Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнюючи позовні вимоги, просила: -встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 2001 року по липень 2014 року; -визнати за нею право власності на ? частину майна: пральну машину «LG» вартістю 2999,17 грн., телевізор «LG» вартістю 4832,50 грн., загальною вартістю 7831,67 грн.; -визнати за нею право власності в порядку спадкування на ? частину майна: холодильник «Rainford» вартістю 1031,00 грн.; комп'ютер вартістю 2299,00 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332,50 грн., сантехніку вартістю 606,90 грн., а саме: умивальник вартістю 89,99 грн., стійку вартістю 85,99 грн., компакт ZIBO з сидінням вартістю 199,99 грн., панель ПВХ Білий лак вартістю 230,93 грн., загальною вартістю 7269,40 грн.; -визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якої складає 264714,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала на те, що вона з жовтня 2001 року проживала спільно, однією сім'єю з [PERSON], [INFO], вели спільне господарство, тобто знаходилися у фактичному шлюбі понад 5 років. Зазначила, що з жовтня 2001 року вона, разом з [PERSON] проживали з її батьками у квартирі [ADDRESS]; з 2003 по 2005 роки вони разом проживали на підставі договору оренди в квартирі [ADDRESS]. У травні 2005 року померла мати [PERSON] - [PERSON], та разом з батьками позивача, вони брали участь у похованні мами [PERSON]. Після смерті матері, [PERSON] разом з [PERSON] спільними зусиллями, за спільні кошти зробили капітальний ремонт у [ADDRESS]: замінили електричну проводку, батареї, сантехніку, поставили пластикові вікна. Після закінчення ремонтних робіт з 2006 року вони разом з [PERSON] стали мешкати у квартирі [ADDRESS]. За час спільного проживання ними за спільні кошти у 2008 році було придбано холодильник «Rainford» вартістю 1031,00 грн.; комп'ютер вартістю 2299,00 грн., у 2013 році - пральну машину «LG» вартістю 2999,17 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332,50 грн., телевізор «LG» вартістю 4832,50 грн., сантехніку вартістю 606,90 грн., загальною вартістю 15101,07 грн. [INFO] [PERSON] помер, про що 24 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №1145. У зв'язку з тим, що вона та [PERSON] проживали однією сім'єю, починаючи з 2001 року, позивач вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом після його смерті, та відповідно до вимог ст.ст.70,74 СК України, має право на 1\\2 частину майна, тому позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожна окремо, підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави, які зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], якій померлий [PERSON] був двоюрідним братом, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], який згідно копії поданої нотаріусу заяви, є батьком [PERSON], та його представник, в судовому засіданні, кожний окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] з 2005 року не проживала з його сином однією сім'єю. [INFO] за трагічних обставин помер його син. Зазначив, що коли він приїхав до сина, на нього напали невідомі, почали бити, він - отримав тяжкі тілесні ушкодження, а син - помер від отриманих ножових поранень. Зараз, він перебуває під вартою та утримується у слідчому ізоляторі Дніпропетровської області у зв'язку з порушеним кримінальним провадженням за даним фактом. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, яка складається із побутової техніки, купленої [PERSON] та квартири [ADDRESS], яку отримав [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] Йому відомо, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: він - [PERSON] (батько померлого), [PERSON] (рідний дядько померлого), [PERSON] (двоюрідна сестра померлого) та [PERSON] (співмешканка померлого за період з 2001 по 2005 роки). Проте, зазначив, що [PERSON] з вересня 2005 року у спірній квартирі не проживає, а проживає в квартирі своїх батьків. Відповідач [PERSON], який згідно копії поданої нотаріусу заяви, є дядьком [PERSON], та його представник, в судовому засіданні, кожний окремо, також заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належала матері [PERSON] - [PERSON], після смерті якої, зазначена квартира стала належати [PERSON]. Він проживав у ній сам, сам отримав кредит в банку, сам робив ремонт в цій квартирі; [PERSON] спілкувався з [PERSON], більшість вихідних днів вони проводили разом за адресою [PERSON]: [ADDRESS]; [PERSON] розповідав йому, що у нього була дівчина [PERSON], з якою він товаришував, потім зустрічався, але все це було у період з 2003-2005 років, разом із [PERSON] він ніколи до нього не приїжджав, сімейних спілкувань у них не було. Про інших жінок, йому не відомо. Представник третьої особи - Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Кодекс про шлюб та сім'ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, не містив терміну «проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу». Так, згідно частини 1, 2 статті 6 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Згідно частини 1 статті 158 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Отже, період з 2001 року, який зазначає позивач в своїй позовній заяві, по 01 січня 2004 року, як період проживання однією сім'єю чоловіка [PERSON], [INFO] та жінки [PERSON], [INFO] без реєстрації шлюбу, не може ґрунтуватись на нормах закону - Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім'ю України. Так, згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Отже, норма статті 74 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на що посилається позивач у своїй позовній заяві, почала діяти з 01 січня 2004 року. Таким чином, факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу має юридичне значення лише з 01 січня 2004 року, а до 01 січня 2004 року законодавець не передбачав можливість встановлення такого факту. Згідно із п.5 ч.1, ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. За положеннями ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, установлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З метою встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, судом були допитані свідки. Так, свідок [PERSON], яка є близькою подругою позивача, допитана в судовому засіданні зазначила, що з позивачем знайома ще зі школи. Приблизно у 2000 році [PERSON] почала зустрічатись із [PERSON], потім вони жили разом, спочатку на [ADDRESS] у батьків [PERSON], потім винаймали квартиру на [ADDRESS], а потім - на [ADDRESS] у квартирі [PERSON]. Будь-яких дат свідок не змогла згадати, зазначивши, що не пам'ятає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], зазначила, що вона є подругою позивача з 2000 року. [PERSON] та [PERSON] як сім'ю, знає, що вони бажали зареєструвати шлюб, робили в квартирі ремонт та збирали гроші на весілля. Зазначила, що проживали вони разом до 2014 року, ще на своєму дні народженні бачила їх разом, бо вони приходили до неї, але на момент смерті [PERSON], вони вже разом не проживали. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є подружжям, та були допитані, кожен окремо, в судовому засіданні, зазначили, що [PERSON] та [PERSON] були друзями їх сина [PERSON] та їх бувшої невістки [PERSON], які були разом у 2008 році на весіллі його сина. Зазначили, що вони працюють на ринку «Каверіна» у м.Дніпро, куди [PERSON] разом з [PERSON] приходили за продуктами харчування; вважали їх сім'єю; не знали, який був у них статус, чи жили вони разом та чи були одружені, це їм не було відомо. У 2011 році їх син розійшовся з невісткою, проте, [PERSON] продовжувала спілкуватись з [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що був сусідом [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З 2014 року він мешкає за цією адресою. [PERSON] бачив лише два рази: напередодні судового засідання та під час його допиту в якості свідка в судовому засіданні. [PERSON] з дівчинами - не бачив. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] була дівчиною [PERSON], про це йому стало відомо зі слів сестри [PERSON] - [PERSON]. В приводу ремонту та побутової техніки свідок нічого не зміг повідомити. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками, їх показання об'єктивно підтверджують спільне проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по червень 2011 року. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Даючи оцінку наступним доказам, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог в частині визначення кінцевого періоду проживання, оскільки копії фотографій про спільний відпочинок з [PERSON], як і вітальні листівки, не свідчать про спільне проживання та ведення спільного господарства, крім того, зазначені фотокартки, не містять відбитку числа, місяця та року події, а оригінали фотокарток, які були оглянуті в судовому засіданні, на їх зворотному боці, містять лише один рік, та який, на всіх фотокартках, зазначений однією ампулою синього кольору, що не можна визнати належним доказом (а.с.40-43). Надана позивачем квитанція про нібито на здійснення останньою поховання [PERSON], не може свідчити про те, що обов'язок по похованню [PERSON] був зроблений саме позивачем, оскільки зазначена копія квитанції не містить загальних зазначень, притаманних бланку «квитанція», та остання не містить зазначення: на чиє саме ім'я чи кому саме, остання була виписана (а.с.10); крім того, суд зауважує, що більшість копій квитанцій, які надані позивачем про сплату комунальних послуг на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства, містить прізвище платника [PERSON], і лише деякі з них - [PERSON] - померла мати [PERSON] (а.с.11-26), проте, аж ніяк, не прізвище [PERSON]; а наявність лише трьох квитанцій із зазначенням прізвища платника «[PERSON].», які містять дату проведення платежу за водопостачання і водовідведення, абонплата та вивезення побутових відходів - 18 жовтня 2016 року (а.с.28), так само, не може бути належним доказом підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки зазначені платежі були здійснені вже після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.9); виписка ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 26.03.2007 року по 12.02.2008 року не може підтверджувати позовні вимоги щодо ведення спільного господарства, оскільки видана на ім'я [PERSON] (а.с.30). Аналіз письмових доказів - копії свідоцтва про право власності на житло від 19.08.2006 року, виданого на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], так само, не підтверджує позовні вимоги, та зазначене не свідчить про спільне проживання та ведення спільного господарства; проведення капітального ремонту у спірній квартирі, так само, як і придбання побутової техніки, не свідчить про те, що останнє було придбано за спільні кошти; наданий позивачем договір №26/03-1 від 26.03.2007 року, укладений між ПП [PERSON] та [PERSON] із якого вбачається виготовлення та установка металопластикових вікон, не являється належним і допустимим доказом, оскільки із тексту договору не вбачається, що останній укладений або [PERSON], або [PERSON] для виготовлення та установки вікон саме у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], крім того, останній, укладений із сторонньою особою (а.с.31,32,33); надані позивачем: копія видаткової накладної №ГД-951 від 30.03.3008 р., копія договору поставки №ГД-951, копія видаткової накладної №ЧАРL5-0080 від 07.03.2013 р., (а.с.34, 34 зворот, 35), не підтверджують позовні вимоги, оскільки всі, без винятку, видані на ім'я [PERSON] Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав, зазначених обставин позивач не довела, чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. З урахуванням наведених норм, суд вважає вірним встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка [PERSON], [INFO] та жінки [PERSON], [INFO] без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по червень 2011 року. Що стосується вимог позивача про визнання за нею право власності на ? частину майна: пральну машину «LG» вартістю 2999,17 грн., телевізор «LG» вартістю 4832,50 грн., загальною вартістю 7831,67 грн.; право власності в порядку спадкування на ? частину майна: холодильник «Rainford» вартістю 1031,00 грн.; комп'ютер вартістю 2299,00 грн., кондиціонер «Samsung» вартістю 3332,50 грн., сантехніку вартістю 606,90 грн., а саме: умивальник вартістю 89,99 грн., стійку вартістю 85,99 грн., компакт ZIBO з сидінням вартістю 199,99 грн., панель ПВХ Білий лак вартістю 230,93 грн., загальною вартістю 7269,40 грн.; право власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якої складає 264714,00 грн. зазначені вимоги задоволенню не підлягають як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому, суд вважає необхідним зауважити, як вбачається з копії спадкової справи №457/2016 рік до майна померлого [INFO] [PERSON], до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що свідчить про наявність інших спадкоємців, а тому, позивач не позбавлена права звернення до нотаріуса у порядку, передбаченому главою 86 ЦК України. Інші посилання позивача та її представника є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилаються останні, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги щодо відшкодування судових витрат, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial