Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

У жовтні 2019 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] в обґрунтування якої останній зазначив, що 07.09.2018 року слідчим Савчук С.О. було закрито кримінальне провадження №42018141090000001 від 03.01.2018 року за відсутністю складу правопорушення. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.09.2019 року постанова слідчого Савчук С.О. була скасована. Позивач вважає, що діями слідчого йому було завдано моральних страждань, які виразились у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну, тощо, яку він оцінює в 250 000 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року провадження у справі відкрито та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.09.2018 року слідчий слідчого відділу прокуратури Львівської області Савчук С.О. винесено постанову, якою закрито кримінальне провадження № №42018141090000001 від 03.01.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.364КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.09.2019 року постанову слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області Савчук С.О. від 07.09.2018 року про закриття кримінального провадження №42018141090000001 скасовано. Зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження №42018141090000001 від 03.01.2018 року, вчинити передбачені кримінальним процесуальним законом дії направлені на забезпечення повноти досудового розслідування, викладені в ухвалі слідчого судді. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, наданих у п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до положень ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Судом не встановлено, а позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди в зв`язку з винесенням постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Посилання позивача на рішення суду в аналогічній справі (№450/1547/18) яким задоволено позовні вимоги та стягнуто на користь позивача 90 000 грн у відшкодування моральної шкоди - безпідставні, оскільки останнє не набрало чинності (є предметом перегляду в касаційному порядку). За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій слідчого по закриттю кримінального провадження йому (позивачу) завдано моральну шкоду, в матеріалах справи відсутні рішення суду або інші акти, передбачені законодавством України, якими б визналась незаконність дій слідчого, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі положень ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed