Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

У жовтні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.04.1987 Відділом реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1333. Неповнолітніх дітей у сторін немає. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Після звільнння з місць позбавлення волі, відповідач проживав у квартирі позивача, не бажав працювати та вести нормальний спосіб життя. Відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного, постійно вживав алкогольні напої, матеріально не підтримував та не забезпечував. З липня 1989 р. шлюбні стосунки між сторонами припинені, з цього часу вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Ухвалою від 18.11.2019 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 23.04.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгяду по суті. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.04.1987 Відділом реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1333. Подружжя неповнолітніх дітей немає. З позовної заяви вбачається, що з липня 1989 р. шлюб сторін існує формально: сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надав, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved