overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що життя з відповідачем не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Посилаючи на викладене та норми закону, позивач просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13 липня 2013 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київській області, актовий запис № 5. Позивач в судове засідання не з»явилася, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 13 липня 2013 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київській області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 13 липня 2013р., серія [NUMBER]. Від спільного шлюбу подружжя дітей не має. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 26.09.2010року народження. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги визнає, просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 27.09.2008року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1130. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 26.09.2010року народження. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в звязку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги визнає, просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 06.10.2012року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1477. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 28.11.2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1836. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 16.09.1982 року у Палаці одружень « Дарницький» м. Києва, актовий запис № 2315. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2287, про стягнення з нього грошових коштів у сумі 186720,84 грн., вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11.05.2015 року таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2015 року позов задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 11.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі № 2287, про стягнення з [PERSON] 186720,84 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами судом вирішено не було. Належним чином повідомлені особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Позивач подав заяву з проханням розглядати питання про ухвалення додаткового рішення за його відсутності. Наведене відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Позивач при пред'явленні позову до суду сплатив 487,20 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 38 від 30.10.2015 року (а.с. 1). Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх [PERSON], [INFO] і [PERSON], 11.05.2007 року народження посилаючись на те, що відповідачка не справляється із виконанням своїх обовязків щодо дітей, порушує їх право на освіту, на турботу та піклування, фізичний, духовний та моральний розвиток, неповнолітні не відвідують школу. З цих підстав позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача позов [PERSON] підтримала позов, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч.1 статті 164 Сімейного кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Встановлено, що неповнолітні [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], народилися і проживають в [INFO] Закарпатської з відповідачкою. Згідно з висновком органу опіки і піклування Воловецької районної державної адміністрації від 15.10.2015 р. № 45 відповідач [PERSON] є інвалідом дитинства третьої групи і через це не справляється із виконанням своїх батьківських обовязків щодо утримання та виховання дітей, які не відвідують школу, бродяжать та жебракують (а.с.3). Відповідно до ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей в судовому засіданні не надано. Суд не бере до уваги заяву відповідачки про те, що вона просить вирішити питання про подальше влаштування неповнолітніх в інтернаті, як згоду на позбавлення її батьківських прав, оскільки закон не повязує позбавлення батьківських прав із згодою на це батьків (а.с.4). Перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлений ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України і розширеному тлумаченню не підлягає. Суд вважає, що інвалідність відповідачки, через яку вона не справляється зі своїми батьківським обовязками по догляду за дітьми не є підставою для позбавлення її батьківських прав і не свідчить про її ухилення від виховання неповнолітніх, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Посилаючись на відмову нотаріуса у відкритті спадкової справи для оформлення спадщини після смерті [PERSON] через пропуск ним шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду лист з проханням розглядати справу без участі їхнього представника, позовні вимоги визнає повністю. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть від [INFO] року (а.с.19). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради 03.08.2009 року за реєстром № 39, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.20). З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою № 544/02-31 від 09.07.2015 року, приватним нотаріусом Дерун К.А. відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви щодо прийняття спадщини та наданні запиту для оформлення спадщини на майно, що належить [PERSON], та у проведенні будь-яких дій, пов'язаних з видачею свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с.29). Постанова нотаріуса мотивована посиланнями на пропуск заявником строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] Листом № 550/01-16 від 19.10.2015 року, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. повідомлено, що після померлої [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним у встановленому законом порядку заяви про прийняття спадщини, а тому заявлений ним позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 20.07.1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери, по різному відносяться до життя, в зв'язку з чим між ними виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги визнала. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.07.1996 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 36 (а.с.6). Від спільного життя у подружжя є повнолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 6 від 01.02.1997 року (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом по даній справі вживалися заходи щодо збереження сім'ї, шляхом надання сторонам трьохмісячного строку на примирення, однак вказані заходи результатів щодо примирення сторін не дали. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved