Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У жовтні 2015 року Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах малолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], законний представник: [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що до прокуратури Дніпропетровської області звернувся в.о голови Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради з проханням забезпечити захист малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 13.06.2006 року, мати яких - [PERSON] загинула внаслідок умисного заподіяння їй смерті її чоловіком, [PERSON]. За вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України батька дітей було засуджено до позбавлення волі на строк 8 та опікуном малолітніх дітей призначено [PERSON], яка проживає в Республіці Молдова та є громадянкою цієї держави. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №40/1 від 20.02.2000 року малолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. В 2009 році опікуном дітей, [PERSON] від імені малолітніх дітей подано заяву про прийняття спадщини після померлої матері, [PERSON] , до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої [PERSON] та спадщину після її смерті прийняли, проте свідоцтва про право на спадщину не отримали та реєстрація права власності проведена не була. Позивач зазначає, що 22.10.2015 року управлінням Службою у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради було здійснено вихід до спірної квартири та встановлено, що квартира [ADDRESS] через наче б то прилюдні торги продана [PERSON], яка в подальшому відчужила цю квартиру [PERSON]. Позивач вважає, що договори купівлі-продажу є недійсними, так, як вони вчинені на підставі підроблених, а отже нікчемних документів, що призвело до порушенням прав малолітніх дітей. З метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить визнати недійсним Свідоцтво про придбання з прилюдних торгів двокімнатної квартири [ADDRESS] (Дніпрі), виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 24.09.2015 року за реєстровим № 1072 на імя [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ( Дніпрі), укладеного 21.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1049; витребувати із незаконного володіння [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) на користь неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] (Дніпрі); припинити право власності [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) на квартиру [ADDRESS] (Дніпрі); скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) на квартиру №190 в будинку № 12 по вул. М.Малиновського у м. Дніпропетровську (Дніпрі); Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (Дніпрі), по 1/2 частині за кожним; стягнути з відповідачі судовий збір. В судовому засіданні прокурор Дніпропетровської області позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були належним повідомлені. Представник третьої особи: Управління служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради просив позов задовольнити. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши докази суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 27.09.2009 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS], та яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після померлої [PERSON] є її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. За вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, батька дітей, [PERSON] було засуджено до відбування покарання на строк до 8 років позбавлення волі та опікуном малолітніх дітей призначено [PERSON], яка проживає в Республіці Молдова та є громадянкою цієї держави. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №40/1 від 20.02.2000 року малолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. В 2009 році опікуном дітей, [PERSON] від імені малолітніх дітей подано заяву про прийняття спадщини після померлої матері, [PERSON] , до складу якої входить квартира [ADDRESS], проте свідоцтва про право на спадщину спадкоємці не отримали. 22.10.2015 року управлінням Службою у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради було здійснено вихід до спірної квартири та встановлено, що квартира [ADDRESS] через прилюдні торги продана [PERSON], яка подальшому відчужила цю квартиру [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від імені особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. З матеріалів спадкової справи убачається, що неповнолітні: [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] Чоловік [PERSON] не має права на спадкування після померлої дружини, оскільки він умисно позбавив життя спадкодавця та був засуджений за вчення вказаного злочину. Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що 24.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на імя [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 44433712. 21.10.2015 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим № 1049 відчужила вказану квартиру [PERSON]. Перевіркою прокуратури Дніпропетровської області щодо правомірності відчуження спірної квартири встановлено, що реєстрація права власності за [PERSON] проведена на підставі підроблених документів, а саме: акту державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ №342/2 від 02.07.2013 року та протоколу проведення прилюдних торгів № 1-020/13 від 23.05.2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні також встановлено, що Свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видане приватним нотаріусом [PERSON] на підставі акту державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ №342/2 від 02.07.2013 року та протоколу проведення прилюдних торгів № 1-020/13 від 23.05.2013 року ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Відповідно до ч.1 ст. 215 УК України. підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою . пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення , зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, що існують на момент відшкодування. Статтею 224 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування , є нікчемним. Так, як Свідоцтво про придбання з прилюдних торгів квартири [ADDRESS] було видано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] на підставі нікчемних документів та вказане Свідоцтво про право власності порушує право неповнолітніх дітей на володіння та розпорядження квартирою, яка перейшла їм в спадщину, суд вважає, що Свідоцтво про придбання квартири з прилюдних торгів слід визнати недійсним. Відповідно до ч.2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно) , зобовязана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна. потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з п.2 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про привернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання наступних правочинів щодо відчуження цього майна , які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндекаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що з 2009 року на дверях квартири містилося повідомлення про те, що житло є сирітським і воно знаходиться під контролем виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради із зазначенням телефонів. При купівлі спірної квартири, її новий набувач, [PERSON] знав про вказану обставину, стрічку на квартирі, якою вона була опечатана зірвав та проник до квартири шляхом злому дверей. В пункті 10 договору купівлі-продажу квартири зазначено, що до моменту укладення договору купівлі-продажу, квартиру візуально оглянуто. Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу, [PERSON], відповідно до змісту договору квартиру оглянув та міг знати про права неповнолітніх дітей на спірну квартиру, проте незважаючи на це уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON], що свідчить про його недобросовісність, як покупця. За таких обставин суд вважає, що спірна квартира, яка в незаконний спосіб була відчужена, підлягає витребуванню від недобросовісного набувача [PERSON], на користь неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], а отже позов в цій частині також підлягає задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про придбання з прилюдних торгів двокімнатної квартири [ADDRESS] та спірний договір купівлі-продажу квартири слід визнати недійсним та квартира підлягає витребуванню від недобросовісного набувача [PERSON]

Outcome: approved