Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила визнати померлим [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, останнє відоме місце перебування: АР Крим Україна. Заяву мотивовано тим, що в грудні 2013 року [PERSON] в черговий раз поїхав у відрядження до АР Крим в період окупації території та з того часу на звязок не виходив, а розшукові заходи органів внутрішніх справ України ніяких результатів не дали. Також зазначила, що оголошення [PERSON] померлим має для неї юридичне значення, оскільки її син [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після спадкодавця [PERSON], що надасть право успадкувати та розпоряджатися його майном. Представник заявника у судовому засіданні подану заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що є докази в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.09.2015 року [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], Росія, останнє відоме місце перебування АР Крим, Україна визнано безвісно відсутнім (а.с. 8-9). За змістом статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні звертати увагу, що на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у Цивільному кодексі України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Відповідно до ст. 46 ч. 1 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Скорочений шестимісячний строк для оголошення особи померлою встановлений, якщо громадянин пропав безвісти за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку (пожежі, вибухи, терористичні акти та інше). Окремо закон визначає можливість оголошення померлою особу у місячний строк за умови вважати її загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій саме техногенного та природного характеру (землетруси, повені, різного роду стихійні лиха, аварії, катастрофи тощо). У цьому разі має бути наявним відповідний висновок спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 247 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. У поданій заяві [PERSON] посилаючись на той факт, що [PERSON] зник на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим, а тому вважає наявними підстави для оголошення фізичної особи померлим протягом шести місяців. Як вбачається з матеріалів справи, доказів про наявність обставин, що загрожували смертю [PERSON], або дають підставу припускати загибель [PERSON] від певного нещасного випадку суду заявником не надано, а тому суд не вбачає підстав для застосування особливого порядку оголошення фізичної особи померлою протягом скороченого строку. При цьому, враховуючи, що заява [PERSON] про оголошення [PERSON] померлим, який перестав повідомляти про місце свого перебування з грудня 2013 року, подана до спливу встановленого законом трирічного строку, суд дійшов висновку про передчасність такої заяви та відсутності правових підстав для її задоволення.

Outcome: dismissed