Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У квітні 2015 році позивач звернувся до суду із позовом до відповідача , який мотивував тим, що з 23 лютого 2001 року він із відповідачем перебували у шлюбі по 26 червня 2009 року. Вказує, що в період перебування у шлюбі Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено типовий договір про дольову участь в будівництві житла № 7/03 від 28 червня 2003 року та типову кредитну угоду № 19/03 від 28 липня 2003 року ( далі- кредитна угода) , на підставі яких, йому передано у власність квартиру [ADDRESS] , Житлове містечко, смт. Стрижавка Вінницького районну Вінницької області та видано свідоцтво про право власності № 80 від 22 липня 2004 року на цю квартиру. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 червня 2014 року визнано за відповідачем [PERSON] право власності на ? частину вказаної вище квартири. Зазначає, що оскільки вказана квартира була поділена судом як спільна сумісна власність в рівних частках, а кредитна угода була укладена в інтересах сім*ї, тому вважає що відповідач повинна нести тягар сплати 1\\2 частки зобовязань по даній кредитній угоді , відповідно до положень ч.4 ст.65 СК України, за період з вересень 2009 року по березень 2015 року в розмірі 11629 грн.55 коп. та витрати на страхування квартири в сумі 879 грн.86 коп. Крім того, вважає , що у відповідності до ст.360 ЦК відповідач повинна відшкодувати йому 1\\2 частки понесених ним витрат на утримання та збереження квартири в розмірі 7181 грн.60 коп. ,які складаються з комунальних платежів за квартиру, спожитий газ та електроенергію. Просить суд стягнути вказані суми, а також зобовязати відповідача в подальшому сплачувати половину грошових зобовязань згідно договору про дольову участь та типової кредитної угоди, втрати на страхування квартири та щомісячно 1\\2 частку витрат повязаних з утриманням квартири - за спожитий газ, електроенергію, водопостачання, водовідведення, опалення, утримання будинку та прибудинкової території, вивіз побутових відходів. В судовому засіданні позивач підтримав повні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити та надав пояснення аналогічні зазначеним у позові, суду доповнив, що відповідач з 2008 року, разом із дітьми мешкає в с. Біла Ямпільського району Вінницької області, а він в даній квартирі мешкає разом із дружиною - [PERSON], сплачує за послуги з газопостачання, водовідведення, електроенергії згідно до показників лічильників. Відповідач [PERSON] до судового засідання нез*явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши міркування позивача , який не заперечував, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає позов частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2001 року, який розірваний між ним на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 травня 2009 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO] ( а.с.4,5) 28 липня 2003 року між позивачем [PERSON] та Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладена типова кредитна угода № 19/03 про надання пільгового довгострокового державного кредиту на будівництва житла загальною площею 69,18 кв.м. для своєї сім*ї у складі чотирьох осіб, строком на 30 років від дати укладення угоди.( а.с.9-11) 29 липня 2004 року позивачу видано свідоцтва № 80 про право власності на квартиру [ADDRESS], Житлове містечко, смт Стрижавка Вінницького районну Вінницької області на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2004 року №210.( а.с.22) Відповідно до ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 червня 2014 року, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної квартири зі сплатою половину залишку боргових зобовязань по кредитній угоді № 19/03 від 28 липня 2003 року, зі змінами, укладеній між Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] ( а.с. 23-25) Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року, рішення суду першої інстанції змінено-скасовано в частині зобовязання [PERSON] по сплаті половину залишку боргових зобовязань по кредитній угоді № 19/03 від 28 липня 2003 року, зі змінами, укладеній між Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] (а.с.26-28) Згідно до ч.1 ст. 365 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, на час звернення до суду позивача із даним позовом йому та відповідачу вказана квартира належить на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.2 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно до ч.1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тому суд дійшов висновку , що підлягають до задоволення позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача половини понесених ним витрати на оплату : - страхової суми в загальному розмірі 879 гривень 86 копійок, за договором добровільного страхування майна № 004/009-27486/017 МА від 30 жовтня 2009 року у сумі 219,03 грн.; договором добровільного страхування майна № 004/009- 30942/017 МА від 25 жовтня 2010 року у сумі 219 , 04 грн.; договором добровільного страхування майна № 004/009- 41569/017 МА від 28 жовтня 2011 року у сумі 219 , 04 грн.; договором № 203/12-ОИП/В обовязкового страхування нерухомого майна ( нерухомості), що є предметом іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування від 25 жовтня 2012 року у сумі 74 , 25грн.; договором № 278/13-ОИП/В обовязкового страхування нерухомого майна ( нерухомості), що є предметом іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування від 20 жовтня 2013 року у сумі 74 , 25 грн.; договором № 214/14-ОИП/В обовязкового страхування нерухомого майна ( нерухомості), що є предметом іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування від 22 жовтня 2014 року у сумі 74 , 25грн. ; - погашення суми повернення кредиту за типовою кредитною угодою № 19/3 від 28 липня 2003 року за період з 4 кварталу 2009 року по 1 квартал 2015 року в сумі 11 399 гривень 05 копійок, а разом в загальній сумі становить 12278 (дванадцять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 94 копійок, так як відповідач як співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язана нести витрати за типовою кредитною угодою № 19/3 від 28 липня 2003 року та за страхування вказаної квартири. В інший частині позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю , виходячи з наступного . Відповідно до положень ст.20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про стягнення витрат на утримання та збереження майна за період з липня 2009 року по березень 2015 року у розмірі 7181 грн.60 коп., що представляють собою по своєї суті витрати по сплаті комунальних послуг, суд виходив з того, що в судовому засіданні встановлено та позивачем не оскаржувалося, що відповідач з 2008 року по теперішній час проживає фактично, разом із дітьми, за адресою: с. Біле, вул. Леніна ю. буд.101 Ямпільського району Вінницької області. Позивач у спірній квартирі мешкає разом із дружиною [PERSON], в квартирі встановлені на газ, воду та світло лічильники і він сплачує щомісячні платежі відповідно до спожитих послуг. Тому суд вважає , що вказані витрати є тягарем саме позивача, так як він фактично споживає ці послуги. Відмовляючи у задоволені позовної вимоги позивача щодо зобовязання відповідача у подальшому сплачувати половину: - залишку грошових зобовязань згідно типової договору про дольову участь та типової кредитної угоди від 28 липня 2003 року , з подальшими змінами та доповненнями; - витрат, повязаних з страхуванням квартири та витрат, повязаних з утриманням квартири, суд виходить з того, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України). Відповідно о ст.ст.15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України . Таким чином, виходячи з аналізу положень ст. ст. 15,16 ,ч.ч.1,2 ст. 358 ЦК України , суд вважає , що у даному випадку , суд не має законних підстав для зобовязання відповідача сплачувати наперед вищевказані витрати, так як порушення права позивача за цими позовним вимогами ще не настало.

Outcome: partial