Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 12 травня 2009 року уклав з відповідачем договір позики грошових коштів у розмірі 145000 гривень на строк три роки. 21 грудня 2009 року сторонами було укладено додатковий договір №1 до Договору від 12 травня 2009 року , яким додатково було надано позику у розмірі 140362 гривні. 01 березня 2011 року було підписано додатковий договір №2, яким додатково було надано позику в розмірі 125000 гривень, строк надання позики продовжився до 30 квітня 2013 року. 25 квітня 2013 року сторонами підписано додатковий договір № 3 до Договору, яким позивачем додатково було надано позику у розмірі 125540 гривень, строк надання позики продовжився до 31 березня 2014 року. 27 січня 2014 року сторонами підписано додатковий договір № 4 до Договору, яким позивачем надано відповідачу додаткову позику у розмірі 41300 гривень. На виконання умов договору позивач надав відповідачу в позику грошові кошти у загальному розмірі 577202 гривні 00 копійок. Позика була надана позивачу до 01 квітня 2014 року, протягом семи календарних днів відповідач повинен був повернути гроші, однак до сьогоднішнього дня грошові кошти не повернуто. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 577202 гривні, інфляційні збитки за порушення зобов'язання у розмірі 73708,69 гривень, 3% річних від простроченої суми (203 дня) у розмірі 9630,57 гривень та понесені судові витрати у розмірі 3654 гривні. Представник позивача, який діє в інтересах позивача на підставі довіреності, у даному судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення відповідно до поданої заяви. Представник відповідача, діючий від імені відповідача на підставі довіреності у даному судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення, суму позики, підтвердив факт невиконаного зобов'язання. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Ст. 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти ..., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів... Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. Як вбачається з копії договору позики грошових коштів №1 що 12 травня 2009 року, [PERSON] уклав з відповідачем договір позики грошових коштів у розмірі 145000 гривень (а.с.6-7). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, термін надання позики становить три роки з моменту підписання договору. Строк, вказаний у п. 3.1 може бути продовжений за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору. Згідно копій додаткових договорів (а.с.8-11), 21 грудня 2009 року сторонами було підписано додатковий договір № 1 до Договору від 12 травня 2009 року, яким додатково було надано позику у розмірі 140362 гривні, 01 березня 2011 року підписано додатковий договір № 2, про надання позики у розмірі 125000 гривень, 25 квітня 2013 року підписано додатковий договір № 3 про надання додаткової позики у розмірі 125540 гривень, якими строк надання позики продовжений до 31 березня 2014 року, 27 січня 2014 року підписано додатковий договір № 4, яким відповідачу надано додаткову позику у розмірі 41300 гривень. З копій квитанцій до прибуткових касових ордерів, банківських квитанцій вбачається, що [PERSON] передав ТОВ «Птахівник» в період травень 2009 року - березень 2014 року 577202,00 гривні, у тому числі: у 2009 році - 145363,00 гривні; у 2010 році - 138060,00 гривень; у 2011 році - 53830,00 гривень, у 2012 році - 72150,00 гривень; у 2013 році - 126500,00 гривень; у 2014 році - 41300,00 гривень (а.с.19-32). Ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач взяв у позивача в борг гроші та зобов'язався повернути їх у строк, зазначений в договорі. Однак, до цього часу відповідач гроші не повернув, ухиляється від виконання зобов'язання, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 577202,00 гривні. На підставі ст. 625 ЦК України, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача інфляційні збитки за час прострочення зобов'язання (квітень-вересень 2014 року) у розмірі 73708,69 гривень та 3% річних від простроченої суми (08.04.2014 р. - 27.10.2014 р.=203 дня) у розмірі 9630,57 гривень, всього 660541,26 гривня. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3654 гривні.

Outcome: approved