Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 15 серпня 2013 року між нею та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір строкового банківського вкладу №092000 з щомісячною виплатою відсотків. Відповідно п.1.1 Договору сума вкладу складає 150 000 гривень, зі строком розміщення 92 дні, тобто з 15 серпня 2013 року по 15 листопада 2013року зі сплатою 18% відсотків річних. Квитанцією №2590853 від 15 серпня 2013 року підтверджується, що вона внесла в касу Банку кошти в сумі 150 000 гривень. Також вказувала, що п. 2.1.2. Договору визначено, що якщо по закінченню терміну дії вкладу клієнт не вимагає повернення суми вкладу та не надав реквізитів для його перерахування, вклад вважається продовженим з наступного робочого дня після закінчення терміну дії вкладу на той самий термін з нарахуванням відсотків по ставці, що встановлюється відповідно діючих тарифів Банку на день продовження терміну дії Договору. 23 березня 2015року вона звернулась до Банку з письмовою вимогою про розірвання зазначеного договору строкового банківського вкладу з щомісячною виплатою відсотків №092000 від 15 серпня 2013 року, але відповідь на вимогу не отримала, гроші також їй перераховані не були. Після уточнення позовних вимог, просила стягнути з ПАТ «Енергобанк» на її користь суму вкладу в розмірі 150 000 гривень, проценти в розмірі 44 013,70 гривень, а всього 194013,70 гривень. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 серпня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю: стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на її користь суму вкладу в розмірі 150 000 гривень, проценти 44 013, 70 гривень, а всього 194 013, 70 гривень. В апеляційній скарзі ПАТ «Енергобанк» вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а також, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «Енергобанк» зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що на підставі Постанови Правління Національного Банку України від 12 лютого 2015 року №96 вирішено розпочати з 13 лютого 2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 квітня 2015 року №115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк», у звязку з чим, саме на Фонд покладено виконання зобовязань Банку перед вкладниками. Також, зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 30 вересня 2015 року, на вимогу вкладника [PERSON], депозит в сумі 150 000 гривень було достроково повернуто останній, що підтверджується випискою по рахунку №26304511927501. Крім цього, зазначав, що суд дійшов невірного висновку про нарахування та стягнення процентів за договором вкладу, оскільки в порядку п. 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобовязаннями банку. В судове засідання представник ПАТ «Енергобанк» не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] був укладений договір № 092000 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку. Також, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] внесла в касу банку грошові кошти в розмірі 150 000 гривень, що підтверджується квитанцією №2590853 від 15 серпня 2013 року. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що п.1.2. Договору передбачено, що банк зберігає Вклад на Вкладному Рахунку Клієнта №26304511927501, відкритому в ПАТ «Енергобанк» м. Київ, МФО 300272 (надалі - «вкладний рахунок») та розраховує по ньому дохід, виходячи з тривалості року 365 (366) календарних днів, за фактичну кількість календарних днів розміщення Вкладу на Вкладному Рахунку Клієнта, починаючи від дня, наступного за датою розміщення суми Вкладу, до дня, який передує його поверненню. Відповідно до п. 1.3 Договору для обліку нарахованих відсотків Банк відкриває вкладнику рахунок №26382511927501. Відповідно до п.1.5 Договору нараховані відсотки сплачуються Клієнту Банком по закінченню строку дії вкладу або в день дострокового повернення вкладу згідно умов розділу 3 цього Договору шляхом виплати готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок Клієнта в перший день місяця після закінчення відповідного місяця. Пунктом 2.1.2 Договору закріплено, що по закінченню терміну дії вкладу клієнт не вимагає повернення суми вкладу та не надав реквізитів для його перерахування, вклад вважається продовженим з наступного робочого дня після закінчення терміну дії вкладу на той самий термін з нарахуванням відсотків по ставці, що встановлюється відповідно діючих тарифів Банку на день продовження терміну дії Договору. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] письмово рекомендованим листом 23 березня 2015року звернулась до Банку, а саме: Словянського відділення та безпосередньо до юридичної особи: - м. Київ з вимогою про розірвання договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №092000 від 15 серпня 2013 року, вважати його розірваним з моменту отримання листа і повернення коштів у розмірі 150000 грн. та виплатити процентів через касу Банку. (а.с.7,8,9) Крім цього, судом встановлено, що сума відсотків за Договором на суму вкладу за період 16 серпня 2013 року по дату закінчення договору по 03 квітня 2015 року складає 44 013, 70 гривень. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та стягуючи з ПАТ «Енергобанк» на її користь суму вкладу в розмірі 150 000 гривень, проценти 44 013, 70 гривень, суд першої інстанції керувався ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1058, 1060 ЦК України та виходив з того, що договір є обовязковим для виконання, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому з банку на користь [PERSON] підлягають стягненню сума вкладу та проценти. Такі висновки суду не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи копії рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року №29 вбачається, що 12 лютого 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно п.п.1, 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Суд першої інстанції наведені положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 12 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Енергобанк з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (20 серпня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення в порядку п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] за наведених вище підстав.

Outcome: dismissed