Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає йому приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим, він звернувся до органу опіки та піклування, який рішенням від 15 лютого 2017 року визначив йому спосіб участі у вихованні дочки, а саме: кожної суботи з 10.00 години до 17.00 години за його місцем проживання протягом без участі матері. Проте відповідач рішення органу опіки та піклування не виконує. Тому просив встановити спосіб, час та місце спілкування з дитиною а саме: кожної середи з 16.00 години до 19.30 години, щотижнево з 9.00 години суботи до 17.00 години неділі без присутності матері за місцем його проживання з відвідуванням міст загального користування парків, дитячих майданчиків, кафе тощо. Та з метою спільного відпочинку - з 01 січня по 10 січня щорічно та з 01 липня по 20 липня щорічно. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального законодавства, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю, суд першої інстанції помилково не врахував, що ним надані докази наявності між батьками спору щодо виховання дитини. Він сумлінно виконує батьківські обовязки, надає матеріальну допомогу, але відповідач перешкоджає йому спілкуватися з дочкою, бачити її, приймати участь у вихованні, що порушує його права як батька та суперечить інтересам дитини. Органом опіки і піклування визначений спосіб спілкування з дитиною, але відповідач приписи не виконує. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін. Позивач та представник третьої особи в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від органу опіки і піклування Словянської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційний скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року та рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07.11.2013 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітньою дочку [PERSON], [INFO], яка після припинення шлюбних відносин проживає матірю за її зареєстрованим постійним місцем проживання: [INFO]; за місцем проживання відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 24 «Ракета». Позивач проживає окремо та зареєстрований в житловому будинку якій належить йому на праві власності за адресою: м.Словянськ, вул.Гончарова, буд.4, має належні побутові умови, позитивно характеризується. Відповідно до рішення Словянської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною від 15.02.2017 року №83 з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 25.01.2017 вирішено встановити наступний порядок спілкування [PERSON] з донькою [PERSON], 17.02.2012р.н.: кожної суботи з 10.00 до 17.00 години, не порушуючи режимних моментів, меню для дітей дошкільного віку, за адресою вул.. Гончарова буд. 4 м.Словянська без присутності матері дитини, [PERSON] Вказане рішення в судовому порядку сторонами оскаржене не було. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив с того, що вимоги позивача про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батька, який проживає окремо від неї є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів факту порушення відповідачем його законних прав на безперешкодне спілкування та участь у вихованні власної дитини, не надав суду жодного належного та допустимого доказу, яким підтверджуються обставини, якими позивач обґрунтовує власний позов. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи та діючим нормам сімейного законодавства. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно із ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. (ст.159 СК України ) Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача, оскільки ним не доведено факту порушення своїх прав на безперешкодне спілкування та участь у вихованні дитини, є таким, що суперечить фактичним обставинам справи. З характеристики яка надана позивачу дошкільним навчальним закладом якій відвідує спільна дитина убачається, що між батьками виникли непорозуміння та мати дитини заперечує проти певних зустрічей батька з донькою. З листа Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області № ч-38аз/303/01.2017 від 24.05.17 убачається, що у автоматизованому банку заяв та повідомлень громадян 19.04.2017 року та 29.04.2017 року зареєстровані до ЖЄО ВП за номерами №11416 та 12599 заяви [PERSON] року про прийняття мір до колишньої дружини яка перешкоджає спілкуванню з дитиною. З наданих суду письмових заперечень відповідача вбачається, що між нею та чоловіком виник спір з приводу надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона вважає, що у позивача відсутні належні побутово-матеріальні умови та заперечує проти запропонованого способу участі батька у вихованні дитини. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач також не заперечувала щодо наявності між батьками непорозуміння щодо спільного виховання дочки. Вказані обставини вже свідчить про наявність спору між батьками щодо спільного виховання дитини. Оскільки питання виховання дитини вирішується батьками спільно, то факт звернення до суду одного із батьків свідчить про відсутність згоди між батьками з питань виховання дитини. Крім того, подання позову до суду не обумовлене необхідністю попереднього звернення за захистом до органу опіки і піклування. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що право позивача на спілкування з донькою та участь у її вихованні підлягає судовому захисту. Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні дитини апеляційний суд виходить з наступного. Згідно частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Положення частини 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України свідчать про те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтею 15 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Згідно частини 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, в тому числі й щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, участь органу опіки та піклування є обов'язковою. Крім того, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною від 06.06.2017 року з урахуванням того, що спілкування доньки з батьком необхідно для повноцінного розвитку дитини та підтримки родинних звязків, і враховуючі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 31.05.2017 року вирішено визначити наступний графік зустрічей батька [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO]: кожної суботи з 10.00 години до 17.00 години не порушуючи режимних моментів, меню для дітей дошкільного віку за місцем проживання батька за адресою вул. Гончарова, 4 м.Словянськ без присутності матері дитини [PERSON] Вирішуючи справу по суті апеляційний суд виходить з того, що у даному випадку не вирішується питання про місце проживання дитини з одним із батьків. Спір виник з приводу участі батька у вихованні дитини, встановленні графіку їх зустрічей та можливості спільного відпочинку. Проживання дитини з матір'ю не оспорюється. Апеляційний суд вважає за доцільне визначити запропонований органом опіки і піклування спосіб участі позивача у вихованні дитини [PERSON] [INFO], оскільки вказаний спосіб участі батька у вихованні враховує вік та психофізіологічні особливості дитини, стан її здоровя, відвідування дитиною дошкільного закладу, а також матеріально - побутові умови проживання сторін та їх характеристики. Запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дитини не в повній мірі відповідає приписам ст.. 158 СК України, тому у повному обсязі не може бути визначений для спілкування і виховання. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову за вказаних вище підстав.

Outcome: partial