Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із вказаною позовною заявою, у якій просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 45 в будинку № 240-В по Салтівському шосе у м. Харкові, посвідчений 16.02.2012 року ПН ХМНО [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 995, внаслідок зловмисної змови між представником продавців [PERSON] та покупцем [PERSON]; повернути сторони правочину у стан, що діяв до укладання договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що квартира № 45 в буд. № 240-В по Салтівському шосе у м. Харкові належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 07.03.1997 року. У квартирі мешкають та зареєстровані [PERSON] та її онук [PERSON], [PERSON] у квартирі зареєстрована, проте не проживає з 2009 року. У березні 2016 року позивачам стало відомо, що з 2012 року вищевказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу та продана [PERSON], який є батьком [PERSON] та сином [PERSON], від імені позивачів на підставі нотаріально посвідчених довіреностей. Довіреності, на підставі яких [PERSON] продав квартиру, були надані на його імя позивачами у звязку з відїздом позивачів [PERSON], [PERSON] на постійне проживання до Італії. [PERSON] повинен був піклуватися про похилого віку матір [PERSON], яка потребує догляду та піклування, а згодом, у разі відїзду [PERSON] до Італії, здавати квартиру в оренду з метою компенсації коштів на утримання квартири. Домовленостей щодо продажу квартири між позивачами та відповідачами не було, договір купівлі-продажу спірної квартири не відповідає волевиявленню сторін. Відповідачі приховували факт продажу вказаної квартири, грошей від продажу квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] від відповідачів не отримували. У звязку з викладеним, позивачі змушені були звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. За частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Положеннями ст. 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною визнається судом недійсним. З роз'яснень, викладених у п.п. 19, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Для визнання правочину недійсним на підставі\~статті 232 ЦК України\~необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Як вбачається дублікату свідоцтва про право власності серії №087875, реєстраційний номер № 8-97-84947-Ф2 від 07 березня 1997 року та з витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 33000882 від 27.01.2012 року квартира № 45 у буд. № 240-В по Салтівському шосе у м. Харкові належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності (а.с. 7-9). 23 липня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] була посвідчена довіреність від імені [PERSON], видана на ім'я [PERSON] на дії щодо розпорядження всією належною їй квартирою за адресою: м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], а саме: отримати дублікат документів про право власності на зазначену квартиру, продати, обміняти, здати її в оренду, передати в іпотеку (довіреність серії ВКМ № 787970, зареєстрована в реєстрі за № 1079). 16 грудня 2011 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] була посвідчена довіреність від імені [PERSON], видана на ім'я [PERSON] на дії щодо розпорядження всією належною йому часткою квартири за адресою: м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], а саме: отримати дублікат документів про право власності на зазначену квартиру, продати, обміняти, здати належну йому частку зазначеної квартири в оренду, передати в іпотеку (довіреність зареєстрована в реєстрі за № 7266). 11 січня 2012 року була посвідчена довіреність від імені [PERSON], видана на ім'я [PERSON] на дії щодо розпорядження всією належною йому часткою квартири за адресою: м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], а саме: отримати дублікат документів про право власності на зазначену квартиру, продати, обміняти, здати належну їй частку зазначеної квартири в оренду, передати в іпотеку (а.с. 12). 16 лютого 2012 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] як продавцями, від імені яких згідно вищевказаних довіреностей діяв [PERSON], та [PERSON] як покупцем. Позивачі зазначають, що ніяких домовленостей щодо продажу квартири між ними та [PERSON] не було, грошей від продажу спірної квартири вони не отримували, довіреності були надані [PERSON] з метою догляду за [PERSON], яка є людиною похилого віку, та здачі вищезазначеної квартири в оренду для отримання компенсації коштів на утримання квартири. Статтею 1006 ЦК України\~передбачено, що повірений зобов'язаний після виконання доручення негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, надати звіт про виконання доручення та негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Представник, вчиняючи правочин, не виражає власну волю - його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє, оскільки відповідно до\~ст. 237 ЦК\~представник зобов'язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. Але в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що і є підставою для визнання такого правочину недійсним. З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартири був укладений між [PERSON] (батьком) та [PERSON] (донькою), з часу укладення договору, а саме з 16 лютого 2012 року, по березень 2016 року відповідачі приховували факт укладання договору купівлі-продажу квартири, грошей, отриманих від продажу квартири, позивачам не надавали, що підтверджує зловмисну домовленість між відповідачами. Враховуючи, що договір купівлі-продажу, укладений від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], не відображає справжньої волі позивачів щодо правових наслідків укладеного договору, вказаний правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнає договір купівлі-продажу квартири недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~\~відповідно до статей\~215\~\~та\~216 ЦК України\~\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено правочином. Оскільки в результаті укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: м. Харків, Салтівське шосе[ADDRESS], який є недійсним, право власності перейшло від [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], і, відповідно, відбулася державна реєстрація цього переходу права власності у державному реєстрі, суд вважає за можливе застосувати наслідки недійсності правочину - договору купівлі-продажу, повернути сторони договору купівлі-продажу від 16 лютого 2012 року у первісний стан, скасувавши державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім'я [PERSON] та відновивши державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved