Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказувала, що з 1998 по 2009 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В той же час [PERSON], будучи працездатною особою, має постійний дохід, аліменти на користь інших осіб не сплачує, проте постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Виходячи з того, що відповідач має змогу та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а тому позивачка просила суд стягувати з нього на свою користь кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій позовні вимоги визнав повністю. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. Відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, а також те, що він аліменти на користь інших осіб не сплачує, суд дійшов висновку, що відповідач може щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, який ним визнається, а саме 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову до суду та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved