Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх повнолітніх доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які продовжують навчання, в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання у вищих навчальних закладах, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільні діти продовжують навчання: донька [PERSON] у Житомирському інституті культури і мистецтв Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв (далі Інститут культури), а син [PERSON] у Житомирському торговельно-економічному коледжі Київського національного торговельно-економічного університету (далі Коледж), обидва на денній формі навчання, повністю знаходяться на її утриманні і для продовження та здобуття освіти потребують значних матеріальних витрат та допомоги. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги своїм дітям, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала на адресу суду 02.07.2016 року письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, зокрема судова повістка направлялась за останнім відомим та вказаним у позовній заяві його місцем проживання та реєстрації та була отримана ним особисто 22.04.2016 року, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які навчаються на платній основі у вищих навчальних закладах в м. Житомир. Строк закінчення навчання [PERSON] та [PERSON] до 30.06.2017 року. З довідок наданих Інститутом культури та Коледжем від 22.03.2016 року, а також Договорів про навчання (підготовку), укладених з Вищими навчальними закладами, де продовжують навчання діти слідує, що: [PERSON] навчається на 3 курсі денної форми навчання зі спеціальності «Театральне мистецтво» на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавра», стипендію не отримує, плата за навчання за 2015-2016 навчальний рік становить 9\~500 грн., а [PERSON] навчається з 01.09.2014 року на денній формі навчання зі спеціальності «Правознавство» на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» на платній контрактній основі за рахунок батьків, стипендію не отримує, плата за навчання становить 6\~600 грн. Син та донька проживають окремо від відповідача, домовленості про їх утримання сторони не досягли. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обовязок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільні діти сторін, які на момент розгляду справи досягли повноліття, навчаються у Вищих навчальних закладахна платній основі, які розташовані в м. Житомир; їм не виповнилось 23 років та вони додатково потребують матеріальної підтримки з боку обох батьків, оскільки обовязок по утриманню дорослих доньки чи сина не може бути покладений виключно на матір. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у частці від заробітку, суду надано не було. Також відповідачем не було надано доказів про його незадовільний стан здоровя чи матеріальне становище, наявність інших утриманців тощо. Оскільки відповідач є здоровою особою працездатного віку, не надає добровільно позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки та сина; будучи належним чином повідомленим про дату слухання справи в судове засідання не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, що свідчить про погодження з вказаним в позовній заяві розміром аліментів; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує, відтак суд вважає, що він може надаватиїм матеріальну допомогу на період їх навчання. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.05.2016 року 1 399 грн., ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»); вартість навчання; відсутність у доньки [PERSON] та сина [PERSON] інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, які обоє працездатні і не позбавлені можливості їх утримувати; розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за травень 2016 року вона становила 3 946 грн.),а також потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам обох дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання повнолітніх сина чи доньки, які навчаються, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання, матеріальне забезпечення та стабільний рівень життя. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в її задоволенні слід відмовити, оскільки мінімальний розмір аліментів, установлений ч. 2 ст. 182 СК України, застосовується тільки при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial