Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 15 липня 2016 року о 16.00 год. в м. Києві по вул. Стеценка на нерегульованому перехресті з вул. Д.Щербаківського сталася ДТП за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Geely MR7180» д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті дій відповідача, автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження на суму 145 845 грн. 12 коп., що підтверджується висновком №ЕД-1706-2-357/16 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 28 серпня 2016 року. Позивач вказав, що ним, крім іншого, було сплачено 2 471 грн. за виконання вказаного звіту. Посилаючись на те, що відповідач до цього часу в добровільному порядку не відшкодував розмір матеріального збитку, [PERSON] просив стягнути на свою користь з [PERSON] 145 845 грн. 12 коп. - майнової шкоди, 2 471 грн. - витрат за складання висновку, а також судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2016 року, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третьої особи ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». 01 лютого 2017 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог та, посилаючись на те, що 21 жовтня 2016 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», де була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], було виплачено на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн., просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 98 316 грн. 12 коп., 2 471 грн. - витрат за складання висновку та судові витрати (а.с. 83). У судовому засіданні позивач та його представник заяву про зменшення позовних вимог підтримали та просили її задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що дійсно у ДТП, яка сталася 15 липня 2016 року о 16.00 год. в м. Києві по вул. Стеценка на нерегульованому перехресті з вул. Д.Щербаківського винен саме він. Однак, сума майнової шкоди, яку позивач просить з нього стягнути на свою користь значно завищена, так як вона перевищує ринкову вартість автомобіля. Зауважив, що він пропонував позивачу оплатити вартість ремонту авто, на що останній не погодився. Крім того, зазначив, що він згоден сплатити [PERSON] суму майнової шкоди у розмірі 69 858 грн. 10 коп. згідно експертизи ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», за умови, що останній передасть йому автомобіль. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 15 липня 2016 року о 16.00 год. в м. Києві по вул. Стеценка на нерегульованому перехресті з вул. Д.Щербаківського сталася ДТП за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Geely MR7180» д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач (а.с. 5). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини. Внаслідок даного ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно наданого позивачем висновку №ЕД-1706-2-357/16 від 28 серпня 2016 року експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 28 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 145 845 грн. 12 коп. (а.с. 6-12). Автомобіль «Chevrolet Lacetti» д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів № [NUMBER] (а.с. 86). 21 жовтня 2016 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» було виплачено на користь позивача страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0045464 від 21.10.2016 року (а.с. 119-120). Вказана виплата була здійснена на підставі звіту № 232/16 від 19.08.2016 р. Позивач не оскаржував рішення ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». Згідно звіту №232/16 від 19.08.2016 р. вартість майнової шкоди приймається на рівні ринкової вартості транспортного засобу та складає 119 858 грн. 10 коп.(а.с.94, 103) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтями 1187, 1194 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником транспортного засобу, винним в завданні шкоди. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховим відшкодуванням. Відповідно до ст. ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує шкоду, заподіяну майну третьої особи. Згідно роз'яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що майнова шкода, яку позивач просить стягнути з нього значно завищена та витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу. Він згоден сплатити [PERSON] суму майнової шкоди у розмірі 69 858 грн. 10 коп. згідно експертизи ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», за умови, що останній передасть йому автомобіль (залишки транспортного засобу). В матеріалах справи є два висновки по оцінці вартості майнової шкоди. Суд бере до уваги звіт № 232/16 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ «Geely MR7180» д.н.з. [NUMBER] від 19 серпня 2016 року, який виконувався на замовлення ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», оскільки про огляд пошкодженого транспортного засобу «Geely MR7180» д.н.з. [NUMBER] був належним чином повідомлений [PERSON], що у судовому засіданні ним не заперечувалося (а.с. 92-117). В той же час, суд не приймає до уваги висновок № ЕД-1706-2-357/16 від 28 серпня 2016 року (а.с. 6), який був наданий позивачем, оскільки даний висновок проводився без огляду пошкодженого автомобіля відповідачем, що викликає у суду сумніви в об'єктивності та вірності складеного висновку. Про складання протоколу огляду транспортного засобу від 25 серпня 2016 року відповідач не повідомлявся. Як вбачається зі звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ «Geely MR7180» д.н.з. [NUMBER] від 19 серпня 2016 року (а.с. 94), вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 126 953 грн. 06 коп., а ринкова вартість даного ТЗ становить 119 858 грн. 10 коп., а тому у підсумковому результаті вартість майнової шкоди була прийнята експертом на рівні ринкової вартості ТЗ та складає 119 858 грн. 10 коп. (а.с. 103). У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Згідно з п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного Майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості колісного транспортного засобу на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу не менша за його ринкову вартість. Пунктом 30.2 ст. 30 вказаного Закону визначено, що якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, у п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено порядок визначення розміру та відшкодування шкоди, якщо транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження. При цьому розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Відповідно до експертизи № 232/16 вартість відновлювального ремонту складає 126 953 грн. 06 коп., а ринкова вартість автомобіля - 119 858 грн. 10 коп., тому в силу норм ст. 30 вищезазначеного Закону в даному випадку ремонт вважається економічно необґрунтованим. Позивач у судовому засіданні вказав, що автомобіль на даний час ним відремонтовано. Докази про суму витрат на ремонт автомобіля або рахунок-фактуру із зазначенням суми відновлювального ремонту автомобіля надавати суду позивач відмовився. Позивач у судовому засіданні наполягав на тому, щоб йому було відшкодовано майнову шкоду на підставі звіту від № ЕД-1706-2-357/16 від 28 серпня 2016 року. Передавати автомобіль відповідачу, за умови сплати позивачу суми майнової шкоди, [PERSON] не бажає. Крім того, він не згоден із визнанням його транспортного засобу фізично знищеним. Судом встановлено, що сума майнової шкоди, яку просить стягнути позивач з відповідача перевищує ринкову вартість автомобіля [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно роз'яснень у п. 15 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 232/16 середня ринкова ціна даного автомобіля (Сер) 134 520 грн. 88 коп. (а.с. 101), ринкова вартість даного авто після ДТП - 119 858 грн. 10 коп. (а.с. 94): 134 520, 88 грн. - 119 858, 10 грн. = 14 662, 78 грн. Отже різниця між вартість транспортного засобу до та після ДТП складає 14 662, 78 грн., доказів про понесені витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП суду не надані. Оскільки позивач не згоден з визначенням його автомобіля фізично знищеним, то ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» було виплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. В той же час, позивачем у супереч вимог ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити проведення ним відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, не надані докази про суму понесених фактичних витрат на оплату послуг за виконання ремонтних робіт у спеціалізованій установі, обсяг проведених робіт та перелік деталей та вузлів транспортного засобу, які були замінені, що безпосередньо впливає на порядок відшкодування заподіяних збитків, що унеможливлює дійти висновку, щодо реального розміру заподіяної позивачу шкоди. У відповідності до положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Зі змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи позов у межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка визначена позивачем в розмірі 98 316 грн. 12 коп., є недоведеними в частині визначення розміру заподіяної шкоди, за відсутності доказів, які мали підтвердити проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, що є окремим предметом доказування та має слугувати підставою для відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed