Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до голови Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» з 1995 року та йому належить гаражний бокс [NUMBER], він сплачує членські внески. Після того, як він вирішив оформити право власності та зареєструвати належним чином належний йому гаражний бокс [NUMBER], 07.03.2017 року на особистому прийомі за адресою: м. Харків, вул. Білогорська, буд. 92-Б, звернувся до голови Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON] з усною та письмовою заявою про надання довідки про те, що він є членом кооперативу та йому належить бокс. [PERSON] так і не надав довідку чи відмову від надання запитуваної інформації з обґрунтуванням такої відмови, чим порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян». Просить суд позов задовольнити, визнати неправомірною бездіяльність голови кооперативу [PERSON] щодо ненадання відповіді на його звернення та зобов'язати голову кооперативу надати відповідь (довідку) [PERSON] згідно до його заяви від 07.03.2017 року та повторної заяви від 20.04.2017 року щодо того, що позивач [PERSON] є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» та йому належить гаражний бокс [NUMBER], стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач - [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Гаражний бокс [NUMBER] побудований самовільно, без рішення Харківської міської ради, без належного погодження з органами управління ГК «Ювілейний-2», органами державного архітектурно-будівельного контролю, а також з порушенням діючих будівельних правил та норм. Окрім того, відповіді на звернення [PERSON] були надані. Суд, дослідивши доводи позивача та його представників, відповідача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Предметом оскарження у даній справі є бездіяльність голови Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON], яка полягає у ненаданні відповіді на інформаційний запит громадянина [PERSON]. Так, у матеріалах справи міститься звернення [PERSON] від 07.03.2017 року та від 20.04.2017 року, згідно якого позивач просить видати йому справку про те, що «…він дійсно є членом кооперативу «Ювілейний-2» та йому належить гаражний бокс [NUMBER], при цьому справка потрібна йому для оформлення права власності на гараж». Відповідачем разом з запереченнями надано копію відповіді [PERSON] від 05.05.2017 року №16/1, якою було підтверджено, що «… на території Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» наявнацегляно-бетонна капітальна будова, площею 40 м. кв., яка використовується [PERSON] в якості гаражного боксу. Вказана будова є об'єктом самовільного будівництва, яке побудовано без рішення Харківської міської ради, без належного погодження з органами управління ГК «Ювілейний-2», органами державного архітектурно-будівельного контролю, а також з порушенням діючих будівельних правил та норм. Будь-які правовстановлюючі документи на даний об'єкт в кооперативі відсутні». Як визначено статтею 34 Конституції України та статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Згідно статті 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Право позивача на інформацію, що є предметом даного судового розгляду, порушене не було, оскільки його звернення від 20.04.2017 року головою Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON] було розглянуто на надано відповідь від 05.05.2017 року №16/1. Щодо звернення від 07.03.2017 року, то факту підтвердження вручення його позивачем відповідачу суду не надано. Акт, складений [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що 07.03.2017 року «…звертались з заявою до голови з проханням видати справку, проте останній відмовився прийняти заяву та видати справку про існування гаража [NUMBER] і перешкоджає йому приватизувати свій гараж як приватну власність» теж не може бути належним та допустимим доказом по справі, оскільки підтверджує факт «здійснення перешкод» голови Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON] у приватизації гаража позивачем. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] жодним чином спору між сторонами у даній справі не стосуються, а тому суд їх відхиляє. Так, позивачем заявлено вимогу про визнання неправомірною бездіяльності щодо порушення права на інформацію, замість вірного, на думку суду обрання наступного способу захисту свого права - заявлення вимоги про визнання права власності на спірний гараж, адже правовідносини між сторонами виникли саме з приводу оспорення членства позивача [PERSON] в Гаражно-будівельному кооперативі «Ювілейний-2», сплати ним членських внесків, належності збудованого [PERSON] гаражу до категорії самочинно збудованих і т. д. Суд роз'яснює позивачу, що відповідно до абзацу 2 пункту 2, 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», у відповідності до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі №6-130цс13, за змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що спір у даній справі відсутній, оскільки відповідь на звернення [PERSON] надана головою Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON]. Порушення своїх прав та необхідність їх захисту, особи, що звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до голови Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed