, копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2012 року позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності квартира [ADDRESS] (а.с. 17-21). Між позивачем та відповідачем було укладено договір піднайму житлового приміщення від 15.11.2012 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі з 20.11.2012 р., про що свідчить довідка № 11378 від 02.10.2019 р. (а.с. 7). Про те, що відповідач [PERSON] з липня 2018 року і на теперішній час не проживає у квартирі позивача свідчить долучена до позову копія Акта від 07.10.2019 р., затвердженого ТОВ «УЮТ-2011» (а.с. 6). Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім наведеного, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми згідно зі ст. ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, у якому він не проживає з липня 2018 року. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved