Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що товариство передало в користування [PERSON] автомобіль Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER]. Вночі з 14 на 15 серпня 2004 року автомобіль був пошкоджений. У добровільному порядку відповідач завдану шкоду не відшкодував. Тому за рішенням суду від 14 листопада 2007 року з [PERSON] стягнуто на відшкодування шкоди 10 379,49 грн. Тривалий час судове рішення умисно не виконувалось відповідачем, тому за рішенням суду від 23 лютого 2010 року з [PERSON] стягнуто інфляційні втрати в розмірі 1242,15 грн. та три відсотки річних в розмірі 251,66 грн. та судові витрати. Оскільки судові рішення, які набрали законної сили, не виконувались, вони звернулись до виконавчої служби щодо примусового виконання рішення судів. Лише 03 лютого 2015 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ перерахувало на рахунок товариства суму заборгованості в розмірі 12 954,30 грн. Вказали, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за період з 24 лютого 2010 року по 03 лютого 2015 року. Тому товариство на підставі ст. 625 ЦК України має право на відшкодування збитків та стягнути інфляційні втрати в розмірі 4265,97 грн. та три відсотки річних в розмірі 1490,38 грн. за цей період. Просив суд стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 4265,97 грн. та три відсотки річних в розмірі 1490,38 грн., а всього стягнути 5756,35 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2007 року стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Ю.С.А.» на відшкодування шкоди 10 379,49 грн. За рішення суду, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист №2-2907/07р. Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 11 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2907/07р. Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 29 грудня 2014 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2907/07р. у зв'язку зі сплатою боржником коштів в розмірі 10 379,49 грн. Постановою начальника відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 січня 2015 року скасовано постанову від 29 грудня 2014 року, оскільки сплачені кошти не надійшли на рахунок стягувача, а перебувають на депозитному рахунку УДКСУ в Києво-Святошинському районі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2010 року стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Ю.С.А.» інфляційні втрати в розмірі 1242,15 грн., три відсотки річних 251,66 грн., судові витрати. А всього стягнено 2574,81 грн. За рішення суду, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист №2-1060/2010р. Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 10 травня 2010 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-1060. Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 29 грудня 2014 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-2907/07р. у зв'язку зі сплатою боржником коштів в розмірі 2 574,81 грн. Постановою начальника відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 січня 2015 року скасовано постанову від 29 грудня 2014 року, оскільки сплачені кошти не надійшли на рахунок стягувача, а перебувають на депозитному рахунку УДКСУ в Києво-Святошинському районі. У судовому засіданні був досліджений оригінал квитанції про сплату [PERSON] 03 грудня 2014 року на рахунок ВДВС 12 954,38 грн. по виконавчим листам. Дані кошти перераховані відділом на рахунок ТОВ «Ю.С.А.» - 03 лютого 2015 року. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12. Зобов'язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Разом з тим не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз'яснень, що викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13: грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Враховуючи викладене та те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, з ухвалення рішення, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд відмовляє.

Outcome: dismissed