Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що [PERSON], [INFO], має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], відомості про батька якого були внесені до актового запису про народження, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 23.11.2016 року № 220 «Про надання неповнолітній [PERSON] повної цивільної дієздатності, за згодою матері» відповідачу надано повну цивільну дієздатність, за згодою її матері, [PERSON]. 05 грудня 2016 року до служби у справах дітей пришла [PERSON] та залишила свого сина, [PERSON], [INFO], у зв'язку із чим були викликані співробітники Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області. Після цього був складний акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05.12.2016 року. Дитина була госпіталізована до дитячого інфекційного відділення Маріупольської міської лікарні № 4. 06 грудня 2016 року відповідач [PERSON] була запрошена до служби у справах дітей для з'ясування причин та обставин, які сприяли залишенню нею дитини, на що вона пояснила, що після народження сина вона мешкала разом зі своєю матір'ю, [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Після цього вона почала проживати разом із співмешканцем [ADDRESS], який не є батьком дитини та не хоче, щоб її син проживав разом з ними. У зв'язку із цим вона не може справитися з вихованням дитини, а тому залишила її в службі у справах дітей. Забирати [PERSON] на виховання до своєї родини вона не буде, адже бажає, щоб син виховувався у добрій родині. Після цього мати відповідача була також запрошена до служби у справах дітей, але [PERSON] так і не з'явилась, в телефонній розмові вона повідомила, що їй відомо, що [PERSON] прийняла таке рішення та вважає, що воно є вірним, адже вона не займається вихованням сина та не доглядає його. Так, родина [PERSON] з 04.07.2016 року перебуває під соціальним супроводом. Складність життєвої ситуації в сім'ї полягає в низькому рівні забезпеченості, стані здоров'я [PERSON], в її незапланованій вагітності, схильності відповідача до скоєння адміністративних правопорушень, втеч з дому, низькому рівні батьківського потенціалу. Для отримання лікування дитини проведено робочу зустріч із адміністрацією пренатального центру, за результатами якої родині відповідача надані необхідні медикаменти та харчування для новонародженої дитини, також організовано співробітництво із благодійними організаціями, за результатами чого отримана гуманітарна допомога. Для формування батьківського потенціалу та збереження біологічної родини отримано місце в центрі Маріупольського благодійного фонду «Зростаю з мамою», але [PERSON] відмовилась від нього за власними причинами. З метою психологічної підтримки організовано співробітництво із психологом центру та відповідачу надані психологічні консультації. 06 вересня 2017 року відповідач відвідала службу у справах дітей та повідомила, що з травня по червень 2017 року вона працювала в магазині у сел. Мирний в м. Маріуполі та сел. Іванков Київської області. Після повернення додому, вона проживає у матері за адресою [ADDRESS]. З серпня 2017 року вона мешкає зі співмешканцем по [ADDRESS]. Згідно інформації КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», [PERSON] відвідала дитину 6 разів, останній раз 31.07.2017 року. 13 вересня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради відповідач пояснила, що вона посварилась зі своїм співмешканцем та пішла від нього, знову проживає з [PERSON] Самостійного доходу та коштів на утримання дитини вона не має, а тому вона не має можливості забрати сина з дитячого будинку, а тому вона згодна з відібранням сина без позбавлення її батьківських прав. На запитання, чому вона рідко відвідує сина, відповісти не змогла. У зв'язку із цим, з метою соціального захисту дитини, просили прийняти рішення про відібрання у [PERSON] малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. Також просили стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 усіх видів її доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які перераховувати на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у відділенні ВАТ «Ощадбанк». Представник позивача Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяви про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Прокурор підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного типу Маріупольської міської ради Донецької області» у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08 листопада 2016 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], про що зроблено актовий запис № 831. Відомості про батька до актового запису про народження [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017295832 від 08.11.2016 року. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитини та її доставку від 05.12.2016 року, працівниками Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області малолітня дитина [PERSON], [INFO], була вилучена з адреси: [ADDRESS]. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 06.12.2016 року, у зв'язку із тим, що вона не справляється з вихованням дитини [PERSON], [INFO], 05 грудня 2016 року вона залишила сина в службі у справах дітей, забирати дитину не буде, бажає, щоб його виховували в добрій родині. Крім того, відповідач надала згоду на усиновлення дитини. Згідно акту обстеження умов проживання та відвідування від 08.02.2017 року, за адресою [ADDRESS], [PERSON] пояснила, що у теперішній час не має можливості піклуватися про сина, а тому бажає, щоб дитину забрали до дитячого будинку. Згідно акту обстеження умов проживання та відвідування від 07.12.2017 року, за адресою [ADDRESS], мати [PERSON], [PERSON], пояснила, що у теперішній час донька повернулася до свого співмешканця, сина забирати до себе не бажає, вважала, що дитині буде краще у дитячому будинку. У відповідності до довідки № 278 від 08.09.2017 року, виданої в.о. директора Маріупольського професійного ліцею сфери послуг, [PERSON] з 01.09.2015 року по 01.02.2018 року навчається в учбовому закладі на денній формі навчання. Згідно листа комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» від 12.09.2017 року № 1769, [PERSON], [INFO], з 16.12.2016 року по теперішній час знаходиться у дитячому будинку, мати дитини відвідала сина 6 разів: 02.02.2017 року, 13.02.2017 року, 14.03.23017 року, 11.05.2017 року, 03.07.2017 року, 31.07.2017 року. Згідно витягу із протоколу № 17 від 13.09.2017 року комісії з питань захисту прав дитини Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, комісія вирішила з метою соціального захисту прав малолітньої дитини [PERSON], [INFO], підготувати позовну заяву про його відібрання у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач повністю погодилась із позовними вимогами Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, не заперечувала проти відібрання у неї дитини та стягнення аліментів на її утримання. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача малолітнього [PERSON], у зв'язку з ухиленням матері від виконання обов'язків по її належному вихованню, догляду та не створенню належним побутових умов, що наразі, буде відповідати інтересам дитини. Водночас, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 4 статті 170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). З урахуванням зазначених норм, відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину незалежно від факту її відібрання (тимчасового поміщення до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. У зв'язку із цим, задоволенню підлягають вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO]. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved