Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що 27 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей. Цього ж дня відповідачем при передачі коштів було надано письмову розписку у розмірі 30000 грн. Відповідно до договору позика видана строком на 1 місяць до 27 вересня 2014 року. Відповідач, отримавши кошти у борг, свої обовязки не виконав належним чином, повернувши всього 15000 грн., у звязку з чим, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики - 15000 грн.; пеня за прострочення повернення боргу 57750,00 грн.; інфляційне нарахування - 7493,58 грн.; 3% річних 474,66 грн.; штраф 1500 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях. Зазначив, що гроші по розписці він не отримував, а дана розписка є частиною трудового договору, укладеного між ним та ВАТ «Золотий орлан». Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2014 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей, відповідно до п.1 якого позивач передав у власність, а відповідач прийняв 30000 грн., з зобовязанням повернути у визначений цим договором розмірі, строку і порядку. Згідно п.3 договору сума позики видана на 1 місяць до 27 вересня 2014 року. Відповідно до п.4 договору сторони свідчать, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін, укладений сторонами добровільно, при ясній памяті, його умови є справедливими для сторін. В п.5 договору зазначено, що якщо позичальник поверне 27 серпня 2014 року позику в сумі меншій ніж визначена п.1 договору, він має сплатити штраф в розмірі 10% від різниці між фактично повернутою і належною сумою. За прострочення виконання зобовязань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1% від прострочення суми за кожен день прострочення до моменту повернення позик, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції (п.6 договору). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договором, що підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України\~встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до\~статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2\~статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.\~\~\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Отже, та обставина, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором позики грошей, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, тому суд приходить до\~\~висновку про обґрунтованість вимог та їх задоволення в частині стягнення заборгованості в розмірі 15000 грн. Твердження відповідача про те, що гроші по вищезазначеній розписці він не отримував, а дана розписка є частиною трудового договору, укладеного між ним та ВАТ «Золотий орлан» належними та допустимими доказами не підтверджено. Позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу, індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми також підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено в п.5 договору, якщо позичальник поверне 27 серпня 2014 року позику в сумі меншій ніж визначена п.1 договору, він має сплатити штраф в розмірі 10% від різниці між фактично повернутою і належною сумою. Оскільки відповідач станом на день прийняття рішення має заборгованість за договором позики 15000 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафу у розмір 1500 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Термін прострочення грошового зобовязання відповідача за договором за який нараховується індекс інфляції з 28 вересня 2014 року по 15 листопада 2015 року розрахований позивачем відповідно до рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, відповідно до якого індекс інфляції за вказаний період складає 7493,58 грн. Таким чином, інфляційні нарахування, що підлягають сплаті з відповідача на користь позивача становить 7493,58 грн. Щодо стягнення з відповідача 3% річних суд виходить з наступного. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивачем були нараховані відповідачу три проценти річних від простроченої суми 15000 грн. за період з 28.09.2014 по 17.10.2015, які відповідно до розрахунку наданого позивачем, склали 474,66 грн. Надані позивачем розрахунки заборгованості були перевірені у судовому засіданні. За встановлених обставин позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення пені суд керуються наступним. Відповідно до п.6 договору позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору нарахована пеня, яка відповідно до розрахунку позивача склала 57750,00 грн. Пеня нарахована за період з 28 вересня 2014 року по 14 жовтня 2015 року. До вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1ч.2ст.258\~ЦК України). За змістом ч.3ст.267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.\~ В судовому засіданні відповідач зазначив, що вимоги про стягнення пені подані з порушенням строку позовної давності, встановленого ст.258 ЦУ України. Як убачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення боргу позивач звернувся 19 вересня 2015 року, що підтверджується поштовим відправленням. Таким чином позовні вимоги предявлені в межах п.1ч.2ст.258 ЦК України. Разом з тим, пеня є видом неустойки (ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Хоча зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначено з правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд, на відміну від судових рішень, наданих для порівняння, не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню. В даній справі заявлений розмір неустойки більш ніж у 2 рази перевищує розмір заборгованості по розписці, докази наявності негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання відсутні, немає доказів наявності у позивача збитків у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання. Враховуючи наведені обставини справи та правову позицію Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені і стягнути 15000 грн., що відповідає розміру кредитної заборгованості по сумі основного боргу по розписці. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial