Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: зняти з квартири [ADDRESS] , арешти, накладені ухвалою Київського районного суду м. Донецька про накладення арешту на особисте майно від 31.03.2005 року б/н та постановою відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Донецька від 13.04.2005 року АА № 429167; скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1832263, зареєстрований 01.04.2005 року Шостою донецькою державною нотаріальною конторою; скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1899139, зареєстрований 20.04.2005 року Шостою донецькою державною нотаріальною конторою. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У лютому 2018 року, маючи намір внести інформацію про свої права на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізнався, що в квітні 2005 року Шостою донецькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаної квартири були внесені обтяження заборони на нерухоме майно на підставі ухвали про накладення арешту на особисте майно б/н від 31.03.2005 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 429167 від 13.04.2005 року. Власником квартири у записах про обтяження зазначено відповідача [PERSON] . На думку позивача арешти на квартиру накладено незаконно, оскільки власником арештованої квартири є позивач, а не відповідач. За таких обставин позивач позбавлений гарантованого Конституцією України права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 09\~грудня 2020\~року судом зобов`язано Київський районний відділ державної виконавчої служби у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надати суду завірені належним чином усі матеріали виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, АА № 429167, 13.04.2005, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою від 17 травня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов або заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала. Представник третьої особи Шостої донецької\~державної нотаріальної\~контори у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заперечень проти позову не має. Представник третьої особи Київського районного відділу державної виконавчої служби у м. Донецьку Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Лобас А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2336. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстру), на зазначеній вище квартирі накладено два обтяження, у вигляді заборон на нерухоме майно. Власником квартири у записах про обтяження зазначено відповідача [PERSON] . Перше обтяження зареєстровано 01.04.2005 року за реєстраційним № 1832263 Шостою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали про накладення арешту на нерухоме майно, б/н, 31.03.2005 року Київський районний суд м. Донецька. При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо судового провадження, у якому Київським районним судом м. Донецька було накладено арешт на квартиру позивача. Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що ані вона, ані позивач не зверталися до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, в межах якого було постановлено ухвалу про накладення арешту на майно від 31.03.2005 року. Клопотань про забезпечення чи витребування доказів стосовно обтяження, яке накладено на квартиру [ADDRESS] ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 31.03.2005 року, стороною позивача також не заявлялось. Що стосується другого обтяження, то відповідно до Реєстру, його було зареєстровано 20.04.2005 року Шостою донецькою державною нотаріальною конторою за № 1899139 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 429167, 13.04.2005, ВДВС Київського РУЮ м. Донецька. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як вбачається з відповіді Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 13.04.2021 року № 18.13-29683/4, на виконанні у Ленінському РВДВС перебувало три виконавчі документи, два з яких було видано у 2006 році, а один у 2008 році. Таким чином, вони не стосуються виконавчого провадження, у якому в 2005 році було накладено арешт на квартиру позивача. Отже, доказів, які б містили інформацію про виконавче провадження, у якому було винесено постанову про арешт АА № 429167 від 13.04.2005 року, сторонами суду також не надано. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Так, не маючи відомостей відносно судового провадження (виду, предмету, стягувача), у якому ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 31.03.2005 року було накладено арешт на квартиру позивача, суд не може знати, що при скасуванні цього обтяження не будуть порушені права та законні інтересів інших осіб. Для скасування арешту, накладеного на майно судовим рішенням, суд повинен впевнитися, що відпали підстави, якими керувався суд, який накладав арешт. Відсутність відомостей про підстави накладення арешту судом, унеможливлює зняття арешту, оскільки суду невідомо, чи то було кримінальне провадження, чи цивільне або інші підстави і чи зникли вони. Відповідно до ст. 81 ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Згідно ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також, через відсутність відомостей про стан виконавчого провадження, у суду немає законних підстав для скасування обтяження, накладеного на квартиру позивача постановою про арешт АА № 429167 від 13.04.2005 року. Відсутність самої постанови та відомостей про виконавче провадження позбавляє суд визначитись з наявністью чи відсутністю підстав для скасування арешту. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з квартири [ADDRESS] , накладеного ухвалою Київського районного суду м. Донецька про накладення арешту на особисте майно від 31.03.2005 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 429167, 13.04.2005, ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, задоволенню не підлягають. Вимоги позивача в частині скасування записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна також не можуть бути задоволені, оскільки такі дії не відносяться до компетенції судів. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Оскільки позов не підлягає задоволенню, судові витрати у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed