Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності та звільнення майна з під арешту, які виникли на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 2029/2-2007/11 від 04.11.2011 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції № 33100799 від 18.06.2012 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що, між ним та Акціонерним товариством «ОТП Банк» 21 вересня 2015 року був укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-702/014/2007 від 07 лютого 2007 року. Згідно умов якого позивач став новим кредитором у зобов`язанні боржника гр. [PERSON] перед банком, та до нього перейшли всі права кредитора у вказаному зобов`язанні. Того ж дня, за умовами вказаного договору, позивачем було виконано грошове зобов`язання боржника у сумі 167\~625, 86 грн. Забезпеченням по кредиту перед банком була однокімнатна квартира № 33, по вул. Зубарєва буд. 35 «А», у м. Харкові, яка увійшла до договору іпотеки № 927 від 07 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 18 березня 2016 року між позивачем та боржником у зобов`язанні [PERSON], відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 304, за умовами якого боржник передав у власність позивачу однокімнатну квартиру № 33, по вул. Зубарєва буд. 35 «А», у м. Харкові. Того ж дня, на підставі вищезазначеного договору, нотаріусом була здійснена державна реєстрація права власності позивача на вказане майно, та внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивачем зазначено, що можливість укладання вищезгаданого договору передбачено Законом України «Про іпотеку». У позові зазначено, що можливість укладання вищезгаданого договору передбачено положеннями Закону України «Про іпотеку», що нерухоме майно було предметом договору іпотеки то і перехід права власності до позивача відбувався на підставі договору іпотеки № 927 від 07 лютого 2007 року, та порядку передбаченого ЗУ «Про іпотеку», а право іпотекодержателя позивачу належить на підставі договору про відступлення права вимоги від 21 вересня 2015 року за кредитним договором № ML 702/014/2007 від 07 лютого 2007 року. Позивач наполягає, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на задоволення вимог за основним зобовязанням забезпеченим іпотекою є абсолютним та переважним перед правами та вимогами інших осіб на предмет іпотеки. У ході розгляду справи дійсність договорів, за якими позивач набув право власності на іпотечне майно було підтверджено з його боку ухвалою Апеляційного суду Харківської області по справі № 644/6747/16-ц, яке 20 вересня 2017 року набрало законної сили. Таким чином, позивач просив суд постановити судове рішення та усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру № 33, в будинку № 35 «А» по вул. Зубарєва, у м. Харкові, що виникли у власника гр. [PERSON], скасувати арешт Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі №2029/2-2700/11, накладений ухвалою від 04.11.2011 року, скасувати арешт Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ, накладений постановою від 18.06.2012 року у виконавчому провадженні № 33100799 та стягнути з [PERSON], ІПН 34952498, місце проживання: [INFO], б. 35 «А», кв. 33 і [PERSON], ІПН [NUMBER], місце проживання: [INFO], б. 6, кв. 87, на користь [PERSON], ІПН [NUMBER], місце проживання: [INFO], б. 56, суму сплаченого судового збору 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Будь яких відзивів, заперечень чи клопотань до суду не надав. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, та вважає, що він не підлягає задоволенню з наступних підстав. В запереченнях на позов я відповідач вказав що, договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, укладений 21 вересня 2015 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та позивачем, а також договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2016 року, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 304 є результатом злочинної змови позивача та працівників АТ «ОТП Банк», з метою виведення з під арешту квартири № 33, по вул. Зубарєва буд. 35 «А», у м. Харкові. Відповідач [PERSON] висловлює позицію, що такі договори не могли укладатися при наявності арешту на майні. Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] [PERSON] посилався на іншу справу, № 644/6747/17, що знаходиться в провадженні Орджонікідзевського райсуду м. Харкова, в якій відповідач [PERSON] є позивачем до гр. [PERSON], у спорі про визнання договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та про задоволення вимог іпотекодержателя недійсними. Крім того відповідач [PERSON] вважає, що обставини та підстави, за яких накладався арешт на майно боржника відповідача [PERSON], а саме ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 2029/2-2007/11 від 04.11.2011 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції № 33100799 від 18.06.2012 року є чинними на даний час, виконавче провадження триває. Також у запереченнях на позов відповідач [PERSON] висловлює позицію стосовно позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, особою власником, відповідно до положень ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України. Окрім того відповідач [PERSON] у своїх запереченнях не вважає доказаним факт порушення права власності позивачем. В обґрунтування доводів, наведених у запереченні він посилається на можливу в майбутньому завдану його інтересам шкоду. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судовому засіданні проти позову не заперечував, покладався на рішення суду. Треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та Акціонерне товариство «ОТП-Банк» про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно , про причини неявки суд не повідомив. Будь яких пояснень до суду не надали. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], представника третьої особи Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. На підставі договору про відступлення права вимоги від 21 вересня 2015 року за кредитним договором № ML 702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, укладеним між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] позивачу належить право іпотекодержателя на однокімнатну квартиру № 33, по вул. Зубарєва буд. 35 «А», у м. Харкові ( а.с.11-12). Позивач набув право власності на нерухоме майно, що знаходиться під арештом суду та державної виконавчої служби. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки допускається у різний спосіб, одним з яких є договір про задоволення вимог іпотекодержателя. 18 березня 2016 року у межах дії договору іпотеки PML № 702/014/2007 від 07 лютого 2007 року та у відповідності до дії договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 304 від, посвідченого третьою особою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] проведена державна реєстрація права власності позивача на вказане майно, та внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13-16). Стягнення на предмет іпотеки проведено у відповідності до вимог ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до вимог ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В якості обґрунтування своїх вимог позивачем надана ухвала Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року, згідно якої відхилена апеляційна скарга [PERSON]І на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 644/6747/16-ц від 21 червня 2017 року «про визнання договору недійсним», яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.95-99) При укладені договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором та про задоволення вимого іпотекодержателя позивачем та АТ «ОТП Банк» та відповідно [PERSON] доведено додержання вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на час звернення з позовом до суду містяться відомості про арешти, накладені ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 2029/2-2007/11 від 04.11.2011 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження третьої особи по справі - Орджонікідзевського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, № 33100799 від 18.06.2012 року (а.с.14-16). Позивач посилається на виниклі в нього та доведені суду обмеження правом розпорядження власним майном. Раніше він звертався до суду з заявами про зняття арешту з майна, але не у позовному провадженні, тому питання по суті вирішено не було. Відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право іпотекодержателя на задоволення вимог за основним зобовязанням забезпеченим іпотекою є абсолютним та переважним перед правами та вимогами інших осіб на предмет іпотеки. З огляду на викладене суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] у справі суттєвими не являються і не дають підстав для залишення дії арештів на нерухомому майні позивача. Отже , [PERSON] є законним власником нерухомого майна та будь які обмеження в праві користування, володіння та розпорядження неприпустимі, без обґрунтованих на те підстав. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved