Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

У жовтні 2020 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] , відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та згідно з даними особового рахунку опалювальна площа квартири складає 46,06 кв.м., пільги не встановлені. Позивачем надаються відповідачам послуги гарячого водопостачання та централізованого опалення, за користування якими проводяться нарахування згідно до встановлених тарифів. 10.05.2018 року між ККП «Маріупольтепломережа» та [PERSON] було укладено договір №94 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, за умовами якого останній мав погасити заборгованість за послуги теплопостачання, що утворилась станом на 10.05.2018 року у сумі 18900,00 грн., а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів, проте [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. Відтак, позивачем нарахована пеня у розмір 0,01% за кожний день прострочення (за період з 01.10.2018 року по 01.05.2019 року), що складає 1061,25 грн. Відтак, в порушення чинних законодавчих та нормативних актів, оплата за надані послуги за даною адресою своєчасно не здійснювалась, в результаті чого станом на 01.09.2020 року утворилася заборгованість у сумі 25972,37 грн. Відповідачі були повідомлені про наявність заборгованості та необхідність її сплати, проте до теперішнього часу оплату наданих послуг здійснено не було. Також, відповідачам нараховано до сплати суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобов`язання (з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року), яка складає 1918,97 грн. та 3% річних (з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року), які складають 1376,41 грн. У червні 2020 року позивач вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості на наданими послугами гарячого водопостачання та централізованого опалення, проте ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30.07.2020 року відмовлено у його видачі. Таким чином, на теперішній час сума, яка підлягає стягненню з відповідачів, становить 29267,75 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 2102,00 грн., крім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] пеню у розмірі 1061,25 грн., оскільки ним не було виконані взяті на себе зобов`язання. Представник позивача Кучерявих С.В. , яка діє на підставі довіреності №476 від 04.04.2020 року, в судовому засіданні пояснила, що заборгованість за послугами гарячого водопостачання та централізованого опалення [PERSON] має ще з 2007 року. 27.10.2010 року з останнім укладався договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, за умовами якого він мав погасити заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 2322,51 грн., а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів (обов`язковий платіж, до поточного нарахування, встановлено в розмірі 64,51 грн.), строк виконання договору - до 01.10.2013 року. Проте вказаний договір не було виконано, заборгованість зростала. В подальшому, у судовому порядку щодо стягнення наявної заборгованості позивач не звертався, у поточних квитанціях вказувався борг та попередження щодо його сплати. Згодом, 10.05.2018 року з [PERSON] , за особистою заявою останнього, укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, за умовами якого він мав погасити заборгованість за послуги теплопостачання станом на 01.05.2018 року у сумі 18900,00 грн., а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів (обов`язковий платіж, до поточного нарахування, встановлено в розмірі 1575,00 грн.), строк виконання договору - до 01.05.2019 року. Проте відповідач умови договору виконав частково, заборгованість у повному обсязі сплачена не була, останній платіж здійснено у вересні 2018 року на суму 1600,00 грн. Відтак, пеня за порушення вказаного договору нарахована з 01.10.2018 року по 01.05.2019 року у розмірі 1061,25 грн., яку позивач просить стягнути саме з [PERSON] . Щодо пред`явлення позовних вимог до [PERSON] зазначила, що згідно отриманих відомостей, остання, разом з неповнолітніми дітьми, зареєстрована за адресою - [ADDRESS] , з серпня 2016 року, відтак відповідальність за наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги несе солідарно з [PERSON] , у зв`язку з чим нараховану заборгованість, інфляційні витрати та 3% річних просить стягнути з відповідачів солідарно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає частково з межах трирічної позовної давності, а саме за період з 01.10.2017 року по 01.10.2020 року у сумі 12373,20 грн., вимоги про стягнення штрафних санкцій у загальній сумі 4356,63 грн. (інфляційні витрати, 3% річних та пеня) не визнає у повному обсязі, оскільки вони нараховані в період встановлення карантину пов`язаного з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), а пеня ще й нарахована з порушенням строку позовної давності у один рік, передбаченої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Також зазначив, що є єдиним власником житла за адресою - [ADDRESS] , отримав його у спадщину, проживає сам, про що надав акт про фактичне проживання від 23.11.2020 року, складений головою КСН «Річний». Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні вказала, що позовні вимоги визнає частково з підстав зазначених [PERSON] . Крім того, зазначила, що дійсно зареєстрована з 04.08.2016 року, разом з двома неповнолітніми дітьми, у батька ( [PERSON] ) за адресою - [ADDRESS] , проте ніколи там не мешкала. Фактично, з червня 2018 року, родиною (з чоловіком та дітьми) проживає в [ADDRESS] , про що надала акт про фактичне проживання №530 від 05.11.2020 року, складений зі слів сусідів головою КСН «Черьомушки», а до вказаної дати проживала в матері за адресою в [ADDRESS] . Відтак, зауважила, що послугами гарячого водопостачання та централізованого опалення за місцем реєстрації вона ніколи не користувалась та не користується на теперішній час. У зв`язку з чим суму заборгованості просила стягнути з відповідача [PERSON] . Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За загальним правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст.9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч.5 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст.16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п.2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , відповідно, з 04.02.1997 року та з 04.08.2016 року до теперішнього часу, що підтверджується інформацією відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №100-99.02-02811 від 18.10.2020 року. Вказаній адресі відповідає особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на [PERSON] . Згідно Реєстру діючих ліцензій на провадження господарської діяльності у сфері виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії станом на 01.10.2020 року, Комунальне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» має безстрокову ліцензію. Відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №14025 від 25.09.2017 року, між [PERSON] та ККП «Маріупольтепломережа» укладено договір на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою - [ADDRESS] (о/р [NUMBER]), за яким ККП «Маріупольтепломережа», як виконавець, зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги, а [PERSON] , як споживач, зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Згідно з роздруківкою особового рахунку за особовим рахунком № [NUMBER] , наданого ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: [ADDRESS] (пільга відсутня, опалювана площа 46,06 кв.м.), станом на травень 2018 року становить 17325,00 грн., та за період з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року зросла до 25972,37 грн. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області №39 від 30.01.2019 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа», а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» №146 від 17.10.2014 року та №1171 від 31.03.2015 року, до яких були внесені зміни постановами №1729 від 11.06.2015 року, №1101 від 09.06.2016 року та №1536 від 28.12.2017 року. Про наявність вищевказаної заборгованості, споживачі неодноразово сповіщувались через щомісячні квитанції на сплату послуг з централізованого опалення із зазначенням суми боргу з накопичувальним підсумком. Відповідно до ч.4 ст.319, ч.1 ст.322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Суд зауважує, що за ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Натомість за ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому, положення ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) стосуються солідарної відповідальності осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг. Виходячи з наведеного необхідно зазначити, що наявний в матеріалах справи акт про фактичне проживання №530 від 05.11.2020 року, складений зі слів сусідів головою КСН «Черьомушки», не містить жодної вказівки на початок періоду проживання відповідачки [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . При цьому, акт про фактичне проживання від 23.11.2020 року, складений головою КСН «Річний», за яким [PERSON] проживає сам за адресою - [ADDRESS] , також не містить відповідних посилань на початок періоду його самостійного проживання. Таким чином суд дійшов переконання, що вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачів підлягають задоволенню в солідарному порядку. За вимогами ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Так на підставі розрахунків позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідачами, вбачається, що останні заборгували за спірний період ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 1376,41 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1918,97 грн. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч.1,5 ст.261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. Натомість суд звертає увагу на те, що на підставі ч.1,3 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд зауважує, що згідно із наданого представником позивача розрахунку вбачається, що останні платежі споживачами послуг по [ADDRESS] було проведено у грудні 2019 року (1296,75 грн.). Більш платежів не здійснювалось. При цьому, відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №126 И-10 від 27.10.2010 року, укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та [PERSON] , останній мав погасити заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 2322,51 грн., а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів (обов`язковий платіж, до поточного нарахування, встановлено в розмірі 64,51 грн.), строк виконання договору - до 01.10.2013 року. Згідно пояснень представника позивача, вказаний договір не виконано [PERSON] , що не заперечується останнім. Згодом, 10.05.2018 року з [PERSON] , за особистою заявою останнього, укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, за умовами якого він мав погасити заборгованість за послуги теплопостачання станом на 01.05.2018 року у сумі 18900,00 грн., а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів (обов`язковий платіж, до поточного нарахування, встановлено в розмірі 1575,00 грн.), строк виконання договору - до 01.05.2019 року. Згідно пояснень представника позивача, вказаний договір виконано [PERSON] частково, заборгованість у повному обсязі не сплачено, останній платіж здійснено у вересні 2018 року на суму 1600,00 грн., що підтверджується наданими суду розрахунками та не заперечується відповідачем. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, зважаючи на наявні дані, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ККП «Маріупольтепломережа» та подання його в межах строку позовної давності. Суд зазначає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості, суми інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року. З наданих позивачем розрахунків до особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що заборгованість за користування тепловою енергією у межах строку позовної давності за період, зазначений позивачем у позовних вимогах, з 01.05.2018 року по 01.09.2020 року становить 25972,37 грн., сума інфляційного нарахування на суму боргу у вказаний період складає 1918,97 гривень, 3% річних від простроченої суми - 1376,41 гривень. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення пред`явленого позову та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у загальній сумі 29267,75 гривень. При цьому, щодо посилання відповідачів про нарахування штрафних санкцій, якими вони вважають суми інфляційного нарахування, 3% річних та пені, в порушення приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року (в редакції станом на 30.03.2020 року), суд зазначає наступне. Згідно пп.4 п.3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 року у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника, а відтак не є штрафними санкціями. Також суд вважає, що вищевказана норма Закону не може бути застосована і до нарахування відповідачеві [PERSON] пені за несвоєчасне внесення плати за договором про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 10.05.2018 року, оскільки таке нарахування проведене за період з 01.10.2018 року по 01.05.2019 року. При цьому, суд зазначає, що на підставі п.6 Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №94 від 10.05.2018 року (строк дії до 01.05.2019 року), укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та [PERSON] , у разі несвоєчасного внесення плати за договором нараховується пеня в розмірі 0,01 відсотка, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності перед громадянином заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги. Відповідно до наданих суду розрахунків, вказаний договір виконано [PERSON] частково, заборгованість у повному обсязі не сплачено, останній платіж здійснено у вересні 2018 року на суму 1600,00 грн., заборгованість складає 14150,00 грн. Відповідно до ч.3 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», установлено, що пеня за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги в розмірі, визначеному в договорі про реструктуризацію заборгованості, нараховується за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, за умови відсутності заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії тощо. Цей порядок не поширюється на громадян, які уклали договір про реструктуризацію заборгованості відповідно до статті 1 цього Закону та вчасно здійснюють її погашення і оплату поточних платежів. Відповідачем [PERSON] не доведено, що після вересня 2018 року перед ним мались заборгованості з виплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших будь-яких видів соціальної допомоги, а також те, що він звертався до ККП «Маріупольтепломережа» з будь-якою відповідною заявою. Відтак порушення [PERSON] умов договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №94 від 10.05.2018 року є доведеним. Разом з тим, виходячи з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч.1,5 ст.261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом встановлено, що строк дії Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги №94 від 10.05.2018 року, укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та [PERSON] , - до 01.05.2019 року. Отже, перебіг позовної давності обчислюється в такому випадку з дня спливу строку виконання - 01.05.2019 року. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, зважаючи на наявність відповідної заяви з боку сторони відповідача, в сенсі ч.4 ст.267 ЦК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.ст.133,141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів, у рівних частках, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1014,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial