Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] за попередньою змовою з іншими особами таємно викрав в неї майно на суму 400 доларів США. Вина останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 32 ст. 185 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні №12012240080000071 доказами. Однак, ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Оскільки відповідач заподіяні кримінальним правопорушенням майнові збитки не відшкодував, позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 541, 543, 1177, 1190 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на її користь 10 616 гривень матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 березня 2018 року становить 400 доларів США. Відповідач відзиву на позовну заяву із зазначенням заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, суду не надав. 14 травня 2018 року позивач на виконання ухвали судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року подала заяву про виправлення недоліків. 05 липня 2018 року та 06 серпня 2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, в яких зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 26 листопада 2018 року на виконання ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області позивачем надано розрахунок суми, яку остання просить стягнути. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 листопада 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, а ухвалою від 26 листопада 2018 року постановлено продовжити розгляд справи та канцелярію Нетішинського міського суду Хмельницької області зобов'язано надати для огляду в судовому засіданні матеріали кримінальної справи відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені нею вимоги та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке. Згідно із ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області 14 березня 2018 року, яка набрала законної сили, [PERSON], підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України, звільнений на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно останнього закрите (арк. спр. 2). З цієї ж ухвали судом встановлено, що у лютому 2000 року неповнолітній [PERSON], за попередньою змовою з неповнолітнім [PERSON], з метою викрадення індивідуального майна громадян, з корисливих мотивів, надаючи поради та вказівка, схилив [PERSON] до скоєння злочину, а саме до таємного викрадення майна з проникненням в квартиру [ADDRESS] звідки останній викрав 400 доларів США, належних [PERSON], що в перерахунку до української гривні по курсу НБУ, встановленому на 29 лютого 2000 року, становить 2198 гривень, чим заподіяв потерпілій шкоди на завдану суму. Після вчинення злочину співучасники розподілили викрадені кошти між собою, зокрема [PERSON] отримав 100 доларів США, якими розпорядився на власний розсуд. Як установлено судом з вироку Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 лютого 2002 року, який набрав законної сили 02 квітня 2002 року, [PERSON] засуджено за ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України, а [PERSON] за ч. 2 ст. 185 КК України та на користь [PERSON] з останніх стягнуто 2128 гривень, що відповідає 400 доларам США, солідарно. Позивач, будучи потерпілою від кримінального правопорушення, звернулася до суду з даним позовом про відшкодування шкоди Таким чином, в правовідносинах, що склалися між сторонами має місце заподіяння шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням (злочином), що регулюються нормами права, які містяться в статтях Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Згідно із частиною сьомою статті 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному проваджені, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. В свою чергу, ст.ст. 22, 1166 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, при наявності яких у особи настає відповідальність за її заподіяння, а ст. 1177 ЦК передбачена можливість відшкодування (компенсації) шкоди особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. За приписами ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених обстави - наявності заподіяної шкоди майнового характеру внаслідок протиправних дій відповідача, за наявності його вини, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкідливими наслідками, які були заподіяні позивачу, суд вважає, що позивач має право на відшкодування майнової шкоди в повному обсязі від особи, яка її завдала. При цьому, суд враховує аргументи, наведені позивачем на підтвердження підстав для задоволення позову, які підтверджуються дослідженими судом доказами, що є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Водночас суд зауважує на тому, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності від 14 березня 2018 року, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої вона ухвалена в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, що визначено ч. 6 ст. 82 ЦПК України. За вказаних обставин, а саме заподіяння шкоди спільними діями [PERSON], [PERSON] та відповідача, суд вважає за необхідне покласти на [PERSON] солідарний обов'язок відшкодувати шкоду, що відповідатиме вимогам ст. 1190 ЦК України. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 22, 1166, 1177 ЦК України та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому нею позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в доход держави пропорційно розміру задоволених вимог підлягає стягненню 704 гривень 80 копійки судового збору, зважаючи на те, що позивач при поданні позову була звільнена від сплати судових витрат відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved