Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначила, що 26 листопада 2006 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] . Через деякий час після одруження її свекор [PERSON] повідомив їх про те, що вони мають жити в його квартирі, а інше житло купляти не треба, а так як в них з`явилися гроші після весілля, то їх потрібно вкласти в житло, запропонувавши їм викупити їхню квартиру з умовою, що вона ділиться на три частини: одна частина свекра з свекрухою, друга чоловікова, а третя ще одного сина [PERSON] . На що вони погодились, хоча на той час для них це були великі кошти. Зазначає, що в травні 2007 року, перед народженням дочки [PERSON] за згодою власників, після вступу у шлюб із їхнім сином, тобто як член сім`ї, що не суперечить статтям 64,156 ЖК України у визначенні поняття «член сім`ї власника» вселилася в квартиру [ADDRESS] для безстрокового проживання. Вказує на те, що в квартирі в період шлюбу народилися діти [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] : [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2013 року народження. Ствердужує, що будь - яких інших угод чи домовленостей між власником квартири не було, а їм було виділено дитячу кімнату. В квартирі на той час проживали [PERSON] , [PERSON] та їхній ще один син [PERSON] . В подальшому у них була домовленість з свекром, що потрібно буде сплатити 12000 доларів тільки за частину для [PERSON] , а за частину відповідачів сплачувати не потрібно. Після того, як вони віддадуть всі гроші, він переоформить квартиру на чоловіка. Також зазначає, що оскільки свекор на той час розпочав будувати будинок, то спочатку запропонував вкласти гроші, які подаровані на весілля, в будівництво його будинку та викупити в нього ще гараж за п`ять тисяч долларів. З весільних грошей було 2500 доларів, половину суми не вистачало на гараж, тому за його умовами спочатку потрібно віддати ту суму, яка є, а іншу гривнями. За три роки віддали решту суми на гараж, щоб на той час становило п`ять тисяч долларів. Також стверджує, що 12000 доларів, які їм належало виплатити для [PERSON] віддавали частинами, які заощаджували з її зарплати та відпускних і зарплати чоловіка, це були сімейні кошти. Станом на березень 2016 року для відповідачів передали близько 11 тисяч долларів. 8 березня 2016 року її батьки принесли ще тисячу долларів, оскільки якраз цієї суми не вистачало до повного погашення, а після 8 березня 2016 року, коли вони приїхали до свекра та свекрухи, її колишній чоловік на її очах передав для їх сина [PERSON] ще одну тисячу долларів. Зазначає, що з 2007 року, коли перебралися в квартиру до батьків чоловіка за сімейні кошти з її ініціативи здійснювались заходи по утриманню квартири в належному стані та поліпшувався стан квартири. Зазначає, що квартира була постійним місцем проживання для неї та їхніх дітей, які були онуками для власників квартири та дочкою і сином для [PERSON] З 2007 разом з власниками квартири вела спільне господарство, всі роки сама займалась дачею, завезли туди меблі, стіл, диван, побілила її, повісила штори та тюлі, прала доріжки, обробляла город, готувала їсти, пекла пироги, прибирала, разом вечеряли та обідали, неприязних відносин не було. Між чоловіком була домовленість, що він сплачує комунальні послуги за квартиру, в квитанціях було вказано, що це платить свекор, а вона купляє продукти харчування та одяг для дітей, платить за гуртки, частину щомісячних доходів спільно відкладали для батьків, щоб забезпечити домовленість з приводу квартири. В 2012 році, коли була придатна для проживання одна кімната в будинку, який будував свекор в Тернопільській області, він переїхав туди на постійне місце проживання, а свекруха ще залишилася жити з ними в квартирі. В 2014 році в новий будинок перебралася і свекруха та їхній ще один син [PERSON] . Через півтора року, після народження меншого сина [PERSON] вимушена була вийти на роботу, оскільки для свекра та свекрухи були потрібні гроші для продовження будівництва, тому вони мали швидше їх віддати. Так як дитина була ще маленькою, свекруха погодилась, що буде її доглядати, а тому дитину доглядали баба з дідом два місяці, а вони кожен раз приїжджали та привозили продукти харчування. В будинку, який побудував свекор в Тернопільській області Кременецького району в с.Будки з 2012 року по 2017 рік допомагала по господарству, а саме: мила вікна, варила їсти, скубала качки, спільно обробляли два гектари городу, купляли корм для свиней та качок. Стверджує, що з свекром проживала разом у квартирі фактично з 2007 року по 2012 рік, з свекрухою по 2014 рік, разом вели спільне господарство, відносини були нормальні, жили однією сім`єю. Відповідач [PERSON] неодноразово наголошував, коли віддасте всі гроші, то буде ваша квартира. Жодних розписок про те, що передавались гроші за квартиру не брали, оскільки була довіра. Про те, що всі сімейні кошти вкладали для того, щоб викупити квартиру у батьків чоловіка знали всі мої коллеги на роботі, завідуюча дитячим садком, батьки, знайомі, родина. В 2016 році згідно домовленості стала чекати з чоловіком розмови, коли почнуть переоформляти квартиру на нього, бо переживала за себе та дітей, щоб не залишитись на вулиці, оскільки іншого житла немала, а зарплата вихователя - методиста в садочку мала і всі сімейні кошти, які подаровані на весілля та які ми заощаджували з її мізерної зарплати вихователя та зарплати чоловіка, допомоги її батьків були вкладені для того, щоб викупити квартиру в батьків чоловіка. Неодноразово сама просила відповідача [PERSON] , щоб він надав розписку про такі домовленості, однак він не погоджувався. Вказує, що 21 грудня 2016 року через вісім років проживання в квартирі, власник квартири [PERSON] прописав свого сина [PERSON] , невістку [PERSON] онуків [PERSON] та [PERSON] до означеного житла. Рішенням Нетішинського міського суду від 06 грудня 2017 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу продовжували жити в означеному житлі як одна сім`я, купляла за свої кошти їжу, разом з чоловіком та дітьми вечеряли, прибирала та прала. 28 грудня 2017 року приїхав [PERSON] , я приготувала вечерю, всі разом сиділи за столом. [PERSON] став її виганяти з квартири та казав, що ти тут жити не будеш, на що вона відповіла, що має право тут жити, оскільки прожила в цьому житлі 10 років та що це її постійне місце проживання та те, що тут народилися її діти та онуки відповідачів, іншого місця проживання у неї та її дітей немає. В подальшому вона взяла дітей та пішла до своїх батьків, бо боялася свекра і чоловіка та не хотіла травмувати дітей. 29 грудня 2017 року на другий день після поїздки в Рівне перед Новим Роком разом з дітьми повернулася назад в квартиру, так як це її постійне місце проживання, вважала, що колишній чоловік та батько дітей заспокоїться, оскільки іншого місця проживання у них немає, інтересу до квартири не втратили, однак коли зайшли, він випхнув її за двері. Вказує, що з 29 грудня 2017 року та до теперішнього часу вона та її малолітні діти не мають можливості користуватись квартирою, оскільки чиняться перешкоди з боку колишнього чоловіка та власника квартири. Діти ключів від квартири не мають. Стверджує, що всі її та дитячі речі знаходяться в квартирі, а іншого житла у неї та дітей немає, а також те, що вона не втратила інтерес до означенного житла. Також в лютому, березні, квітні разом з своїми батьками та сестрою неодноразово приходила в квартиру, але потрапити не змогли. Вважає, що має право користуватись та проживати з дітьми в означеній квартирі, оскільки вселилась на правах члена сім`ї за згодою власника в 2007 році, тут народилися двоє малолітніх дітей, які є онуками для баби та діда, а дочкою і сином для батька, які також набули право на проживання та користування квартирою, це є постійне місце проживання, іншого житла у неї та дітей немає. Крім цього спільно з чоловіком заплатили 12000 долларів для його батьків згідно домовленостей. Так, з дітьми проживала у означеній квартирі з моменту вселення і до 29 грудня 2017 року. Таким чином, оскільки відповідачі чинять перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, в зв`язку з цим з 01 січня 2018 року змушена орендувати житло. З січня 2018 року станом на 01.10.2018 року за оренду квартири сплатила 20000 гривень. 22.12.2018 року [PERSON] , [PERSON] подали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вони не змушували позивачку покидати квартиру, не чинили їй чи малолітнім дітям перешкоди в користуванні нею, не замінював замка від вхідних дверей. Зазначають, що позивачка добровільно залишила квартиру та забрала дітей, свої речі і пішла проживати разом із чоловіком, з яким підтримувала стосунку задовго до розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] . Вказують, що не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що нею та [PERSON] надавалися кошти [PERSON] . Крім того зазначають, що не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що порушено її право та права малолітніх дітей на житло, оскільки позивачка має у власності частку в кватирі [ADDRESS] . 22.12.2018 року [PERSON] , [PERSON] подали зустрічний позов до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування якого зазначили, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності для [PERSON] та [PERSON] . Зазначають, що вони не можуть повноцінно здійснювати своє право власності на квартиру, вільно на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися майном, так як у квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] та її дітей - [PERSON] , [PERSON] . Стверджують, що будь-яких витрат по утриманню квартири [PERSON] не несе, а всі витрати сплачують вони, а саме: комунальні послуги, поточний ремонт квартири, однак не можуть скористатися правом на отримання та оформлення субсидії зі сплати комунальних послуг, правом на відчуження вказаної квартири, що суперечить нормам ст. 383 ЦК України. Вказує, що [PERSON] та її малолітні діти не є членами сім`ї власників квартири. Зазначають, що 26 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, під час шлюбу у них народилося двоє дітей, проте рішенням Нетішинського міського суду від 06 грудня 2017 року, яке набрало законної сили шлюб між ними було розірвано, а відтак, сімейні стосунки між власниками квартири, тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і її дітьми припинилися. Таким чином, [PERSON] та її малолітні діти є колишніми членами сім`ї їхнього сина - [PERSON] , який не є власником квартири, а тому вважають, що вони не мають права безоплатного користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою. Фактично шлюбні стосунки між відповідачкою та [PERSON] вже припинилися в 2017 році. Вони не проживали спільно однією сім`єю, так як у позивачки давно були стосунки з іншим чоловіком. 22.07.2019 року [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, зазначила, що вважає відзив на позов відповідачів необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам Закону. Ухвалою суду від 21.11.2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.03.2019 року замінено неналежного відповідача належним. Ухвалою суду від 15.04.2019 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] . Ухвалою суду від 20.06.2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 22.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в ньому. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову просила відмовити посилаючись на обставини викладені в позові та відзиві на позов. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, дату та час були повідомлені належним чином. Представник відповідачів [PERSON] просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов посилаючись на обставини викладені в позові та відзиві на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату та час був повідомлений належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Карназей А.А. в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з [PERSON] є колегою по роботі. Вказала, що коли вона запитала в позивачки чому її син не прийшов до дитячого садочку, остання відповіла, що вона розірвала шлюб зі своїм чоловіком та зазначила, що її вигнали із дому і тому дитина немає речей, щоб іти до дитячого садочку, тому що всі речі залишилися у квартирі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після розірвання шлюбу їхня сім`я менше спілкувалася із [PERSON] , тому що вона перебувала у декретній відпустці, але коли вона зустрілась з [PERSON] біля дитячого садочку, дізналася, що [PERSON] вигнав її колишній чоловік [PERSON] і як вона говорила всі речі знаходилися у квартирі, до якої в неї немає доступу. Також зазначила, що коли запропонувала, щоб вона особисто забрала її речі, [PERSON] відмовилася, тому що надіялася на те, що все налагодиться. Крім цього зазначила, що [PERSON] хороша господиня, дбайлива мама, а також те, що вона була ініціатором всіх ремонтів, також показала, що їхня сім`я під час шлюбу жила скромно, у зв`язку із тим, що відкладали кошти на ремонт квартири. Крім цього вказала, що їй відомо про те, що [PERSON] не впускав її до квартири за ліками для сина. Зазначає, що їхні діти проживали в спірній квартирі з моменту народження. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою для [PERSON] та що на даний час її сестра із дітьми проживає в орендованій квартирі. Зазначила, що в спірній квартирі під час шлюбу робили ремонти, також показала, що її сестра є гарною господинею. Стверджує, що 28.12.2017 року [PERSON] прийшла із дітьми до квартири де вона проживає із батьками. Також вказує, що того дня діти були дуже стривожені та казали, що їхній тато знову бив маму. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він являється батьком для [PERSON] . Зазначив, що [INFO] його дочка [PERSON] прийшла додому з дітьми і зі слізьми на обличчі пояснила, що свекор із чоловіком вигнали її з квартири. Потім переночувала в них два дні, після чого почала орендувати квартиру. А коли він хотів піти до свекра та зятя розібратися, дочка попросила його не робити цього. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється матір`ю для [PERSON] . Зазначила, що [INFO] її дочка з дітьми після скандалу, який вчинив п`яний свекор із чоловіком пішла до них, щоб переночувати. На наступний день дочка пішла поговорити із свекром та чоловіком, однак її знову вигнали. Стверджує, що була домовленість про те, що коли [PERSON] та [PERSON] виплатять для батьків [PERSON] певну суму грошей то для них віддадуть спірну квартиру. Проте після виплати всієї суми їм нічого не віддали, а натомість після підняття цього питання [PERSON] із дітьми вигнали. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 27.12.2017 року приблизно о 21 годині йому зателефонував [PERSON] та зазначив, що у зв`язку із тим, що вдома стався конфлікт з дружиною і він не хотів його загострювати попросився переночувати в його квартирі, на що [PERSON] погодився. На наступний день вони пішли до нього в квартиру, проте там нікого не було, потім [PERSON] залишився в своїй квартирі, а він пішов по своїх справах. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] із шостого поверху. Зазначив, що зустрів [PERSON] на роботі, в учбовому центрі. Вказав, що [PERSON] був дуже схвильований, тому що з його слів дружина із дітьми пішли і на даний час він проживає сам. Також зазначив, що він був присутній під час складання акту огляду квартири з працівниками ЖКО. Стверджує, що при огляді квартири ні жіночих, ні дитячих речей в квартирі не бачив. Заслухавши учасників справи, свідків, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №129284310, сформованої 28.06.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.29). Згідно із копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб виданої спеціалістом виконавчого комітету Нетішинської міської ради для [PERSON] вбачається, що в квартирі [ADDRESS] осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.30). Відповідно до копії судового рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1 а.с.20). Згідно пояснень [PERSON] та інших учасників процесу, після розірванню шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їхні спільні діти залишились проживати разом із матір`ю. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З пояснень учасників справи вбачається, що [PERSON] вселилася у спірну квартиру після укладення шлюбу з сином власників квартири - [PERSON] , а після погіршення сімейних відносин не проживала в ній. Як передбачено ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч.2 ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що порушуються її права, а саме: власники квартири - [PERSON] , [PERSON] та їхній син - [PERSON] чинять їй та її дітям перешкоди у вселенні до квартири. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). З аналізу вищезазначених норм вбачається, що доказами є дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність певних обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд відхиляє надані докази [PERSON] , зокрема: лист за підписом т.в.о. начальника Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області №4666/111/0-2018 від 06.08.2018 року, лист за підписом т.в.о. начальника Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області №4852/111/01-2018 від 13.08.2018 року, лист за підписом начальника служби у справах дітей А .А . Єльяви №12/03-21-841/18 від 05.09.2018 року, рапорт старшого чергового інспектора Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 16.08.2018 року, оскільки вони як кожен окремо, так і в цілому не підтверджують обставини, які наводить [PERSON] та не доводять того факту, що для [PERSON] та її малолітнім дітям чиняться перешкоди у користування квартирою. Відносно наданих актів з приводу неможливості потрапити в квартиру від 08.01.2018 року, від 20.03.2018 року, від 17.04.2018 року, від 03.01.2018 року, суд також не бере їх до уваги, тому що останні складені за підписом позивачки [PERSON] та її сестри [PERSON] , які є зацікавленими особами. Крім того, суд не бере до уваги покази допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки їхні свідчення не доводять в сукупності з іншими доказами обставин та фактів, на які у своєму позові посилається [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 7 ст.81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене та на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Позивачкою за первісним позовом [PERSON] на підтвердження заявлених нею позовних вимог не надано належних доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні квартирою, а тому задоволенню такі позовні вимоги не підлягають. Що стосується зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, суд зазначає таке. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка за зустрічним позовом проживала у спірному будинку в якості члена сім`ї (дружина сина власників квартири) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири. [PERSON] спільним побутом із позивачами за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц та у постанові від 27.02.2019 року в справі №357/7940/16-ц. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Відповідно до Правил реєстрації фізичних осіб малолітні та неповнолітні діти повинні бути зареєстровані разом з тим з батьків, з ким постійно проживають. Таким чином, суд вважає, що оскільки діти [PERSON] після розірвання шлюбу залишились проживати разом із нею, тому вони також підлягають виселенню із квартири. З огляду на викладене, суд прийшов висновку про визнання [PERSON] та малолітніх - [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . При вирішенні питання розподілу судових витрат, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, зважаючи на відмову в задоволення первісного позову, суд приходить висновку, що такі слід покласти на позивачку. За зустрічним позовом відповідно до положень ст.141 ЦПК, з відповідачки за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. Разом з тим, суд вважає за необхідне повернути позивачам за зустрічним позовом зайво сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Outcome: approved