Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], встановити графік побачень позивача з сином щодня протягом двох годин після закінчення уроків у школі та протягом календарного місяця не рідше 2-х разів дозволити забирати дитину на вихідні дні, окрім того, змінити прізвище дитини з «[INFO]» на «[INFO]», посилаючись на створення відповідачем перешкод у спілкуванні з їхнім сином [PERSON], що порушує його права як батька та права їхньої дитини /т. І а. с. 4-5/. Відповідач [PERSON] у травні 2016 року звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON], у якому просила суд стягнути аліменти з нього на утримання дитини та позбавити його батьківських прав відносно сина. В обґрунтування позовних вимог, відповідач послалась на його агресію й жорстоке поводження з дитиною та ігнорування батьківського обов'язку щодо утримання сина /т. І а. с. 47-54/. Позивач [PERSON] наголошував, що вільно спілкувався з сином, який є його єдиною дитиною, з часу його народження і брав участь у його вихованні, але останнім часом відповідач перешкоджає цьому. Відповідач [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказала, що у червні 2008 року позивачем були завдані тілесні ушкодження їй та сину [PERSON], після чого вона припинила будь-які відносини з позивачем, додала, що він байдуже ставився до сина, не цікавився його життям, умовами проживання, матеріально не допомагав, фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, допускав прояви безвідповідальності, наражаючи сина на небезпеку, коли відпускав його без супроводу вулицею йти додому. Відповідач наголошувала, що позивач жорстоко поводився з дитиною: окрім випадку у 2008 році, 27.03.2016 син повернувся після зустрічі з батьком з гематомами навколо ока, за фактом чого розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12016100100004012. Син [PERSON] перебуває на цілковитому утриманні у багатодітній сім'ї відповідача. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свій позов підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у ньому, зустрічний позов відповідача визнав лише у частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], у позбавленні його батьківських прав - просив відмовити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Представник третьої особи у справі Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала первісний позов лише у частині встановлення способу та порядку спілкування батька з сином, вважаючи зміну прізвища останнього недоцільною, та підтримала зустрічний позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, заперечуючи проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. Представник третьої особи у справі Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час, дату та місце судового засідання, у матеріалах міститься заява про розгляд справи у відсутність представника Органу опіки та піклування, враховуючи те, що фактично неповнолітній [PERSON] проживає у Шевченківському районі /т. І а. с. 169/. Суд, заслухавши обґрунтування позивача на первісний позов й заперечення на зустрічний позов відповідача, заперечення представника відповідача на первісний позов та його обґрунтування зустрічного позову, думку представника третьої особи, допитавши свідків, у тому числі відповідача у якості свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Неповнолітній син відповідача та позивача [PERSON] народився [INFO] /а. с. 6/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], прізвище «[INFO]» належить його матері - відповідачу, яка у зв'язку із реєстрацією шлюбу у 2012 році змінила його на «[PERSON]» /т. І а. с. 61/. Судом встановлено, що сторони у справі не перебували у зареєстрованому шлюбі. Син [PERSON] проживає разом з матір'ю (відповідачем), вітчимом [PERSON] та двома братиками: [PERSON] ([INFO]), та [PERSON] ([INFO]). Сім'я має статус багатодітної /т. І а. с. 65/. Відповідач отримує грошову допомогу, що виплачується при народженні дитини з [INFO] по [INFO] /т. І а. с. 67/. Сторони у справі є співзасновниками ТОВ «Ворлд Аля Кард» за напрямом туристичної діяльності /т. І а. с. 68-72/. Допитана як свідок, на підставі ст. 184 ЦПК України, відповідач показала суду, що раніше не перешкоджала зустрічам позивача з сином, проте у травні 2016 року батько привіз дитину додому з синцем під оком, і син розповідав, що батько інколи бив його, казав дитині, що його вивезуть за кордон. Відповідач наголосила під час допиту, що позивач є конфліктною людиною, ображає її та вчителів у присутності дитини, показуючи йому поганий приклад, настроює проти матері та братів. Відповідач вказала, що з вітчимом у хлопчика добрі дружні стосунки. Син - [PERSON] - не бажає змінювати своє прізвище. Також відповідач показала, що вона та її чоловік працюють, раніше аліменти не вимагала від позивача, оскільки спілкування з ним утруднене. Як показала відповідач, вона не була б проти побачень батька з сином лише у присутності соціального працівника. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] (чоловік відповідача, вітчим неповнолітнього [PERSON]) показав суду, що позивач, приходячи до школи сина, влаштовує скандали. Так само, позивач провокував конфлікт, прийшовши до сина додому. 23.03.2016, як показав свідок [PERSON], хлопчик повернувся додому після зустрічі з батьком, маючи синець під оком, тому, що позивач кинув у нього взуттям. Свідок [PERSON] показав суду, що знайомий з позивачем з 1991 року, знайомий і з відповідачем та її чоловіком. Позивача [PERSON] свідок характеризує як порядного батька, вказав, що дитина не отримує достатньо уваги від батьків. Свідок підтвердив суду, що відповідач перешкоджає батькові бачитися з сином. З приводу факту нанесення тілесних ушкоджень позивачем дитині у травні 2016 року, свідок показав, що хлопчик образив бабусю, тому батько його покарав. Допитана свідок [PERSON] (заступник директора з навчально-виховної роботи школи І-ІІІ ступенів № 78 Печерського району м. Києва) показала суду, що мала зустріч з позивачем у квітні 2016 року, на ґанку школи, де навчається син, коли [PERSON] вимагав негайно віддати йому хлопчика, котрий був відсутній, оскільки хворів і не відвідував школи, у що позивач не вірив. Тоді на виклик приїхала поліція, яка склала протокол з викладом події. 13.05.2016, як показала свідок, їй зателефонувала вихователька, з якою розмовляв позивач, вимагаючи віддати йому дитину. Проте відповідач подала заяву про те, що [PERSON] з школи можна віддавати лише їй. Тоді приїхав вітчим хлопчика, з позивачем відбувся конфлікт, який тривав протягом трьох годин, знову викликалася поліція. Органом опіки та піклування при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації від 28.09.2016 (протокол № 20) складено висновок № 109/02/40-8320 від 07.10.2016 за результатом обстеження умов проживання неповнолітньої дитини [PERSON], спілкування з ним та спостереження за взаєминами у сім'ї, де він проживає, відповідно до якого рекомендовано визначити графік зустрічей для спілкування позивача - батька з сином щовівторка з 18:00 до 20:00 год., щосуботи з 10:00 до 15:00 год., та враховуючи думку [PERSON], недоцільно змінювати його прізвище на «[INFO]» /т. І а. с. 214-216/, на користь чого може свідчити і факт подання позову до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з сином. Відповідно до висновку від 28.09.2016 (протокол № 20) № 109/02/40-8068 від 29.09.2016, комісія з питань захисту прав дитини Органу опіки та піклування при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації вважає недоцільним позбавлення батьківських прав позивача відносно сина [PERSON], зважаючи, що, згідно з висновком психологічного обстеження дитини, наданим «Міським центром дитини» від 11.07.2016, хоч у дитини і виявлено низький рівень емоційного зв'язку з батьком, який характеризується почуттям образи та злості до нього, але констатується внутрішня надія на гармонійні стосунки з татом, а позивач [PERSON] має бажання брати активну участь у житті дитини / т. І а. с. 217-218/. Відповідно до наданих позивачем доказів, які мають характеризуюче значення, на обліку у психоневрологічному диспансері та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебував, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не мав та у розшуку не перебував /т. І а. с. 21, 22, 24/. Згідно з висновком № 54 від 11.07.2016 психологічного обстеження дитини [PERSON], наданого Міським центром дитини з приводу психоемоційного стану хлопчика, емоційно-вольова сфера характеризується стабільністю, вмінням регулювати та утримувати власні почуття й поведінку, емпатійний, проте спостерігаються певні прояви тривожності та агресивності, що проявляється у неусвідомленому бажанні жаліти себе, бажанні отримувати розуміння з боку оточуючих, бути визнаним, він незахищений від несприятливих емоційних впливів, що можна характеризувати як вплив травмуючої ситуації, зокрема непорозуміння між батьками. Пізнавальна сфера хлопчика характеризується достатнім рівнем розвитку процесів мислення, пам'яті, уваги, сприймання, уяви, проте, знову-таки, особистісна сфера характеризується наявністю низького рівня сформованої самооцінки - хлопчик визначає власні інтереси, мотиви, цінності, однак не завжди вміє відстоювати власну думку - та достатнього рівня самоконтролю у спілкуванні з дорослими та однолітками. У результаті проведеного психологічного обстеження з'ясовано, що у [PERSON] високий рівень прихильності до мами, вітчима та молодших братиків; натомість до батька - низький рівень емоційного зв'язку, який носить негативне забарвлення, у висловлюваннях щодо якого спостерігається образа, злість та небажання зустрічатися й спілкуватися з ним. При проведенні діагностики дитина розповідала, що його батько злий, б'є його, вдарив кулаком по голові та обзиває /т. І а. с. 83-84/. Таким чином, психологом зроблено висновок, що у [PERSON] визначено високий рівень емоційної прихильності до матері та вітчима, які забезпечують потреби дитини у наявності повноцінної сім'ї, безпеці та комфорті, і поряд з цим, у дитини виявлено низький рівень емоційного зв'язку з батьком, який характеризується почуттям образи та злості по відношенню до нього, однак констатується внутрішня надія на гармонійні стосунки з ним. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України). Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що закріплено частиною 1 ст. 212 ЦПК України. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя, відповідно до ст. 150 СК України. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Згідно з статтею 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд приймає до уваги доводи відповідача, її покази та покази допитаних свідків, щодо поведінки позивача відносно сина [PERSON], пояснення позивача, враховує висновок Органу опіки та піклування, висновок психологічного обстеження дитини, і тому приходить до висновку про недоцільність на даний час позбавлення позивача батьківських прав щодо малолітнього сина, оскільки хлопчик має підсвідоме бажання щодо позитивних стосунків між ним і батьком, для покращення яких позивач зобов'язаний докласти значних зусиль. Відповідно, позивач повинен брати участь у вихованні сина і відповідач не має право перешкоджати йому у здійсненні цього обов'язку, тому суд встановлює графік зустрічей для спілкування позивача з сином [PERSON] щовівторка кожного тижня місяця з 18.00 год. до 20.00 год. та щосуботи кожного тижня місяця з 10.00. до 15.00, враховуючи рекомендації надані у висновку Органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї та обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями статті 184 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 ст. 184 Сімейного кодексу України). Згідно з частиною 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За нормою частини 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач у процесі розгляду справи письмовими доказами довів власну фінансову незалежність, повне матеріальне забезпечення, та, головне, здатність матеріально утримувати свого сина, виконуючи свій батьківський обов'язок перед ним, тобто він має стабільний заробіток та майно у власності, що приносить дохід. Відтак суд вважає необхідним присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки неповнолітній [PERSON] досяг семирічного віку питання щодо зміни його прізвища вирішується з врахуванням його думки, і, як встановлено у висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, хлопчик не бажає змінювати своє прізвище «[INFO]» на «[INFO]». Тому відсутні правові підстави для задоволення такої позовної вимоги позивача. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу у відповідності до положень ч. 1-3 ст. 88 ЦПК України. Так, з відповідача належить стягнути суму судового збору сплачену позивачем при поданні позову у розмірі 551,20 грн., а з позивача - суму судового збору в дохід держави у розмірі 640 грн., оскільки при поданні позову про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору.

Outcome: partial