Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі ТОВ «Кредекс Фінанс»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ\~«УкрСиббанк»), звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 28 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11226062000, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 23850,00 доларів США, що еквівалентно 120442,50 грн. на дату укладення договору, з процентною ставкою у розмірі 9,490 % річних, зі строком дії до 28 вересня 2014 року. 28\~вересня 2007\~рокув якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №11226062000 від 28 вересня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №146027, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі. 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ПАТ «УкрСиббак» було укладено Договір факторингу №05/12, за умовами якого Банк відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором №11226062000 від 28 вересня 2007 року. Вказав, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 20 вересня 2017 року, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 244147,19 грн. Стверджував, що оскільки відповідач [PERSON] порушив умови виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, який забезпечений порукою, то боржник та поручитель відповідають перед кредитором солідарно. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути солідарно на його користь з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11226062000 від 28 вересня 2007 року в загальному розмірі 244147,19 грн. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Целуха А.П. від 06 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі та призначений судовий розгляд (а.с. 41). Ухвалою суду від 30 січня 2019 року було замінено позивача у цивільній справі за позовом ТОВ «Кредекс Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості на його правонаступника ТОВ «Вердикт\~Капітал» (а.с. 133). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року, у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. Справа отримана суддею 15 травня 2019 року. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року справу було прийнято до провадження, призначено підготовче провадження повторно (а.с. 146-147). Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року підготовче провадження по справі було закрите, справу призначено до судового розгляду (а.с. 174-175). 06 листопада 2019 року відповідач [PERSON] надав через канцелярію суду заяву про відвід судді Сегеди О.М. по вказаній справі (а.с. 195-196). Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року провадження у цивільній справі №521/16265/17 було зупинено, справу передано до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси для призначення судді для вирішення питання про відвід судді Сегеди О.М. по вказаній справі (а.с. 201-202). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 11 листопада 2019 року заяву [PERSON] про відвід судді Сегеди О.М. залишено без задоволення (а.с. 206-208). Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання (а.с. 211-212). Представник ТОВ «Вердикт Капітал», діючий на підставі довіреності від 19 серпня 2019 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Раніше надавав відповідь на відзив (а.с. 102-109, 198). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, надавав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Раніше відповідачі [PERSON] та [PERSON] надавали відзив на позов, в обґрунтування якого вказували, що 28 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11226062000 зі строком дії до 28 вересня 2014 року. На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору в цей же день між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №146027. Вказували, що, на їх думку, порука припинилась, оскільки кредитор не звернувся з вимогою до поручителя протягом шести місяців з дня закінчення строку основного зобов`язання, тобто у строк до 28 березня 2015 року. Крім того, 10 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до Банку з заявою про припинення платежів згідно укладеного кредитного договору та відмову від нього, Банк не скористався своїм правом на звернення за захистом інтересів. На підставі зазначеного, стверджували, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними та просили суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с. 67-69). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась у відповідності до ст. 128 ЦПК України (а.с. 218). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11226062000, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 23850,00 доларів США, що еквівалентно 120442,50 грн. на дату укладення договору, з процентною ставкою у розмірі 9,490 % річних, зі строком дії до 28 вересня 2014 року (а.с. 4-8). \~ \~ \~ \~ В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №11226062000від 28 вересня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №146027 від 28 вересня 2007 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (а.с. 14). Згідно з наданим позивачем розрахунком, через невиконання зобов`язань за договором №11226062000 від 28 вересня 2007 року, станом на 21 вересня 2017 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 244147,19 грн, яка складається з: 127013,67 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 34274,14 грн. заборгованість за відсотками, 82859,38 грн. нараховані відсотки згідно договору з моменту переуступки по дату виготовлення розрахунку (а.с. 21). Встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит у встановленому договором розмірі, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 18-20). Встановлено, що 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено договір факторингу №05/12 за кредитами, відповідно до умов якого Банк відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором №11226062000 від 28 вересня 2007 року (а.с. 25-28). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредекс Фінанс» з 01 серпня 2018 року змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року (а.с. 129-132). З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитом, шляхом добровільної реалізації заставного майна (а.с. 70-71). Аналогічні листи неодноразово направлялись на адресу [PERSON] в 2013, 2015, 2017 роках, які наявні в матеріалах справи (а.с. 72, 73, 74, 75). Відповідно до ч.1 ст.\~526 ЦК України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року по справі №520/10491/13-ц. У ч. 1\~ст. 598 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно п. 1.2.2 даного кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 28 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків саме під час дії договору. Зазначена правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Відповідно до ч. ч. 1 та 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України по справі №6-1451цс16 від 14 вересня 2016 року. У кредитному договорі №11226062000 від 28 вересня 2007 року чітко визначений строк виконання основного зобов`язання, а саме строком повного погашення кредиту є 28 вересня 2014 року. За таких обставин у кредитора виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 29 вересня 2014 року і протягом наступних шести місяців. Враховуючи те, що банк звернувся до суду у жовтні 2017 року, суд вважає, що порука є припиненою, оскільки останній не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до поручителя у встановлений законодавством строк. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Матеріалами справи встановлено, що між відповідачем [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено строковий договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11226062000 від 28 вересня 2007 року зі строком дії до 28 вересня 2014 року. Судом встановлено, що 22 листопада 2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», направляло на адресу [PERSON] повідомлення з вимогою про необхідність погашення заборгованості за кредитом, шляхом добровільної реалізації заставного майна (а.с. 70). Такими діями кредитор\~на власний розсуд\~змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Тобто суд вважає, що строк дії договору закінчився 22 листопада 2012 року, а тому позивач повинен був звернутися до суду з даними вимогами протягом трьох років, тобто до [INFO] включено. При розгляді справи, відповідачі надали заяву про застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України (а.с. 64-65). Відповідно до ст. 256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При розгляді вимог відповідачів щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п. 1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи із зазначеного, враховуючи, що позов був пред`явлений ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», у жовтні 2017 року, а право на позов виникло з 23 листопада 2012 року по 23 листопада 2015 року, а також наявність відповідної заяви відповідачів щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Крім того, суд зазначає, що ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», нараховувало відсотки на прострочену суму заборгованості за кредитним договором №11226062000\~від 28\~вересня 2007\~рокупісля закінчення строку кредитного договору. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від\~04 липня 2018 року (справа №\~14-154цс18). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості по нарахованим відсоткам на прострочену суму заборгованості за кредитним договором №11226062000 від 28 вересня 2007 року у розмірі 977950,23 грн. за період з 25 лютого 2016 року по 28 березня 2019 року є незаконними та не підлягають задоволенню. Частиною 3\~ст.\~12\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~кодексом,\~а відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~13\~ЦПК України\~учасник справи\~розпоряджається своїми\~правами щодо\~предмета спору\~на власний\~розсуд. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт\~Капітал» до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України втрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 3662,21 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідачів (а.с. 1).

Outcome: dismissed