overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду із вказаною заявою звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням сесії Садівської сільської ради від 05 березня 2001 року їй була передана у приватну власність земельна ділянка площею 5,828 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вказаного рішення 06 травня 2001 року заявнику було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 236248. При заповненні бланку державного акту було допущено помилку - замість імені «[PERSON]» та імені по батькові «[PERSON]» було записано «[PERSON]» та «[PERSON]». У цьому ж документі було внесено виправлення із зазначенням «виправленому вірити». Заявник зазначала, що вказана технічна помилка і виправлення в державному акті унеможливлюють подальше оформлення та реєстрацію договору оренди. Тому просила встановити факт, що державний акт серії Р1 № 236248 дійсно належить [PERSON]. У судовому засіданні представник заявника вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними у заяві. Представник Садівської сільської ради до суду не з'явився, направивши до суду листа, у якому просить розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника, вимоги заявника підтримує. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 06 травня 2001 року Садівською сільською радою був виданий державний акт серії Р1 № 236248 на право приватної власності на землю площею 5,828 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім'я «[PERSON]». В даному акті зроблено запис «Виправленому на «[PERSON]» вірити». (а.с. 4). З копії паспорту заявника судом встановлено, що дійсне ім'я та по батькові заявника - «[PERSON]» (а.с. 5). Відповідно до листа ТОВ «Баришівська зернова компанія» [PERSON] не може укласти з ними договір оренди земельної ділянки у зв'язку із помилкою в імені (а.с. 11). Інструкція «Про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою», яка передбачала порядок видачі нових державних актів в замін тих, у яких допущено помилки, описки, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №537 від 09 вересня 2013 року, втратила чинність. Аналізуючи зібрані по справі та досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду із даним позовом звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. 19.08.2008 року попереднім власником будинку за вищезазначеною адресою було зареєстровано відповідачів,які були родичами колишньої дружини сина та не проживали в будинку жодного дня, участі в його утриманні не брали. В подальшому вона бажає продати свій будинок, однак реєстрація відповідачів в ньому перешкоджає продажу. В зв'язку з цим, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком та зняти їх з реєстраційного обліку. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду, про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки №1271 виконкому Вишенківської сільської ради від 29.08.2014 року [PERSON], [PERSON] зареєстровані [ADDRESS] та не проживають в ньому з моменту реєстрації (а.с.12). З акту обстеження факту проживання [PERSON] та [PERSON]від 28 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] ніколи не проживали (а.с.11). Згідно п.3.3.6 Договору №107 про надання послуг по продажу будинку від 01 серпня 2014 року укладеного між ТОВ «Стратег Консалт» та [PERSON] остання зобов'язується зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в квартирі осіб Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Для припинення реєстрації відповідачів в жилому будинку належить визнати їх такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Разом з цим, вимога позивача про зняття з реєстрації місця проживання є передчасною з огляду на положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 07 лютого 1999 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 07. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим, спільне сімейне життя не склалося, так як виявилися різні психологічно несумісні характери та погляди на життя, в результаті чого виникають непорозуміння та сварки. Подружжя проживає разом, однак не веде спільного господарства та не підтримує подружніх відносин. З цих причин шлюб існує лише формально. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від спільного подружнього життя мають дочку. У судове засідання позивач не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився. До початку судового засідання надав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб [NUMBER] вбачається, що 07 лютого 1999 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про її народження (а.с. 5). З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 21 липня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1000. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим, у зв'язку із тим, що у сторін різні несумісні характери та погляди на життя. Подружжя з 2013 року не проживає разом, не веде спільного господарства та не підтримує подружніх відносин. З цих причин шлюб існує лише формально. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей. У судове засідання позивач не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився. До початку судового засідання надав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 21 липня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 21 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 65. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне подружнє життя із відповідачем виявилося невдалим, так як кожен із подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. На протязі останніх двох років сімейне життя між подружжям поступового погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], та [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, до початку розгляду справи подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала. У разі неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив розглядати справу при заочному розгляді. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 21 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON]. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про їх народження (а. с. 7-8). З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2006 року по 25.10.2010 року. Сторони від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.09.2009 року виконкомом Агрономійської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с.4). Дитина проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду надійшов позов Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Миколаївській області до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяної рибному господарств внаслідок порушень правил рибальства, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.04.2014 року інспектором Миколаївдержрибоохорони був затриманий [PERSON] за порушення Правил рибальства, який біля с.Олександрівка поблизу Олександрівського водосховища р.Південний Буг забороненим знаряддям лову «сіткою лісковою» виловив 5 одиниць окуня загальною вагою 4.5 кг без дозволу на промисел. Вказаними діями відповідачем заподіяно матеріальну шкоду на суму 85 грн. Представник позивача в заяві, що надійшла в судове засідання позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, прохав розглянути справу у його відсутність, в заяві, що надійшла до суду просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надавши квитанцію про сплату збитків. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.04.2014 року інспектором Миколаївдержрибоохорони був затриманий [PERSON] за порушення Правил рибальства, який біля с.Олександрівка поблизу Олександрівського водосховища р.Південний Буг забороненим знаряддям лову «сіткою лісковою» виловив 5 одиниць окуня загальною вагою 4.5 кг без дозволу на промисел, за що 07.04.2014 року відносно нього було складено протокол № 003253 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП. 30.04.2014 року Вознесенським міськрайонним судом винесено постанову по справі № 473/1781/14 -п, згідно якої [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП. Відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об'єктах України, затверджених постановою Кабміну України № 32 від 19.01.1998 року в результаті порушення відповідачами вимог передбачених п. 3.15 та 4.14.1 Правил рибальства та внаслідок незаконного добування ним риби рибним запасам України завдана матеріальна шкода в сумі 85 грн. Згідно до наданої квитанції № 52 від 25.07.2014 року відповідач повністю відшкодував завдані збитки. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У жовтні 2014 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся в порядку цивільного судочинства з позовом у суд до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки. У позовній заяві позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS], кадастровий номер: 8000000000:85:977:0057. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року відкрито провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1152/3221, визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON], повернути у власність територіальної громади міста Києва земельну ділянку, площею 0,10 га у [ADDRESS]. Відтак, суд вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогам, а тому суд приходить до висновку про необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У жовтні 2014 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, відновлення становища, що існувало до порушення. У позовній заяві, крім іншого, позивач просив вжити заходів забезпечення позову, а саме: - накласти арешт на земельну ділянку у [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0063; - заборонити проведення будівельних робіт та вишукувальних робіт, а також вчиняти будь-які дії із земельною ділянкою у [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0063, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини, тощо. Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, питання забезпечення позову вирішується після відкриття провадження у справі. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково. Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. З поданих матеріалів вбачається, що у позові йдеться про визнання незаконним та скасування рішення щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки у [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0063, визнання недійсним державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, відновлення становища, що існувало до порушення. При цьому, заява позивача про забезпечення позову в частині заборонити проведення будівельних робіт та вишукувальних робіт, а також вчинення будь-яких дій із земельною ділянкою у [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0063, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно зазначеної земельної ділянки не підлягає до задоволення, оскільки такий вид забезпечення позову фактично є вирішенням справи по суті без встановлення фактичних обставин та ухвалення рішення по справі. З огляду на зазначене та вимоги позову суд вважає, що заходи забезпечення позову є необхідними та співмірними лише щодо арешту земельної ділянки у [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0063.

Outcome: partial