Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок по вул. Польова, 50 в с.Личанка. Заданою адресою також зареєстрований відповідач. З 1987 року відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку, своїх речей там не залишив, а проживає в с.Шпитьки. За час відсутності відповідач будинком не цікавився, комунальні послуги не сплачував. Оскільки відповідач не проживає без поважних причин тривалий час, причини відсутності є не поважними, тому просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району с.Личанка, вул. Польова, 50; зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що відповідач по справі є рідним братом її померлого чоловіка. Проживав в будинку постійно, але за домовленістю він ще в 1987 році разом з батьками переїхав на постійне місце проживання до с.Шпитьки. Він добровільно залишив помешкання та переїхав проживати до свого дядька, своїх речей там не залишив. Жодних витрат по утриманню за цей час не ніс. Просила задоволити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Суду пояснив, що дійсно за домовленістю між ним, його братом та батьками він в 1987 році переїхав проживати до свого дядька в с.Шпитьки. В будинку своїх речей не залишив, але там залишились батьківські речі. Перешкод в користуванні будинком в с.Личанка йому не чинились, витрати по утриманню будинку не ніс. Разом з тим, задоволення позовних вимог є порушенням його прав, оскільки він буде взагалі не зареєстрованим за жодною адресою, не зможе отримувати кореспонденцію, тощо. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району с.Личанка, вул. Польова, 50. З довідки виконавчого комітету Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №166 від 19 квітня 2017 року вбачається, що за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району с.Личанка, вул. Польова, 50, зареєстровані: [PERSON], [INFO] (заявник), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Враховуючи пояснення сторін, суд приходить до висновку що відповідач [PERSON] до моменту залишення будинку був членом сім'ї власника та мав право користування жилим приміщенням. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень позивача та відповідача встановлено, що у 1987 році [PERSON] забрав свої речі та переїхав та проживає в іншому будинку в с.Шпитьки, з того часу він не намагавсь вселитись до спірного житла та не проживав у спірному будинку. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Факт не проживання з 1987 року [PERSON] також підтверджується актами депутата Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 березня 2107 року. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням. Судом встановлено, що з 1987 року відповідач [PERSON] не проживає у житловому приміщенні за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району с.Личанка, вул. Польова, 50, не мав перешкод в користуванні і спірним житловим будинком, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавився, витрати по його утриманню не ніс, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертавсь. Доводи відповідача, що він не матиме місця реєстрації, тому його не можна визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, суд до уваги не бере, оскільки доказів цим обставинам суду подано не було, а в судовому засіданні відповідач підтвердив факт не проживання в будинку понад один рік, поважних причин не вказав та не бажав там проживати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад один рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України дає підстави суду визнати [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинського району с.Личанка, вул. Польова, 50, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги про зобовязання зняти з реєстрації не підлягають задоволенню та є передчасними.

Outcome: partial