overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явленого позову позивачкою вказано, що з 27 вересня 2002 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 393. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. З жовтня 2014 року шлюбні відносини припинили. Причиною розпаду сім'ї стали: протилежні погляди на життя, різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри, у результаті чого часто виникали сварки та скандали. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спір про поділ майна буде вирішуватися у окремому порядку. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись нею. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила шлюб розірвати та понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487 гривень 20 копійок стягнути з відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом про день, час та місце слухання справи повідомлений. Суду про поважність причини неявки у судове засідання не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони фактично шлюбні відносини припинили з 2014 року. Спільне господарство не ведуть, як єдина родина разом не проживають. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стали: протилежні погляди на життя, різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри, у результаті чого часто виникали сварки та скандали. Позивачка вважає, що сім'я розпалась остаточно і носить формальний характер. Спір про поділ майна буде вирішуватися між сторонами у окремому порядку. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати та виховуватись позивачкою. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати: судовий збір у сумі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу цілого житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого в м. Миколаєві, по вул. Залізничне селище №565 і зареєстрованого на Товарній Біржі «Нерухомість-Центр» від 01.02.2004 за №1/35. Нотаріально даний договір не посвідчувався, що перешкоджає їй (позивачу) в даний час розпорядитися спірним будинком. Крім того просила визнати за нею право власності на вищезазначений житловий будинок. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідачка не зявилась, про день слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши представлені докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 01.02.2004 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу. Згідно договору [PERSON] продала а [PERSON] придбала у власність цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований в м. Миколаєві, по вул. Залізничне селище №565. Даний договір був оформлений на Товарній Біржі «Нерухомість - Центр» від 01.02.2004 року за №1/35, а також 12.02.2004 р. у МБТІ. Нотаріально даний договір не посвідчувався. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири ( житлового будинку) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги вабить недійсність договору. Відповідно до ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо одна із сторін повністю або частково виконали умови угоди, що вимагає нотаріального посвідчення, суд має право визнати угоду дійсною. Крім того, на підставі ст. 328 ЦК України, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований в м. Миколаєві, по вул. Залізничне селище №565.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області за актовим записом №190 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від даного шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні. Заробітної плати позивачки не вистачає на утримання дітей, інших джерел доходу немає. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву в якій позов підтримала. Просила справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій позов визнав, просив розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області за актовим записом №190 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від даного шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні. Заробітної плати позивачки не вистачає на утримання дітей, інших джерел доходу немає. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що утримання дитини є спільним обовязком батьків, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180, 182-184\~Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У позовній заяві вона посилається на те, що сторони перебували у шлюбі без реєстрації. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки вони з відповідачем спільного господарства не ведуть та проживають окремо, просить стягнути аліменти в розмірі 900,00 гривень щомісячно. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову частково заперечував, не заперечуючи проти суми у 350,00 гривень. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги з таких підстав. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі без реєстрації, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] і зобовязаний її утримувати, то суд, з урахуванням статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову 22.10.2015 року. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього незадовільне матеріальне становище. Так, за змістом статті 60 ЦПК України відповідач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. У ході розгляду даної справи, відповідачем не було надано будь-яких доказів важкого матеріального становища, як підстави заперечення проти позову і обґрунтування необхідності задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання його сина у визначеному законом мінімальному розмірі 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Баглійський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування позову позивачка пояснила, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2000 року, відповідач був зобовязаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, щомісячно до повноліття дитини на її користь. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо сплати аліментів виникла заборгованість, яка, згідно довідки\~Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ з 06 жовтня 2006 року по 22 жовтня 2015 року становить 15.822 гривні 84 копійки і яка підлягає стягненню з відповідача на її користь. Просить позов задовольнити. Позивачка надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.. Представник Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ у судове засідання не зявився. Подав суду заяву, у якій просив розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2000 року [PERSON] був зобовязаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку /доходу/, щомісячно до повноліття дитини на користь [PERSON]. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Баглійського району Дніпродзержинського МУЮ, у звязку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення аліментів утворилась заборгованість по сплаті у сумі 15.822 гривні 84 копійки. Згідно вимогам ч.4 ст.194 Сімейного Кодексу України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Доказів у спростування своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відповідач, відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України суду не надав. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у сумі 15.822,84 гривень. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 498 гривень 68 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 вересня 2010 року зареєстрували шлюб. 15 жовтня 2010 року у сторін народилась дитина [PERSON] Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. З початку 2013 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сімейні відносини не підтримують. Тепер позивачка проживає з іншим чоловіком. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивачка не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сімя сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 серпня 2004 року з відповідачем зареєстрували шлюб. У сторін є дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалось. Тепер сторони проживають разом, однак спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити за обставин зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сімя сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] просила не вирішувати судом питання про розподіл понесених нею судових витрат. Беручи до уваги принцип диспозитивності у цивільному судочинстві, суд уважає залишити за позивачкою понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1993 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги, шлюбні відносини не підтримують, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 25 вересня 1993 року у Богданівській сільській раді Яготинського району Київської області, актовий запис № 5. [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу слухати без її участі. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку із чим розгляд справи проводиться у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1993 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги, шлюб має формальний характер. У добровільному порядку відповідач шлюб розірвати не бажає. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що вона з чоловіком перестали розуміти один одного, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окремі бюджети, протягом останніх чотирьох місяців однією сім'єю не проживають, просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею, [PERSON], та [PERSON] 28 січня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 11. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, протягом чотирьох місяців проживають окремо, ведуть самостійні бюджети, шлюб має формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в сумі 51 950 грн. як безпідставно набутих, посилаючись на те, що у неї немає ніяких договірних чи інших цивільно-правових відносин з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заперечення в яких міститься вимога про розгляд справи за його відсутності. Третя особа позов підтримав та просив задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 11 серпня 2015 року між відповідачем та третьою особою було укладено договір фінансового лізингу № 000357, предметом якого був автомобіль Hyundai Santa Fе. В ході укладення договору [PERSON] надав копію паспорта позивача, яка була долучена до матеріалів справи стороною відповідача. Також у цей же день платіжним дорученням № 1 позивач перерахувала на рахунок відповідача 51 950 грн. За правилами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи те, що позивач перераховуючи грошові кошти відповідачу у призначенні платежу вказала чіткі родові ознаки договору фінансового лізингу, укладеного третьою особою та останній надав копію її паспорта громадянина України, то такий факт виключає можливість помилковості банківської операції, а встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на наявність договірних цивільно-правових відносин між відповідачем та третьою особою у справі, а тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог позову та необхідність залишення його без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed