Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасувано в частині позовних вимог ПАТ «Родовід банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав в кредит грошові кошти у сумі 53000 доларів США, терміном до 13 жовтня 2011 року включно, під 12.5% річних. Позичальник неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв'язку з чим станом на 18 травня 2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2 становить 77867,96 доларів США та 3743144,49 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з [PERSON], та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначив, що у даному випадку позивачем пропущено строк позовної давності, просив застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 13 жовтня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 15.3/АА-114.06.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 53000 доларів США терміном по 13 жовтня 2011 року включно. Кредитні кошти надані виключно на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 12,5 процентів річних. Згідно з п. 3.1 кредитного договору починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 833 долари США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку. За умовами п. 3.2 кредитного договору повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 13 жовтня 2011 року. Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу. За приписами п. 5.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього Договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № 15.3/АА-114.06.2 від 13 жовтня 2006 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням в кредит грошових коштів. Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив у грудні 2006 року, як встановлено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 96 ЦПК України, в редакції чинній станом на 28 липня 2009 року, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. 28 липня 2009 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу, за яким просив суд видати судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2. У заяві ПАТ «Родовід Банк» зазначив, що має право на дострокове повернення кредитних коштів, оскільки у період з 11 січня 2007 року по 16 липня 2009 року позичальник не виконує зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитних коштів. Станом на 16 липня 2009 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 75058,73 доларів США, у тому числі: заборгованість по кредиту - 49350,00 доларів США, проценти за користування кредитними коштами - 14659,42 долара США, пеня - 11049,31 доларів США. (а.с. 80-82 т.І) Крім того, банк також просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2005 року № 28.3/А-131.05.2 у розмірі 11439,93 доларів США. За судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 31 липня 2009 року, з урахуванням ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року про виправлення помилки, з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2 та від 15 червня 2005 року № 28.3/А-131.05.2 у загальному розмірі 660079,92 грн. (а.с. 18-19 т. ІІ) Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 висловлена наступна правова позиція. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Матеріалами справи підтверджено, що 07 жовтня 2014 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку позовного провадження з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаними вище договорами. За розрахунком позивача станом на 18 травня 2016 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року № 15.3/АА-114.06.2 становить 77867,96 доларів США та 3743144,49 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту - 49350 доларів США, проценти за користування кредитними коштами - 28517,96 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 3337471,79 грн., три проценти річних - 405672,70 грн. Пред'явивши вимогу до [PERSON] про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені в порядку наказного провадження, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором, який розпочався з 28 липня 2009 року. За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем допущено пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed