Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло № Т-2144 від 27.01.1994р., виданого органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів вона є власником квартири [ADDRESS]. Крім неї в квартирі зареєстрована її онука [PERSON] [PERSON] у квітні 2006 року почала зустрічатися з хлопцем, після чого зібрала власні речі та виїхала з квартири, але куди саме їй не відомо. [PERSON] приміщенням квартири не користується, комунальні платежі не сплачує, власних речей в квартирі немає. З огляду на викладене [PERSON] просила визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири№ 36 будинку № 12 по вул. Карбишева в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Позивач у судове засідання не зявилась, подала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання на 26.11.2018р. не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, а саме за допомогою публікації оголошення про виклик на сайті суду 07.11.2018 р. (а.с. 16). Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 29.10.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 23.11.2018р. до суду від [PERSON] в інтересах [PERSON] подано заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав. З огляду на викладене, хоча відповідач і визнала позовні вимоги, однак законні підстави для задоволення позову відсутні, суд відмовляє у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про права власності на житло № Т-2144 від 27 січня 1994 року виданого органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби від 25.05.2016 № 1, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - онука (а.с. 7). Відповідно до статті 41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 316 та 317\~Цивільного кодексу\~України визначені поняття та змін права власності. Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Надані позивачем суду акти про не проживання відповідачів у квартирі, показання свідка про їх не проживання, інші докази, надані на підтвердження відсутності відповідачки з вересня 2006 року в квартирі, не можуть бути прийняті судом до уваги при вирішенні спору про визнання відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач нарівні з позивачем є власником квартири, має право, а не обовязок, володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном і її правомочність власника не може бути обмежена з підстав не проживання у належній їм квартирі понад строки, передбачені ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України. Доказів того. що [PERSON] є єдиним власником квартири суду не надано, оскільки вбачається, що квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім того суд звертає увагу, що [PERSON] не позбавлена можливості, у разі згоди з позовом, самостійно вчинити дії спрямовані на зняття з реєстрації з квартири [ADDRESS]. За таких обставин, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed