Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 квітня 2014 р. між нею та відповідачем укладено в простій письмовій формі договір позики грошових коштів. Відповідно до даного договору вона як позикодавець надала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 1300 Євро, еквівалентно курсу НБУ 23634 грн. станом на день підписання договору, у строк до 01 червня 2014 року. Однак, до спливу строку надання позики відповідач не забезпечив своєчасне та повне повернення боргу. Вказує, що на день звернення до суду відповідачем сплачено тільки 1000 Євро, тоді як неповернутим залишається борг у розмірі 300 Євро, що по курсу НБУ станом на 15.04.2016 р. становить 8657,62 грн. Також зазначає, що згідно з п. 4.3 Договору у разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Відтак, позивачкою нараховано борг, пеню та три відсотка річних, в розмірі: 8657,62 грн. сума боргу; 15843,44 грн. сума пені; 488,15 грн. 3 % річних від простроченої суми, загалом 24989,20 грн. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у розмірі 24989,20 грн., а також судові витрати у справі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак, адвокат позивача подав до суду заяву від 22.12.2016 року, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просить суд такі задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в засідання повторно не зявився та про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Оскільки судом вжито всіх заходів для повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду судової справи за їх участю та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів, то суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача відповідно до ч. 4. ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи, 15.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів /а.с. 6-7/. Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору позикодавець надала позичальнику грошову безвідсоткову позику у розмірі 1300 Євро, еквівалентно курсу НБУ 23634 грн. станом на день підписання договору, а позичальник зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. За п. 1.3. договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Як встановлено судом, сторони договору погодили остаточну дату повернення суми позики у строк до 01 червня 2014 року (2.1. договору позики), а факт повернення боргу позикодавець зобовязався засвідчити шляхом видачі власноручної розписки про одержання грошей (п. 3.1. договору позики) та розписки про повне погашення боргу, при цьому, як визначено у п. 3.3. договору позики без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується (розгорнутий розрахунок заборгованості від 18.04.2016 р.) /а.с. 5/, що позичальник взяті на себе зобовязання за вказаним договором позики виконав частково, сплативши на користь позивачки тільки борг у сумі 1000 Євро. Однак грошові кошти у розмірі 300 Євро не повернув, враховуючи відсутність розписки про повне погашення боргу, передбаченої п. 3.3 договору позики, внаслідок чого станом на 18 квітня 2016 року виникла заборгованість перед позикодавцем у сумі 300 Євро, що по курсу НБУ (на 15.04.2016 р. курс 100 Євро 2885.8725 грн.) становить 8657,62 грн. У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення боржником зобов'язання, боржник повинен передати кредиторові пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Суд констатує, що у п. 4.3. договору позики грошових коштів від 15.04.2014 р. сторонами передбачено, що у разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. На підставі наявного у матеріалах справи розгорнутого розрахунку заборгованості від 18.04.2016 р. судом встановлено, що у звязку з порушення [PERSON] взятих на себе позикових зобов'язань останній повинен сплатити позикодавцю пеню від суми позики у розмірі 549,00 Євро, що по курсу НБУ (на 15.04.2016 р. курс 100 Євро 2885.8725 грн.) становить 15843,44 грн. При цьому суд враховує той факт, що суму пені нараховано з урахуванням річного строку позовної давності, а саме за період з 18 квітня 2015 року по 18 квітня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦПК України. Аналогічного змісту договірна норма закріплення сторонами також безпосередньо у пунктів 4.2. договору позики грошових коштів від 15.04.2014 р. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того, у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд констатує правильність нарахованого розміру трьох процентів річних позивачем у сумі 16,92 Євро, що по курсу НБУ (на 15.04.2016 р. курс 100 Євро 2885.8725 грн.) становить 488,15 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 24989,20 грн., з яких основний борг 8657,62 грн., пеня 15843,44 грн., три відсотка річних 488,15 грн. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved