Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач Військової частини [NUMBER] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначено що, протягом 2015 року відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» [PERSON] проходив військову службу в військовій частині - польова пошта [NUMBER] та згідно наказу командира частини від 06.03.2015 року №71 був зарахований до списків особового складу і призначений на посаду оператора 1 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону (Додаток 1). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Відповідно до картки обліку військового майна особистого користування № 385 від 06.03.2015 (Додаток 2), Атестату № 77 (Додаток 3), та роздавальної відомості № 2940 від 04.02.2016 року (Додаток 4), солдат [PERSON] , Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (на даний час військова частина [NUMBER] ) був забезпечений речовим майном, згідно визначених норм, зокрема в особисте користування йому було видано: куртку польову утеплену нового зразка - 1 шт, ремінь брючний - 1 шт., білизну теплу трикотажну - 1 к-т, рукавиці (Польща) - 1 пара, шапку феску 1 к-т, черевики з в/б типу А - 1 пара, шкарпетки х/б 3 пари фуфайка з коротким рукавом - 2 шт, костюм польовий нового зразка - 1 шт., кашкет польовий н/з - 1 шт., костюм польовий н/з, черевики з в/б - 1 пара, штани утеплені польові н/з - 1 к-т, фляга алюмінієва -1 шт., шолом сталевий - 1 шт., чохол до фляги - 1 шт., костюм водозахисний - 1 к-т, рушник - 1 шт., казанок алюмінієвий - 1 шт., речовий мішок - 1 шт, шапка феска - 1 шт., куртка польова утеплена н/з - 1 шт. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV передбачено, що військове майно є державною власністю. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат [PERSON] , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХГУ, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551 - XIV (далі Статутів), зобов`язаний, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати протиправних дій, берегти державне майно. Особи, що посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягуються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» 23.06.95р. № 243/95-ВР (надалі - Постанова ВРУ № 243/95-ВР), закріплено, що відповідно до Конституції України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ст.ст. З, 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст. ст. 9, 11, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 5, 13, 14, 15, «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 року, солдат [PERSON] відповідав за утримання в готовності до застосування та збереження державного майна, що довірене йому; його комплектність, наявність та якісний стан; недопущення випадків його псування та нестач; вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональним його витрачанням, втратою, нестачею, псуванням і розкраданням. Пунктом 2 постанови ВРУ № 243/95-ВР визначено, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливо - мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. Пунктами 3, 32 постанови КМУ №1444 від 28.10.2004 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), передбачено наступне - речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майна непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно. До інвентарного майна належать теплі та постільні речі, табірні та спеціальні намети, спеціальний одяг і льотно-технічне обмундирування, засоби індивідуального захисту, санітарно-господарське майно, спортивний інвентар та музичні інструменти. Інвентарне майно видається тільки у тимчасове користування (експлуатацію). Разом з тим, фактичні обставини справи та надані належні документальні докази свідчать про те, що відповідач солдат [PERSON] грубо порушивши вище зазначені вимоги законодавства, вчинив втрату (розкрадання) державного військового майна (речового майна), яке було видано військовослужбовцю у користування, чим заподіяв матеріальну шкоду державі, в особі військової частини [NUMBER] . Необхідність стягнення матеріальної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача, зумовлена: систематичним вживанням алкогольних напоїв, у зв`язку із чим і було втрачено речове військове майно, яке було видане у користування Відповідачу. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктами 2, 3, 4 частини 1 Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене постановою ВРУ від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна. Військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. Згідно п. 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 р. № 880 «Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості»: - у п`ятикратному розмірі відшкодовується винними особами інвентарні речі: плащ-палатка бавовняна, мішок спальний, казанок металевий, фляга металева і поліетиленова, казанок комбінований; спеціальний одяг і взуття: куртка і брюки утеплені усіх найменувань. Порядок визначення розміру шкоди врегульований розділом IV Положення, згідно якого, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. У зв`язку з цим, наказом командира військової частини - польова пошта [NUMBER] від 27.11.2015 року № 1113 було призначене службове розслідування (Додаток 5). Відповідно до акту результатів службового розслідування, затвердженого ТВО командиром військової частини - польова пошта [NUMBER] від 19.11.2015 року №1645 (Додаток 6), наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] «Про результати службового розслідування» від 27.11.2015 року № 1119 (Додаток 7) та наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] від 27.11.2015 року № 1120 (Додаток 8) солдат [PERSON] притягнутий до матеріальної відповідальності на загальну суму 15 997,14 грн. Даний наказ не оскаржено, а отже він є чинним і підлягає виконанню і з відповідача слід було утримувати визначену суму матеріальної шкоди. При цьому, з відомості № 64 від 24.11.2015 року про вартість шкоди завданої державі внаслідок втрати речового майна солдатом [PERSON] (Додаток 9) вбачається, що вказаним військовослужбовцем не здано інвентарне речове майно на загальну суму - 3196, 27 грн., при цьому вартість майна із урахуванням кратності в цілому становить -15997,14 грн. Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] №250 від 28.11.2015 року солдат [PERSON] звільнений наказом командира військової частини - польова пошта [NUMBER] від 26 листопада 2015 року № 107 (по особовому складу) з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічмана, старшого мічмана) складу у разі невиконання службових обов`язків) пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» з 28 листопада 2015 року виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Центрального ОРВК м. Запоріжжя (Додаток 10). Крім того, на момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки на утримання за втрачене речове майно № 63 від 27.11.2015 за солдатом [PERSON] (Додаток 11) рахувалось речове майно, термін носіння якого не закінчився, а саме: куртка польова утеплена нового зразка - 1 шт, ремінь брючний - 1 шт., білизну теплу трикотажну - 1 к-т, рукавиці (Польща) - 1 пара, шапку феску - 1 к-т, черевики з в/б типу А - 1 пара, шкарпетки х/б - 3 пари, фуфайка з коротким рукавом - 2 шт, костюм польовий нового зразка - 1 шт., кашкет польовий н/з - 1 шт., костюм польовий н/з, черевики з в/б - 1 пара, на загальну суму 4 549,77 грн. Відповідно до п. 29 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою КМУ № 1444 від 28.10.2004 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), у разі звільнення військовослужбовця за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з них з урахуванням зносу. Зважаючи на ті обставини, що солдат [PERSON] був звільнений з військової частини - польова пошта [NUMBER] ( [NUMBER] ) у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків (за службовою невідповідністю) військова частина має право на утримання з останнього вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися. При цьому, після звільнення з лав Збройних Сил України солдатом [PERSON] згідно витягу з книги грошових стягнень та нарахувань виданої помічником командира з фінансово-економічної роботи - начальником фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] від 08.10.2018 року № 954 (Додаток 12), добровільно відшкодував кошти у сумі 3647,11 грн. за речове майно термін носіння якого не закінчився, тобто частково відшкодувавши завдані державі збитки, чим визнав свою вину. Таким чином, колишній військовослужбовець військової частини [NUMBER] згідно вимог вищевказаних нормативно-правових актів повинен відшкодувати державі - в особі військової частини [NUMBER] кошти за втрачене речове майно, несплачених після виключення зі списків особового складу частини, у сумі 16899 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити. Стягнути з громадянина [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] , р/р [NUMBER] в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Сумській області) матеріальну шкоду, завдану втратою інвентарного речового майна, в загальній сумі 16899 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять ) гривень 80 копійок. Сягнути з громадянина [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] , р/р [NUMBER] в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Сумській області) судові витрати в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 15.03.2019 року на 13 год. 30 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з*явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. На позові наполягає, просить винести заочне рішення. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. У наданий судом час, в тому числі до початку розгляду справи по суті, письмовий відзив до суду не надав, не заявив клопотань про витребування/надання доказів, не вказав причини неможливості подання доказів, враховуючи строки розгляду справи. За таких обставин, враховуючи строки розгляду справи, можливість подання сторонами будь-яких доказів, суд розглянув справу без участі відповідача на підставі наданих сторонами доказів. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: витягом з наказу № 71 від 06.03.2015 року, карточкою № 385 обліку матеріальних цінностей особистого користування, атестатом військовослужбовця № 77, роздавальною відомостю № 2940 від 04.02.2016 року, наказом № 1113 від 27.11.2015 року, актом результатів службового розслідування, наказом № 1119 від 27.11.2015 року, наказом № 1120 від 27.11.2015 року, довідкою-розрахунком утримання коштів військовослужбовця військової частини п/п [NUMBER] при звільненні, за втрату інвентарного речового майна № 64 від 27.11.2015 року, витягом з наказу № 260 від 28.11.2015 року, довідкою-розрахунком утримання коштів військовослужбовця військової частини п/п [NUMBER] при звільненні, за втрату інвентарного речового майна № 63 від 27.11.2015 року, витягом з книги обліку стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] від 08.10.2018 року. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, в зв`язку з чим позов слід задовольнити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1762, 00 грн.

Outcome: approved