Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, площею 3,47 га та 1,58 га, які розташовані на території Киянської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Земельні ділянки). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті діда [PERSON], який помер 18.06.2014 року, відкрилась спадщина, що складалась з Земельних ділянок. Як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак у видачі відповідного свідоцтва йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Сторони в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України. Надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.06.2014 року помер [PERSON], дід позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно копій Державних актів на право власності на земельну ділянку від 28.09.2004 року та довідки з Управління Держземагенства у Новоград-Волинському районі від 14.09.2015 року Земельної ділянки належали померлому. Позивач є спадкоємцем померлого за закономпятої черги, після смерті діда спадщину прийняв, однак постановою про відмову у вчиненнінотаріальної дії від 17.08.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на Земельні ділянки у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на них. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Основним юридичним документом на право власності на землю за життя спадкодавця був державний акт на право приватної власності на землю (ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2004 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набув на Земельні ділянки право власності, отримав Державні акти, які зареєстрував в Книзі записів (реєстрації) державних актів, та відкрито користувався землями. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на Земельні ділянки. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved