Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Жовтнева, 3-А, с. Мартоіванівка, м. Олександрія. Позовні вимоги мотивує тим, що являється власником житлового будинку, розташованого по вул. Жовтневій, 3-А в с. Мартоіванівка м. Олександрії. У вказаному будинку зареєстровані, але не проживають з січня 2001 року [PERSON] та [PERSON] У 2007 році [PERSON] виїхала до Росії, де згодом придбала житловий будинок та земельну ділянку, та продовжує перебувати на даний час, при розмовах повідомляла, що наміру повертатись в Україну не має, а у звязку з подіями на Сході України припинила зв'язок та категорично відмовляється приїздити в Україну. З січня 2001 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає та немає такого наміру в подальшому. За фактичної відсутності відповідачів тягар сплати за комунальні послуги по утриманню житлового будинку лежить на ній, та перешкоджає в оформленні субсидії в повному розмірі. У судове засідання сторони не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надала письмову заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не зареречувала. Причини неявки відповідача суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31.01.1998 року [PERSON] являється власником жилого будинку №3-а, який знаходиться на вул. Жовтневій в с. Мартоіванівка м. Олександрії. Згідно довідки про склад сімї, виданої Звенигородською сільською радою м. Олександрії №18 від 02.02.2016 року, за адресою: вул. Жовтнева, 3а, с. Мартоіванівка, м. Олександрія крім власника [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають дочка [PERSON] та онук [PERSON] З акту, складеного 06.08.2015 року та завіреного секретарем Звенигородської сільської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації по вул. Жовтневій, 3А в с. Мартоіванівка з січня 2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, надані докази свідчать про те, що відповідачі є членами сімї власника житла, понад рік без поважних причин не проживають в будинку №З-А по вул. Жовтневій в с. Мартоіванівка м. Олександрії Кіровоградської області. Дані про існуючу між ними та позивачем домовленість про більш тривалий термін користування житлом відсутні. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved