Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, уточненими під час розгляду справи, про стягнення з [PERSON] на її користь за прострочення сплати заборгованості в розмірі 1 138 076.01 гривень за період з 05.03.2009 року по 03.05.2018 року 313 080, 03 гривень відсотків річних та 2 178 277,48 гривень інфляційних втрат за період з 05.03.2009 року по 31.03.2018 року відповідно до ст.625 ЦПК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11.12.2008 року у справі №2-907/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, зміненого рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04.03.2009 року у справі №22-251/2009 рік про стягнення з [PERSON] на користь спадкодавця заборгованості за договором позики в сумі 1 352 740 грн., до теперішнього часу не виконано. Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. У клопотанні поданому через канцелярію суду вказує, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.(а.с.144) Відповідач надала відзив на позов, у якому посилається на пропуск позивачем строку позовної давності стосовно частини позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачкою строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.ст.12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 11 грудня 2008 року рішенням Млинівського районного суду Рівненської області у справі №2-907/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, зміненого рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04.03.2009 року у справі №22-251/2009 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 1 352 740 грн. (а.с. 4-5) 02.04.2009 року на виконання рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2008 року, за результатами апеляційного оскарження, Млинівським районним судом було видано виконавчі листи про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 676 139 грн. 01 коп. боргу за договором позики та 461 937 грн. відсотків за користування грошовими коштами за договором позики (а.с.8-9) [INFO] позивач [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла як спадкоємець за законом першої черги його дружина - [PERSON] . Відповідно до п.2 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ухвалою Млинівського районного суду від 27 жовтня 2011 року замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] - позивача у даній справі.(а.с.6-7) 13.08.2015 року постановою начальника відділу державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції Данилишиним В.О., відкрито виконавчі провадження №48282851 та №48284886 з виконання виконавчих листів № 22-251/09 виданих 02.04.2009 року Млинівським районним судом Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 676 139 грн 01 коп. та 461 937 грн. (а.с 10-11). Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року було виправлено арифметичну помилку, допущену в рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року, в зазначенні загальної суми боргу, вказавши «1 138 076, 01 грн.» замість «1 352 740 грн.».(а.с.48) Відповідно до повідомлення Млинівського районного відділу державної виконавчої служби №12810 від 09.12.2019 року, на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №48282851, до складу якого входять: виконавчий лист №22-251/09 від 02.04.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 461 937 грн., виконавчий лист№22-251/09 від 02.04.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 676 139 грн 01 коп. Станом на 04.12.2019 року за зведеним виконавчим провадженням стягнуто та перераховано на користь стягувача грошові кошти на загальну суму 2438, 82 грн. Заборгованість становить 1 135 637,19 грн.(а.с.99) Тобто, відповідач [PERSON] рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11.12.2008 року про стягнення заборгованості за договором позики, зміненого рішенням апеляційного суду Рівненської області від 04.03.2009 року не виконала, заборгованість [PERSON] до даного часу не сплатила. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, залишок заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 135 637,19 грн, що був встановлений рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11.12.2008 року у справі №2-907/2008, зміненого рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04.03.2009 року у справі №22-251/2009 рік є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як вбачається з тексту рішення апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року у справі №22-251/2009, зобов`язання відповідача виражено у гривні.(а.с.5) Оскільки рішення апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року щодо визначення в його резолютивній частині стягнення коштів саме у гривні, а не суми, еквівалентної доларам США, позивач та відповідач не оскаржили в касаційному порядку, тобто погодилися з висновком суду про стягнення коштів у грошовій одиниці України. За змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст.625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, 25 червня 2018 року відповідачем було подано до суду заяву про застосування позовної давності. (а.с.21) Враховуючи, що позивач звернулася за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за весь період прострочення платежу, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач визначила період для стягнення 3% річних із 05.03.2009 року по 03.05.2018 року, інфляційних втрат - із 05.03.2009 року по 31.03.2018 року, з позовом звернулася 05.05.2018 року. З урахуванням того, що зобов`язання за договором позики та рішенням суду відповідачкою не виконане, а також того, що останньою було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що нарахування 3% річних потрібно здійснити за період з 05.05.2015 по 03.05.2018 рр., який становить 1095 днів. Розрахунок 3% річних здійснено судом за наступною формулою: Ев=Cз(грн) *3%*Кдн./365. Де Ев-розмір відсотків в гривнях, Сз(грн.)- сума заборгованості в гривнях, Кдн. - кількість днів прострочення, 3% - відсотків річних відновідно до ст..625 ЦК України. Отже за період 05.05.2015 року по 31.12.2015 року сума боргу становить 22543,25 грн.; за період 01.01.2016 року по 31.12.2016 року сума боргу становить 34235,82 грн.; за період 01.01.2017 року по 31.12.2017 року сума боргу становить 34142,28 грн.; за період 01.01.2018 року по 03.05.2018 року сума боргу становить 11505,48 грн.(а.с.88) Таким чином загальна сума 3% річних на суму боргу в розмірі 1138076,01 грн. за період прострочення 1095 днів становить 102426,83 грн. Також, суд приходить до висновку, що нарахування інфляційних втрат потрібно здійснити за період з 05.05.2015 по 31.03.2018 року. Розрахунок інфляційних втрат здійснено судом за наступною формулою: сума інфляційних втрат в гривнях = Сз (грн.)*(Зінф - 100)/100, де Сз - сума заборгованості в гривнях, Зінф - зведений індекс інфляції у відсотках. Отже за період 05.05.2015 року по 31.03.2018 року сума інфляційних втрат становить 434 790,72 ,25 грн.(а.с.90 зворот - 91) За правилами ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову [PERSON] сплачено 8810 грн. судового збору, позовні вимоги позивача задоволено частково на 18,14 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1598,26 грн. судового збору за подачу позову.

Outcome: partial