Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 06 січня 2003 року померла їх з відповідачкою мати [PERSON], а 27 грудня 2011 року - батько [PERSON]. За життя батько отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті дружини, на земельну ділянку площею 0,1491 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Панаса Мирного у с. Червона Мотовилівка, Фастівського району Київської області, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] III-КВ № 084477. Однак, отримати Державний акт на вищевказану земельну ділянку не встиг. Позивач зазначає, що вона фактично прийняла спадщину оскільки користується даною земельною ділянкою. Проте нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, а саме на земельну ділянку площею 0,1491 га, що розташована по вул. Панаса Мирного в с. Червона Мотовилівка, у звязку з відсутністю Державного акту на неї. Тому, звертається до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що у звязку з відсутністю оригінала Державного акту вона не може оформити спадщину після смерті батька. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Між тим, в судове засіданні 20 квітня 2017 року позивач не зявилася, направила до суду письмову заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі зазначила,що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 20 квітня 2017 року не зявилася, направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] померла, 06 січня 2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть виданим повторно, [PERSON] I-БК № 488639, а [PERSON] помер 27 грудня 2011 року, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть [PERSON] I-ОК № 236703.(а.с.4,5). Як вбачається, із Свідоцтва про народження Серія ЯЕ № 428046 від 12 листопада 1953 року [PERSON] народилася 8 листопада 1953 року, її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.6). [PERSON] від 19.12.2012 року Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області та копії Акту про Укладення шлюбу, вбачається, що 07 листопада 1974 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] про, що зроблено відповідний актовий запис № 94. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Дробот». (а.с. 32,33). Судом встановлено, що померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, належала земельна ділянка площею 0,149 га, що розташована по вул. Панаса Мирного в с. Червона Мотовилівка, Фастівського району, Київської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III-КВ № 084477, виданого виконкомом Червономотовилівської сільської ради, Фастівського району Київської області 24 травня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю № 4287. (а.с.8). [PERSON] Довідки № 423 від 14 квітня 2017 року, виданої Мотовилівською сільською радою Фастівського району Київської області, вбачається, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,149 га згідно Державного акту на земельну ділянку серії III-КВ № 084477, яка розташована по вул. Панаса Мирного, 7 в селі Мотовилівка. (а.с50). З матеріалів спадкової справи № 373/2012, заведеної після смерті [PERSON], який помер 27 грудня 2011, вбачається, що позивач 30 листопада 2012 року звернулася до Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. (а.с.17). 19 грудня 2012 року, Фастівським районним державним нотаріусом [PERSON] позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку № 1-а, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по провулку Свердлова в селищі Борова Фастівського району Київської області, що належав померлому, [PERSON]. (а.с.41). Право власності, позивача на даний будинок зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 53832165, 19 грудня 2012 року. (а.с.43). Проте, 11.10.2016 року, Фастівським районним державним нотаріусом, позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: вело [PERSON], вулиця Панаса Мирного, Фастівського району Київської області, після смерті 27 грудня 2011 року [PERSON], оскільки нею не надано правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.9). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. [PERSON] з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved