Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» (яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль»), в якому просив визнати припиненими договір поруки від 26.07.2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між ним та ВАТ «[PERSON] Аваль». Позовні вимоги мотивовано тим, що на час звернення до суду в силу вимог ст. 609 ЦК України зобов'язання позивача як поручителя за кредитним договором, укладеним між ВАТ «[PERSON] Аваль» та приватним підприємством «Сюрприз», припинилося внаслідок припинення діяльності боржника за основним договором як суб'єкта господарювання у зв'язку з його ліквідацією та внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував. Пояснив суду, що припинення юридичної особи боржника не є підставою для припинення договору поруки, оскільки рішенням суду було стягнуто заборгованість з поручителів. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 26.07.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та ПП «Сюрприз» в особі директора [PERSON] була укладена генеральна кредитна угода №010/04-02/1622 про надання кредитних коштів, розмір яких не повинен перевищувати 600000 грн. В рамках цієї угоди були укладені наступні кредитні договори: -№010/04-02/1622-1 від 26.07.2007 року та додаткові угоди до нього №010/04-02/1622-1/1 від 09.09.2009 року, №010/04-02/1622-1/2 від 30.06.2010 року про надання кредиту в розмірі 250000 грн. з кінцевим строком погашення до 25.07.2017 року; -№010/04-02/1622-3 від 24.10.2007 року та додаткові угоди до нього №1 від 21.08.2008 р., №2 від 28.01.2009 року, №010/04-02/1622-3/3 від 09.09.2009 року, №010/04-02/1622-3/4 від 30.06.2010 року в розмірі 1250000 грн. з кінцевим строкм погашення 10.10.2017 року; -№010/04-02/1622-5 від 09.09.2009 року із додатковою угодою до нього №010/04-02/1622-5/1 від 30.06.2010 року в розмірі 350000 грн. з кінцевим строком погашення до 25.06.2011 року. На забезпечення виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами 26.07.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» (пізніше ПАТ «[PERSON] Аваль»), [PERSON] і [PERSON] (з кожним з ним окремо) були укладені договори поруки та додаткові угоди до них № 1 від 24.10.2007 року, № 2 від 11.07.2008 року, № 3 від 09.09.2009 року та № 4 від 30.06.2010 року. У звязку з неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за кредитними договорами, ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулось до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15.09.2011 року, яке набрало законної сили, позов задоволено, з поручителів на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами та вирішено питання про розподіл судових витрат. В подальшому банком отримані виконавчі листи, які було звернуто до виконання. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 15.09.2015 року у справі №5024/1747/2012 юридичну особу банкрута приватного підприємства «Сюрприз» ліквідовано та виключено Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином, положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 25.11.2015 року у праві №6-172цс15. За наведених обставин позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed