Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем у 1994 році було зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 03.07.2017 року шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання дітей з матір`ю. Однак із початку 2018 року діти постійно проживають із позивачем, він повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, слідкує за їхнім розвитком та здоров`ям. Він, будучи фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід, достатній для забезпечення дітей. У серпні 2019 року він придбав у місті Житомирі чотирикімнатну квартиру, де він проживає разом із дітьми і кожен із них має власну кімнату. Діти відвідують школу, яка знаходиться неподалік. Відповідач була не в змозі забезпечувати дітей та не мала власного житла, а також надала згоду на те, щоб діти проживали разом із ним. На теперішній час вона не має офіційного доходу, проживає в садовому будинку на території СТ «Соколовське» Житомирського району загальною площею 36,3 кв. м. Вона не приймала участі в матеріальних витратах дітей і вони не бажають проживати з матір`ю. Тому позивач просить змінити місце проживання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] та визначити його з батьком [PERSON] . У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, обґрунтовуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві, пояснивши, що після розірвання шлюбу з 2018 року діти проживають разом із ним у квартирі [ADDRESS] , де зареєстроване їхнє місце проживання. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти того, щоб діти проживали з позивачем, позов визнала та пояснила, що діти виявили бажання проживати з батьком. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказали, що позов підлягає задоволенню та пояснили, що проживають разом із батьком у квартирі [ADDRESS] з серпня 2019 року, бажають проживати з батьком. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що діти сторін досягли віку, з якого самі мають визначати місце проживання, у зв`язку з чим повідомив про неможливість надання до суду висновку щодо розв`язання спору. Суд, заслухавши сторони та третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 3 цієї статті передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що 24.09.1994 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та копією рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03.07.2017 року у справі № 295/3369/17, яким шлюб між сторонами розірвано та дітей залишено проживати з матір`ю (а. с. 10, 11, 15). Як убачається з довідки ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» від 24.0.2019 року № 2073 позивач та неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] (а. с. 18), що також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 23.09.2029 року (а. с. 22, 23). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 09.09.2019 року відповідач була зареєстрована до 02.05.2019 року за адресою: [ADDRESS] , реєстрації немає (а. с. 28), що вказує на те, що сторони проживають окремо. Зважаючи на те, що неповнолітні діти сторін досягли чотирнадцяти років і з часу досягнення цього віку вони вправі самостійно та вільно обирати собі місце проживання, а ст. 29 ЦК України та ст. 161 СК України передбачено можливість визначення судом місця проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, тому суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання порушує права та інтереси третіх осіб щодо самостійного та вільного права обрання свого місця проживання, а також визнання позову суперечить закону, через що суд вважає, що позов не ґрунтується на положеннях закону та відмовляє у його задоволенні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed