Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У квітні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 квітня 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір № R53700243017В, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 85000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 31 % річних на строк по 20 квітня 2016 року або достроково. Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував належним чином і станом на 10 квітня 2014 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 228623,05 грн. А тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Згідно акта комісії Ізяславської міської ради Хмельницької області про вручення повістки від 27.05.2014 року [PERSON] за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] не проживає, в зв'язку з чим вручити їй повістку про виклик до суду не являється можливим. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України фізичній особі, що не має статусу підприємця, судова повістка надсилається за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки судова повістка [PERSON] вручена належним чином, у відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 20 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № R53700243017В (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку та у строки, що встановлені цим договором (а.с. 7-10). Згідно з п. 2.1. цього Договору позичальник зобов'язався використати кредит на споживчі потреби в інтересах сім'ї. За змістом п.п. 3.1., 3.2., 3.3. Договору банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 85000 грн. під 31 % річних, а позичальник зобов'язана повернути кредит в строк до 20 квітня 2016 року або достроково. У відповідності до п. 5.1.1. Договору банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 85000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 31532 від 20 квітня 2012 року (а.с. 13). Однак, позичальник не виконує належним чином свої зобов'язання за Договором. Відповідно до п.п. 5.3.1., 9.3. Договору, позичальник зобов'язаний сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені цим договором. Сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов цього Договору повинно розглядатись як істотне порушення цього Договору, яке надає право банку в порядку, передбаченому цим Договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених цим Договором строків виконання зобов'язань вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим Договором. За положеннями п. 7.1. Договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки. Позивач направляв позичальнику лист-вимогу (вих. № 193/700-2) від 21 січня 2014 року з вимогою виконати свої зобов'язання та задовольнити вимоги банку в позасудовому порядку, проте [PERSON] заборгованість не погасила (а.с. 14). Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № R53700243017В від 20 квітня 2012 року станом на 10 квітня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 228623 грн. 05 коп., з яких: борг за кредитом - 82013 грн. 33 коп., борг за процентами - 42596 грн. 16 коп., пеня за порушення строку сплати кредиту - 36200 грн. 63 коп., пеня за порушення строку сплати відсотків - 64012 грн. 32 коп., 3 % річних за користування коштами банку, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 592 грн. 35 коп., інфляційні втрати за користування коштами банку, нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 804 грн. 24 коп., 3 % річних за користування коштами банку, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 1048 грн. 59 коп., інфляційні втрати за користування коштами банку, нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення процентів - 1355 грн. 43 коп. (а.с. 4-6). Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання по Договору, надавши кредит, проте відповідач [PERSON] у встановлені строки не виконує свої зобов'язання за кредитом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № R53700243017В від 20 квітня 2012 року у розмірі 228623,05 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2286 грн. 24 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 625, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved