Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наявність у відповідача заборгованості у розмірі 11 519,12 грн., яка була нарахована банком на підставі укладеного між сторонами кредитного договору від 04.12.2007 року. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи на те, що він із позивачем кредитного договору від 04.12.2007 року не укладав. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні даного позову, виходячи із такого. Підставою подання даного позову стало те, що як вказує позивач, 04.12.2007 р., між публічним акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким [PERSON] було надано у користування кредитні кошти на суму 7 848,44 грн. зі сплатою 10,00 відсотків річних. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказував на те, що він вказаного договору не укладав, а його підпис у договорі було підроблено. Так, позивачем у судовому засіданні було надано суду довідку з Святошинського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 04.10.2011 року, у якій повідомлено, що у межах кримінальної справи № 08-13063 порушеної за частиною 1 статтею 185 КК України, встановлено, що, 27.11.2007 року, приблизно о 13:45 год., невстановлена особа таємно викрала майно [PERSON], серед якого, ідентифікаційний код та паспорт громадянина України на ім'я [PERSON]. Крім того, у матеріалах справи міститься подана банком разом із позовною заявою копія паспорту на ім'я [PERSON], яка міститься у кредитній справі банку, і на підставі якого було встановлено особу позичальника при укладенні кредитного договору. Так, із даної копії паспорту вбачається, що вклеєна у ньому фотографія не є фотографією присутнього у судовому засіданні відповідача у даній справі - [PERSON]; на фотографії паспорту зображена інша особа (а.с. 7). Із викладеного вбачається, що при укладенні договору кредиту банком не було належним чином встановлено особу позичальника, у зв'язку із чим від імені відповідача у даній справі - [PERSON], кредитний договір було укладеною іншою невідомою особою. Наведене свідчить про те, що позивач не виконав, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами самого факту виникнення між сторонами кредитних правовідносин. Як встановлено статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вищевикладене є підставою для відмови у задоволенні даного позову, з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed