Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду зі названим позовом у якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18439,65 грн., з яких:за тілом кредиту - 15144,15 грн.; за нарахованими та несплаченимивідсотками та комісіями - 3295,5 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № Р25.190.71460, згідно яким відповідач отримав кредит в розмірі 20275 грн. зі сплатою 4 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячнихплатежів. Банк повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером.Станом на 31.12.2015 року відповідач не повернув банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 18439,65грн. 31.12.2015 року між ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 31/12-1 згідно умов якого банк відступив Факторові, а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому - передач і прав вимог, про що письмово було повідомлено відповідача. Однак відповідач, у добровільному порядку не повертає заборгованість за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 11.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № Р25.190.71460, згідно яким відповідач отримав кредит в розмірі 20275 грн. зі сплатою 4 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячнихплатежів (а.с. 12-14). 31.12.2015 року між ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 31/12-2, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк»відступило, а ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ»прийняло право грошової вимоги за договором від 11 березня 2014 року № Р25.190.71460до боржника [PERSON] (а.с. 16-18). 31.12.2015 року між ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було підписано акту прийому - передач і прав вимог (а.с. 19). Факт надання грошових коштів відповідачу підтверджується випискою по особовому рахунку № 29090419071460.980 та ордером розпорядженням № 1 з яких вбачається, що 11.03.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20275 грн. (а.с. 15,21-22). Відповідно до п.4 п.п. 4.4 названого договору факторингу відступлення прав вимоги здійснюється без згоди боржників (а.с. 16-18). Проте відповідач порушив свої договірні зобовязання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21.03.2016 року заборгованість складає 18 439 грн. 65 коп. і складається із: -за тілом кредиту - 15144,15 грн.; -за нарахованими та несплаченимивідсотками та комісіями - 3295,5 грн. (а.с. 24). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу відповідача направлялося повідомлення щодо укладення між ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» договору факторингу, відповідно до якого ТОВ ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «РАНТЬЕ» прийняло право грошової вимоги за договором від 11 березня 2014 року № Р25.190.71460до боржника [PERSON] та необхідності сплати заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування договором (а.с. 11). Однак, відповідачем не було вчинено жлодних дій, які б свідчили по намір відповідача сплатити забогованості у добровільному порядку. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу, одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до частини 1 статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі визначеному в договорі, який був підписаний та погоджений як позивачем так і відповідачем. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved