Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У жовтні 2016р. [PERSON]звернулась до суду із уточненим в подальшому позовом до [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2016року належить 1/5 частка домоволодіння №30 по провул. Деревообробний,5, в м.Одесі, в якому зареєстровані члени сім`ї колишнього власника зазначеного будинку, відповідачі у справі. Зазначала, що [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON]ще у 1996році забрали свої особисті речі, залишили спірний будинок та з цього часу в ньому не проживають. Місце проживання відповідачів в теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ними відсутній та до будинку вони не приходять. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка остаточно просила суд винести рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловою площею у будинку №30 по провул. Деревообробний, 5 в м.Одесі. Ухвалою суду від 17 січня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням №30, що знаходиться по пров. Деревообробному, 5 в м. Одесі були залишені без розгляду (а.с.61). Позивачка та її представник, діюча на підставі довіреності від 04 серпня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідачів в судові засідання, про що надали до суду відповідну заяву (а.с. 17,82). Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.51,52,53,54,55,56, 63,64,65,75,76,77). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2016року належить 1/5 частка домоволодіння №30 по провул. Деревообробний,5, буд. №30 в м.Одесі (а.с.6). Право власності позивачки на 1/5 частку домоволодіння №30 по провул. Деревообробний,5, в м.Одесі зареєстровано в спадковому реєстрі (а.с.8). Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію), в будинку позивачки з 1961,1966,1985 та 1988року зареєстровані [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13,15-16). Встановлено, що [PERSON],[PERSON], [PERSON]більше 15 років в домоволодінні №30 по провул. Деревообробний,5, в м.Одесі не проживають, що підтверджується актом про не проживання, завіреним начальником ОСН-КМ «Сахарний» від 01 вересня 2010року, актом про не проживання, завіреним начальником ОСН-КМ «Сахарний» від 30 листопада 2016року (а.с.14,43). Згідно довідки Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №11» від 13 березня 2017р., [PERSON],[PERSON], [PERSON]на стаціонарному лікуванні у період з 01 січня 2000 року по 08 березня 2017року не значаться (а.с.79). Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» Одеська дирекція, за період з 01 січня 2016р. по 10 березня 2017року в надходженні значиться наступна кореспонденція: рекомендований лист № 6504511772974 від 23.01.2017р. із Одеси-45, надійшов до відділення поштового зв'язку №31 м.Одеси 25.01.2017р., на ім'я [PERSON], повернутий на зворотну адресу 27.01.2017р.; рекомендований лист № 6504511772982 від 23.01.2017р. із Одеси-45, надійшов до відділення поштового зв'язку №31 м.Одеси 25.01.2017р., на ім'я [PERSON], повернутий на зворотну адресу 27.01.2017р.; рекомендований лист № 6504511772990 від 23.01.2017р. із Одеси-45, надійшов до відділення поштового зв'язку № 31 м.Одеси 25.01.2017р., на ім'я [PERSON], повернутий на зворотну адресу 27.01.2017р.; рекомендований лист № 650208730186 від 22.02.2017р. із Одеси-12, надійшов до відділення поштового зв'язку №31 м.Одеси 25.02.2017р., на ім'я [PERSON], повернутий на зворотну адресу 28.02.2017р.; рекомендований лист Ш 6501208730194 від 22.02.2017р. із Одеси - 12, надійшов до віддалення поштового зв'язку № ЗІ ж Одеси 25.02.2017р., на ім'я [PERSON], повернутий на зворотну адресу 28.02.2017р.; рекомендований лист № 6501208730178 від 22.02.2017р., із Одеси- 12, надійшов до відділення поштового зв'язку ТА 31 м.Одеси 25.02.2017р на ім'я [PERSON], повернутий на зворотну адресу 28.02.2017р..Згідно довідки працівників 31 відділення поштового зв'язку м.Одеси, вищезазначені рекомендовані листи повернуті на зворотну адресу через не розшук адресатів (а.с.81). Згідно довідки ОЗШ №120 від 06 березня 2017року, [PERSON] та [PERSON] у зазначеній школі протягом 2000-2017років не навчались (а.с.78). Факт не проживання відповідачів в будинку №30 по провул. Деревообробний,5, в м.Одесі в м.Одесі також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], яка пояснила суду, що відповідачі більше 20 років у будинку №30 по провул. Деревообробний,5, в м.Одесі не проживають, їх місце знаходження невідоме (а.с.80). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі були зареєстровані у спірному будинку та набули право користування ним зі згоди колишнього власника будинку. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Право відповідачів, які не є власниками спірного будинку, на користування ним було похідним від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилося і право користування житлом відповідачів. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач [PERSON] є новим власником будинку, яка не надавала згоди на вселення та реєстрацію у ньому відповідачів, а останні були зареєстрований у будинку зі згоди колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком, оскільки після того, як особа, до якої вони вселилися, позбулась права власності, вони стали тимчасовими жильцями. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі відсутні в будинку понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20грн., які сплачені позивачкою у повному обсязі (а.с.1). На підставі ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved