Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Галицького районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Діамантбанк», про спонукання ПАТ «Діамантбанк» до негайного виконання умов договору та поверненню майна в натурі. В обгрунтування позову позивач зазначив, що він є вкладником ПАТ «Діамантбанк» відповідно до умов договору від 05.04.2017 року, згідно з яким він вніс на металевий рахунок 32,76 тройських унцій золота, які банк зобов`язався повернути позивачу на умовах, вказаних в договорі. Оскільки 24.04.2017 року банк було віднесено до категорії неплатоспроможних банків і він припинив виконувати свої зобов`язання перед вкладниками, позивач звернувся до суду з позовом про спонукання банку до повернення йому вкладу в натурі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2017 року було відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання письмових заперечень. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімонін О.О. подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив, що банк перебуває у стані ліквідації. Зазначив, що гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не поширюються на вклади в банківських металах. Порядок ліквідації банків передбачений спеціальним законом, а саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кредиторські вимоги позивача акцептовані Уповноваженою особою, віднесені до сьомої черги задоволення вимог кредиторів банку і будуть задоволені в порядку, передбаченому Законом. А відтак, повернення позивачу його вкладу в натурі неможливо, тому в задоволенні позову слід відмовити. Позивач надав заперечення на відзив, у якому заперечив проти доводів відповідача. Зазначив, що він не передавав банку право власності на банківські метали, а відтак, банк повинен повернути йому 32,76 тройських унцій золота пробою 999,9, що становить 1 018,60 грам. Крім того, зазначив, що відповідач необгрунтовано конвертував вимоги повернути золото в розмірі 1 018 грам в гривневий еквівалент акцептованих вимог в розмірі 1 066 434,28 гривень. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2018 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Позивач подав уточнену позовну заяву, у якій уточнив одного з відповідачів, визначивши замість ПАТ «Діамантбанк» Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк», у зв`язку з ліквідацією банківської установи, а також просив зобов`язати Уповноважену особу повернути йому майно в натурі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 05.04.2017 року позивач і ПАТ «Діамантбанк» уклали договір строкового вкладу у банківських металах № 17-04/05-000632, відповідно до умов якого позивач передав, а банк прийняв банківські метали в розмірі 32,76 тройських унцій банківського металу XAU, проба 999,9, що дорівнює 1 018,60 грам. Відповідно до п. 3.1 договору вкладник вносить вклад з фізичною поставкою на власний поточний металевий рахунок з подальшим перерахуванням банківського металу на вкладний рахунок. Пунктом 5.5 договору передбачено, що в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, Фонд гарантує відшкодування коштів за вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки станом на день початку процедури виведення банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів. При цьому вкладник повідомлений, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах (т. 1, а.с. 5). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2017 року № 1634 розпочато процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку та запроваджено процедуру тимчасової адміністрації банку (т. 1, а.с. 76). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.06.2017 року № 2663 запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» строком на два роки з 24.06.2017 по 23.06.2019 року включно (т. 1, а.с. 30-31). Відповідно до листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.02.2018 року № 222/482/1л вимоги позивача включено до реєстру акцептованих вимог та віднесено до 7 черги погашення. Розмір акцептованих вимог становить 1 066 434,28 гривень (т. 1, а.с. 79). Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.09.2017 року загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів становить 4 237 690 358,13 гривень (т. 1, а.с. 81). Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту шостого статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 210/5909/15-ц (Постанова від 06.06.2018 року). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Зокрема, Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах (п. 10 ч. 4 ст. 26). Таким чином, вимоги позивача як кредитора банку підлягають задоволенню в порядку, передбаченому процедурою ліквідації банку. Згідно зі ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов`язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п`ятою цієї статті. Суд критично ставиться до доводів сторони позивачем щодо повернення банківського золота в натурі, оскільки зобов`язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі укладеного договору вкладу в банківських металах мають особливості, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, на них поширюються відповідні вимоги щодо встановленої черговості задоволення вимог позивача як кредитора банку. Повернення вкладнику його вкладу в обхід встановленої процедури та черговості задоволення вимог кредиторів банківської установи, що ліквідується, суперечить меті функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та повернення позивачу вкладу в банківських металах в натурі. Відповідно до вимог ст 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, судові витрати розподілу не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed