Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом. Посилалися на те, що 04 травня 1994 року рішенням виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів м.Чернівці №239/9 зареєстровано колективне підприємство «Універсал-І». Засновниками даного підприємства були його довірителі, [PERSON] й [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 24.03.1994р., посвідченого Третьою Чернівецькою державною нотаріальною конторою, КП «Універсал-І» в особі директора [PERSON] придбано приміщення майстерень загальною площею 157,6 кв.м. за адресою: м.Чернівці вул.Руська, 70. 12 грудня 1997 року протоколом загальних зборів №1 затверджено вихід відповідача [PERSON] зі складу підприємства, передано йому його частки внесених коштів у натуральній формі, а також передано права представництва підприємства та підпису від КП «Універсал-І» [PERSON] 29 червня 1998 року між КП «Універсал-І» в особі [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого останній прийняв у дар свою частку статутного фонду в натуральній формі у вигляді першого поверху майстерень (буд. літ.Б по вул.Руській, 70 в м.Чернівці), що становить 14% загальної площі, яка складається з житлового будинку та майстерень по вул.Руській, 70. Рішенням арбітражного суду Чернівецької області від 12.01.2001р. припинено реєстрацію підприємства з 30 січня 2002 року. Отже, на момент ліквідації статутний фонд підприємства складався із 14/100 будинку № 70, а саме частка кожного із засновників складала: [PERSON] 7/100 будинку, [PERSON] 3,5/100 будинку та [PERSON] 3,5/100 будинку. 18 квітня 2007 року [PERSON] померла, після смерті якої спадщину, яка складалася в тому числі із частки в ліквідованому колективному підприємстві, прийняв її син [PERSON] Однак його довірителі не мають змоги оформити право власності на належні їм частки в будинку №70 по вул.Руській в м.Чернівці, оскільки відповідач під час виходу з підприємства неправомірно забрав із собою правовстановлюючі документи та печатку, які належали на правах приватної власності КП «Універсал-І». Більше того зазначає, що вказаний вище договір дарування, укладений 29 червня 1998 року між КП «Універсал-І» в особі [PERSON] та [PERSON] є недійсним, так як [PERSON] на момент здійснення вказаного правочину не мав відповідних повноважень щодо розпорядження приміщень колективного підприємства «Універсал-І». У звязку із вищевикладеним, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним договір дарування, укладений 29.06.1998р. між КП «Універсал-І» в особі [PERSON] та [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на 10,5/100 будинку, який знаходиться по вул.Руській, 70 в м.Чернівці, з яких: 7/100 будинку внаслідок ліквідації КП «Універсал-І» та 3,5/100 будинку в порядку спадкування за законом після смерті 18.04.2007р. [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на 3,5/100 будинку, який знаходиться по вул.Руській, 70 в м.Чернівці, внаслідок ліквідації КП «Універсал-І». 22 червня 2017 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою суду від 08 серпня 2017 року зустрічний позов [PERSON] обєднано в одне провадження з первісним позовом (том 1 а.с.165). У своєму зустрічному позові [PERSON] посилався на те, що 23 березня 1994 року він, в особі голови товариства покупців, що діяв в інтересах членів трудового колективу майстерень по художній обробці скла та ремонту електронасосів, на підставі договору купівлі-продажу №17, придбано в управлінні приватизації та комунальної власності при обласній раді народних депутатів в особі [PERSON] державне майно цілісного майнового комплексу майстерень по художній обробці скла та ремонту електронасосів по вул.Руській,70 в м.Чернівці. 21 квітня 1994 року ним, позивачами та [PERSON] засновано КП «Універсал-І», яке створене на спільній частковій власності засновників підприємства, шляхом приватизації державного майна та приміщення. Відповідно до договору дарування від 24.06.1998 року, він прийняв від КП «Універсал-І» від імені якого діяв відповідач [PERSON] у дар 14\\100 частин приміщення майстерень, які розташовані на першому поверсі будівлі літ.Б приміщення 1-1 площею 33,60 кв.м., приміщення 1-2 площею 0,70 кв.м., приміщення 1-3 площею 16,50 кв.м., приміщення 1-4 площею 14,30 кв.м., приміщення 1-5 площею 14,80 кв.м. та знаходяться по вул.Руській, 70 в м.Чернівці. У звязку із цим, у власності КП «Універсал-І» залишився другий поверх літ.Б по вул..Руській, 70 в м.Чернівці, що становить 14/100 частин майстерні та складається з приміщень 2-1 площею 10,60 кв.м., 2-2 площею 4,60 кв.м., 2-3 площею 34,50 кв.м., 2-4 площею 15,10 кв.м., 2-5 площею 12,90 кв.м., разом 77,70 кв.м. Оскільки після ліквідації він залишився співзасновником підприємства, на його думку, він має право на нерухоме майно КП «Універсал-І» - другий поверх майстерні літ.Б по вул..Руській, 70 в м.Чернівці, що становить 14/100 частин від будинковолодіння в цілому в розмірі своєї частки 73,2% За таких обставин, просив визнати за ним право власності на 1025/10000 частини будинковолодіння, які складаються з приміщень 2-1 площею, 10,6 кв.м., 2-2 площею 4,60 кв.м., 2-3 площею 34,50 кв.м., 2-4 площею 15,10 кв.м., 2-5 площею 12,90 кв.м. другого поверху майстерні літ. Б, що знаходиться в м. Чернівці, по вул. Руській, №70 внаслідок ліквідації колективного підприємства «Універсал - І». В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адковат [PERSON] первісний позов підтримали та підтвердили викладені в ньому обставини. Заперечували щодо задоволення зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримала зустрічний позов свого довірителя. Первісний позов визнала частково. Заперечувала щодо задоволення первісного позову в частині визнання недійсним договору дарування. Крім того вважає, що позивачами пропущено встановлений законом строк на звернення до суду із вказаною позовною вимогою, у звязку із чим просила застосувати наслідки пропуску позовної давності. Підтвердила, що дійсно у спірному майні є частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак позивачі звертаючись до суду із вимогами щодо визнання за ними право власності не вірно визначили розміри своїх часток (відповідно до їхніх вкладів) та не врахували, що у вказаному нерухомому майні є також частка її довірителя. Свідок [PERSON] під час розгляду справи підтвердила, що сторони по справі є засновниками колективного підприємства «Універсал-І». Справа слухалась у відсутність представника відповідача - Чернівецької міської ради, який в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. 20 вересня 2017 року від представника ЧМР [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання та пояснення щодо позовних вимог, в яких представник просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Не заперечував щодо задоволення позову в частині визнання права власності за умови дотримання прав усіх спадкоємців та засновників КП «Універсал-І». Зокрема врахувати те, що в матеріалах справи відсутні документи про державну реєстрацію змін в установчих документах КП «Універсал-І» про вихід зі складу засновників відповідача [PERSON] та відповідну зміну часток інших засновників. У звязку із чим, під час ухвалення рішення врахувати майнові права відповідача на частку в спірному майні. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до переконливого висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], [PERSON] та щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] Відповідно до ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Так, судом встановлено, що 23 березня 1994 року між управлінням приватизації та комунальної власності при обласній раді народних депутатів в особі начальника [PERSON] та головою товариства покупців [PERSON], що діяв в інтересах членів трудового колективу майстерень по художній обробці скла та ремонту електронасосів укладено договір купівлі-продажу державного майна майстерень по художній обробці скла та ремонту електронасосів №17 (том 1 а.с.56-61). Відповідно до вказаного договору, [PERSON] в інтересах членів трудового колективу було придбано державне майно цілісного майнового комплексу майстерень по художній обробці скла та ремонту електронасосів, яке знаходиться за адресою м.Чернівці вул.Руська, 70. 04 травня 1994 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засновано колективне підприємство «Універсал-І», яке створене на спільній частковій засновників підприємства, шляхом приватизації державного майна та приміщення майстерні по художній обробці скла та ремонту електроносів (том 1 а.с.64-74). Статтею 23 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, що був чинний на час спірних правовідносин, передбачено, що юридичними особами визнаються організації, які мають відокремлене майно, можуть від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачами і відповідачами в суді, арбітражі або в третейському суді. Юридична особа діє на підставі статуту (положення). Установи та інші державні організації, що перебувають на державному бюджеті, а у випадках, ередбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, також і інші організації можуть діяти на підставі загального положення про організації даного виду (ст..25 вказаного Закону). Згідно засновницького договору від 21 квітня 1994 року та Статуту колективного підприємства «Універсал-І» для забезпечення діяльності підприємства був створений статутний фонд у розмірі 15\~633\~400 крб. у вигляді приміщення та майна викупленого згідно договору купівлі-продажу №17 від 23.03.1994р. і ділиться на частки відповідно до внесених коштів. Засновники мають в статутному фонді: [PERSON] 11\~433\~400 крб., що становить 73,2%, [PERSON] 2\~ 100\~000 крб., що становить, 13,4%, [PERSON] 1 050 000 крб., що становить 6,7% та [PERSON] 1 050\~000 крб., що становить 6,7% (том 1 а.с.64-74). В подальшому, додатковою угодою від 19 березня 1998 року внесено доповнення до договору купівлі-продажу від 23.03.1994р. №17 наступного змісту: на земельній ділянці розташовані такі споруди: літ.«А» житловий будинок (цегла) 174,80 кв.м., літ.«Б» майстерні (цегла) 157,60 кв.м. У власність Покупця переходить 28/100 частини літ.«Б» майстерень, які складаються з приміщень: 1-1 площею 33,60 кв.м., 1-2 площею 0,70 кв.м., 1-3 площею 16,50 кв.м., 1-4 площею 14,30 кв.м., 1-5 площею 14,80 кв.м., 2-1 площею 10,60 кв.м., 2-2 площею 4,60 кв.м., 2-3 площею 34,50 кв.м., 2-4 площею 15,10 кв.м., 2-5 площею 12,90 кв.м., загальною корисною площею 157, 60 кв.м. (том 1 а.с.62-63). Згідно протоколу №1 від 12.12.1997 року загальними зборами підприємців КП «Універсал-І» вирішено заяву [PERSON] щодо виходу його з підприємства та виділення йому його частки майна у натуральній формі, також надано право представництва і підпису від КП «Універсал-І» [PERSON] (том 1 а.с.16-17). 29 червня 1998 року між КП «Універсал-І» в особі [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування. Відповідно до якого [PERSON] прийняв у дар 14/100 частин приміщення майстерень, що знаходиться по вул.Руській, 70 в м.Чернівці та складаються з будівлі літ. «Б»: приміщення 1-1 площею 33,60 кв.м., приміщення 1-2 площею 0,70 кв.м., приміщення 1-3 площею 16,50 кв.м., приміщення 1-4 площею 14,30 кв.м., приміщення 1-5 площею 14,80 кв.м. (том 1 а.с.18). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема інвентаризаційної справи на будинок №70 (літ. Б) по вул.Руській в м.Чернівці набуті [PERSON] приміщення розташовані на першому поверсі будівлі літ. «Б» та їх загальна площа становить 79,9 кв.м. (том 1 а.с.76-85). Отже, після відчуження вказаних вище приміщень у власності КП «Універсал-І» залишився другий поверх літ.Б по вул.Руській, 70 в м.Чернівці, що становить 14/100 частин майстерні та складається з приміщень 2-1 площею 10,60 кв.м., 2-2 площею 4,60 кв.м., 2-3 площею 34,50 кв.м., 2-4 площею 15,10 кв.м., 2-5 площею 12,90 кв.м., загальною площею 77,70 кв.м. Статтею 37 ЦК УРСР передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Рішенням Арбітражного суду Чернівецької області від 12 січня 2001 року скасовано державну реєстрацію колективного підприємства «Універсал-І», у звязку із чим було проведено ліквідацію підприємства (а.с.19,87). Варто зазначити, що 18 квітня 2017 року один із засновників КП «Універсал-І» - [PERSON] померла. Спадкоємцем за законом є її син [PERSON], який у встановлений законом звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в тому числі і на її частку в статутному фонді КП «Універсал-І» (том 1 а.с.21). У звязку із розбіжностями в прізвищі та імені [PERSON], рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 лютого 2017 року встановлено факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу засновницького договору від 21.04.1994 року, статуту КП «Універсал-І» та протоколу №1 від 21.04.1994 року. Також встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як матері та сина (том 1 а.с.22-23). Разом з тим, нотаріусом не було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в статутному фонді КП «Універсал-І», оскільки ним не надано належні документи, які підтверджують право [PERSON] на таку частку (том 1 а.с.24). Відповідно до статті 8 Закону України «Про підприємництво» (в редакції, що діяла станом на день прийняття протоколу №1 від 12.12.1997р.) державна реєстрація суб'єктів підприємницької діяльності проводилась у виконавчому комітеті міської, районної в місті Ради народних депутатів або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб'єкта, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Положення про державну реєстрацію затверджується Кабінетом Міністрів України. Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності було затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 1994 р. № 276 і діяло станом на 12.12.1997р.. Згідно із пунктом 16 Положення зміни в установчих документах суб'єкта підприємницької діяльності підлягають державній реєстрації. Відповідно до абзацу 2 пункту 18 Положення у разі внесення змін до установчих документів, пов'язаних із виходом із складу засновників суб'єкта підприємницької діяльності, фізична особа подає нотаріально засвідчену копію документа про свою згоду на вихід, а юридична особа - копію документа, що посвідчує згоду на вихід (заява, лист). Згідно п.11 Засновницького договору та п.3.11 Статуту, збільшення (зменшення) статутного фонду підприємства проводиться за рішенням зборів засновників та відповідно до чинного законодавства України. Додаткові внески засновників впливають на розмір їх часток в статутному фонді. Зміни розміру статутного фонду заносяться в засновницький договір та статут і підлягають державній реєстрації. Проте, змін до Статуту в частині складу засновників та обсягу статутного фонду не вносились, а тим більше не проводилась їх державна реєстрація. Вказане підтверджується листом архівного відділу ЧМР від 21.06.2017 року №170 та реєстраційною карткою (а.с.90-92). При цьому, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження позивача [PERSON] та його представника з приводу того, що відповідач [PERSON] 29 червня 1998 року після оформлення договору дарування забрав із собою правовстановлюючі документи та печатку, які належать КП «Універсал-І», у звязку із чим позбавив його (позивача) та інших засновників підприємства внести зміни в засновницький договір та статут в частині розміру статутного фонду та складу засновників з державною реєстрацією в ЧМР на підставі заяви [PERSON] щодо виходу його з підприємства та отримання ним його частки внесків в натуральній формі. За таких обставин, суд вважає, що 14/100 частин другого поверху приміщення майстерні літ.Б по вул.Руській, 70 в м.Чернівці, загальною площею 77,70 кв.м. належать всім засновникам підприємства та вони мають право на нього відповідно до розміру їхніх часток. Так, на підтвердження розміру своєї частки відповідачем [PERSON] було надано суду ряд доказів, зокрема довідку Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації №1949 від 19.10.2017 року, розрахунок часток по будівлі майстерні літ.Б по вул..Руській в м.Чернівці, а також звіт про оцінку майна від 20.06.2017 року, відповідно до якого ринкова вартість приміщень спірного другого поверху становить 627\~037 грн. (том 1 а.с.96-143, том 2 а.с.23). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, враховуючи вищевказані докази надані відповідачем та його представником, суд приходить до переконливого висновку про те, що частка [PERSON] в 14/100 частин другого поверху приміщення майстерні літ.Б по вул.Руській, 70 в м.Чернівці, загальною площею 77,70 кв.м. становить 1025/10 000, а тому за ним на вказану частину будинковолодіння слід визнати право власності. \~\~Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач за зустрічним позовом [PERSON] документально підтвердив понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 4589,91 грн. та витрат по оцінці спеціалістом приміщень по вул. Руській, 70 в розмірі 1500 грн., а тому з відповідачів за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6\~089 грн. 91 коп. Як розяснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У звязку із цим, суд вважає, що з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом. При цьому, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за ними права власності на частку будинку по вул.Руській в м.Чернівці. Як було встановлено судом, дійсно позивачам [PERSON] та [PERSON] належать частки у спірному майні, однак на пропозицію суду, ними та їхнім представником не надано жодних пояснень з чого вони виходили визначаючи в прохальній частині позову саме такий розмір частки та не підтверджено це жодними доказами. Більше того, позивачами та їхнім представником не конкретизовано на частку якої будівлі слід визнати за ними право власності, оскільки як було вище встановлено судом, за адресою вул.Руська, 70 в м.Чернівці розміщені дві будівлі літ.«А» та літ.«Б». Статтею 60 ЦПК України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог чи заперечень. У звязку з наведеними вище обставинами, суд при ухваленні рішення виходив із наявних в матеріалах цивільної справи письмових доказів. Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити позивачам [PERSON] та [PERSON] про те, що після усунення підстав, які слугували для відмови щодо визнання за ними частки у спірному майні, вони не позбавлені можливості в подальшому знову звернутися до суду з вказаним позовом. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування, укладеного 29.06.1998 року між КП «Універсал-І» в особі [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне: Так, основною підставою для визнання недійсним вказаного договору дарування позивач [PERSON] та його представник вказують на те, що протоколом загальних зборів КП «Універсал-І» №1 від 12.12.1997 року було уповноважено учасниками [PERSON] тільки передати відповідачу частку внесених ним коштів у підприємство в натуральній формі, а не подарувати. За таких обставин, [PERSON] вважає, що під час укладання вищевказаного договору дарування він не мав відповідних повноважень щодо розпорядження приміщень колективного підприємства, а тому договір слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Згідно ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу (ст.244 вказаного Закону). Статтею 227 цього Кодексу передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Недодержання форми зовнішньоторговельних угод і порядку їх підписання (стаття 568 цього Кодексу) тягне за собою недійсність угоди (ст.45 ЦК УРСР). Статтями 47, 45 вказаного Закону передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до вимог ст.50 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності. До таких угод відповідно застосовуються наслідки, передбачені статтею 48 або 49 цього Кодексу. Згідно п.6 Засновницького договору підприємство в процесі своєї діяльності має право від свого імені укладати договори, угоди, набувати майнові та особисті немайнові права та нести обовязки, бути позивачем в суді та арбітражному суді. Підприємство здійснює володіння, користування та розпорядження своїм майном та майном засновників, яке складає статутний фонд підприємства на правах власника. Отже, враховуючи те, що під час укладання договору дарування були дотримані всі вимоги закону, а також пересвідчившись в тому, що на момент укладання договору [PERSON] був наділений повноваженнями щодо розпорядження приміщень колективного підприємства, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання недійним договору дарування є необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, згідно з п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції від 16 січня 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред'явлення якого виникло до 01 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. Стаття 76 ЦК Української РСР передбачає, що право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і ст.ст. 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Отже, за наявності підстав для застосування позовної давності, суд незалежно від заяви сторони застосовує її. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року справа №6-197цс14, від 16 листопада 2016 року №6-2469цс16. Варто зазначити, що представник [PERSON] [PERSON] під час розгляду справи неодноразово звертала увагу суду на те, що позивачами пропущено встановлений законом строк на звернення до суду із вказаним позовом, а точніше вимогою щодо визнання недійсним договору дарування, у звязку із чим просила застосувати наслідки пропуску позовної давності. Як було раніше встановлено судом, оспорюваний правочин між КП «Універсал-І» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено 29.06.1998 року. Разом з тим, позивачі звернувся до суду із вказаним позовом тільки 20 квітня 2017 року, про що свідчить відтиск печатки на конверті про поштове відправлення позову (том 1 а.с.28). При цьому, позивачами та їхнім представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перебіг строку позовної давності був перерваний з підстав зазначених у ст.79ЦК Української РСР; існування поважних причин за яких вказаний позов був предявлений до суду після вставленого законом трирічного строку та підстав, які цьому перешкоджали. Більше того ані представником [PERSON], ані [PERSON] не зазначено в позові з посиланням на відповідні докази коли остання дізналася про порушення свого права - вчинення [PERSON] вказаного правочину, а також що вона не могла про це дізнатися. Таким чином, враховуючи всі обставини справи з посиланням на докази, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved