Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник за довіреністю [PERSON] , звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Як підставу вказано, що він є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . У будинку зареєстровано 5 /п`ять/ осіб, у тому числі, [PERSON] , колишній чоловік його доньки. [PERSON] не є членом родини, оскільки 17.10.2006 року шлюб між ним та донькою розірвано. Зазначає, що відповідач з травня 2002 року за місцем реєстрації фактично не проживає. Таким чином, [PERSON] протягом тривалого часу, а саме з травня 2002 року, у житловому будинку за вищезазначеною адресою не проживає, допомоги на утримання житла не надає, поточні ремонти не проводить, комунальні платежі не сплачує, не отримує кореспонденцію за адресою реєстрації, його особисті речі в будинку відсутні. На даний час позивач не має можливості оформити державну субсидію для сплати комунальних послуг в зв`язку з реєстрацією в будинку [PERSON] .. Жодних стосунків з останнім позивач та члени його сім`ї не підтримують, не спілкується, його фактичне місцезнаходження невідоме. Факт реєстрації відповідача в будинку порушує права позивача на вільне користування та розпорядження майном як власника та не дозволяє в повному обсязі реалізовувати свої права. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зняти останнього з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та письмовий відзив на позов не надав, відповідно до вимог ч. 9 ст. 130, ч. 1 ст. 131 ЦПК України належним чином вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи згідно опублікованим оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в матеріалах справи (а.с. 23, 24, 31, 32). Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає (частковому) задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. У відповідності до вимог ст.ст. 316, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 01.12.1995 року рішенням виконкому Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 36 від 01.12.1995 року та зареєстрованого 18.12.1995 року Шевченківським МПТІ у реєстраційній книзі № 16 за № 162 (а.с. 5). За інформацією виконавчого комітету Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області (адресна картка) у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 5 /п`ять/ осіб: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). 17.10.2006 року шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Згідно акту комісії у складі депутата Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області та сусідів від 18.09.2019 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , з травня 2002 року фактично за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі в будинку відсутні, його місцезнаходження на даний час невідоме (а.с. 6). На даний час позивач не має можливості оформити державну субсидію для сплати комунальних послуг, в зв`язку з реєстрацією в житловому будинку відповідача [PERSON] .. Жодних стосунків з [PERSON] позивач та члени його сім`ї не підтримують, не спілкується, його фактичне місцезнаходження невідоме. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] показали, що добре знають [PERSON] , власника житлового будинку по [ADDRESS] , та членів його сім`ї: дружину [PERSON] , доньку [PERSON] , онуку [PERSON] . Свідки підтвердили, що у житловому будинку, крім членів сім`ї позивача, зареєстрований [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] , який фактично з травня 2002 року за місцем реєстрації не проживає, на даний час його місцезнаходження невідоме. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною другою ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку, тому зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні власністю позивача шляхом зняття з реєстраційного обліку у спірному приміщенні правового значення не має, а тому ця частина позовних вимог задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial