Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що 03.03.2014 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким з нього стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів щомісячного доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позивач стверджує, що за усною домовленістю з [PERSON] він сплачував 50 % своїх доходів з тією метою, щоб [PERSON] відкладала частину отриманих коштів на придбання в подальшому спільного автомобіля. Шлюб між ними розірвано 26.11.2014 року і після цього виявилось, що ніяких коштів [PERSON] не заощаджувала і все витратила, добровільно зменшити суму аліментів відмовляється. Просив суд встановити розмір аліментів, стягнутий на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання 2-х неповнолітніх дітей, в розмірі 33 % всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач та його представник зявилися, позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання зявилася, позов не визнали. Відповідач пояснила, що почала працювати у грудні 2015 року і її оклад становить 1600 грн., діти проживають з нею. Представник відповідача пояснив, що виходячи з обґрунтування позову підстав для зменшення розміру аліментів немає. Представник третьої особи в судове засідання 16.12.2015 року зявився, надав суду пояснення щодо контролю з боку органу опіки та піклування цільового використання аліментів відповідачем. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладено 30.10.1999 року та розірвано, як визнали особи, які беруть участь у справі, рішенням суду від 26.11.2014 року, яке набрало законної сили 09.12.2014 року, що також вбачається з копії паспорта позивача (а.с. 8). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.03.2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їх сина та доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи\~\~з 04.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позов визнав в повному обсязі. (а.с. 13). Згідно довідки про доходи № 733 за період з березня 2015 року по червень 2015 року позивач сплатив аліменти в загальному розмірі 13771,43 грн. (а.с. 12). [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] станом на 09.04.2015 року зареєстровані у [INFO]. В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач та діти сторін на теперішній час виїхали з м. Вільногірська та проживають у м. Дніпропетровську, ж/м Комунар, буд. 5-н/50, що вбачається з копії акту обстеження умов проживання від 11.12.2015 року. [PERSON] навчається в ДВНЗ «Дніпропетровський індустріальний коледж» на першому курсі денного відділення на бюджетній основі та мешкає у гуртожитку коледжу, де і зареєстрований (а.с. 11, 49, 50, 52). [PERSON] може мати кілька місць проживання відповідно до положень ст. 29 ЦК України, тому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що їх спільний з відповідачем син не проживає разом з матірю. [PERSON] навчається у 2 класі на фортепіанному відділені в МКЗК «Дніпропетровський дитячій школі мистецтв № 4 ім. Б. Гмирі» (а.с. 51). Згідно копії довідки Офтальмологічного центру Центр зору, [PERSON] проходив обстеження 12.12.2015 року (а.с. 53, 54). Проаналізувавши зміст довідки про доходи позивача за № 1479 вбачається, що сума сплачених ним аліментів за період з березня 2015 року по листопад 2015 року, тобто за 9 місяців, склала 33509,97 грн., отже позивачем сплачується в середньому 3723,33 грн. аліментів на місяць на двох дітей (33509,97 / 9). Враховуючи те, що за рішенням суду з нього стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини його доходу, то його заробітна плата становить приблизно 7446,66 грн. Інших відомостей про доходи позивача суду не надано і клопотань про витребування інших доказів суду не заявлено. Судом розяснені положення ст.ст. 60, 61 ЦПК України особам, які беруть участь у справі. Згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради від 09.12.2015 року визнано, що аліменти, які стягуються з [PERSON], [INFO], на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], неповнолітнього [PERSON], [INFO], використовуються за призначенням. Перевірка припинена (а.с. 45, 46). За таких обставин є підстави стверджувати, що аліменти використовуються за призначенням, тому доводи позивача про нецільове використання коштів судом до уваги не приймаються. Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, за заявою батьків, уповноваженого територіальної громади, юридичної особи, на утриманні якої перебуває дитина, та за згодою органу опіки і піклування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Твердження позивача про існування домовленості між ним та його дружиною щодо того, що кошти будуть відкладені для придбання автомобіля є голослівним, не має жодних правових наслідків та не впливає на вирішення питання про зменшення розміру аліментів. До правовідносини, що виникли між сторонами слід застосувати положення ч. 1 ст. 192 СК України, яка передбачає зменшення чи збільшення розміру аліментів, а також припускає можливість звільнення батьків від обов'язків утримувати дитину взагалі. Також суд застосовує положення ст.ст. 182, 183 СК України, оскільки аліменти за рішенням суду стягуються з [PERSON] на користь відповідача у частці від усіх видів його доходу. Отже, розмір аліментів, установлений відповідно до положень ст. 183 СК України може бути зменшений судом у таких випадках: погіршення матеріального стану платника аліментів; зміна сімейного стану; погіршення здоров'я платника аліментів; дитина знаходиться на повному державному чи релігійному утриманні; в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку діти не перебувають на утриманні держави, територіальної громади чи юридичної особи, тому положення ч. 2 ст. 192 СК України в даному випадку не застосовуються. В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що при зверненні з позовом про стягнення аліментів в його обґрунтування [PERSON] поклала твердження про необхідність лікування сина сторін, однак з часу ухвалення рішення судом [PERSON] лікування не проходив. Суд не приймає вказане твердження до уваги, оскільки виходячи з положень ч. 1 ст. 192 СК України значення при розгляді справи про зміну розміру аліментів має поліпшення або погіршення стану здоровя одержувача аліментів, платника аліментів або дитини, тобто певна зміна обставин, однак відповідних доказів суду не надано. Виходячи з розміру сплачуваних аліментів, позивач має достатній рівень доходу, що перевищує прожитковий мінімум встановлений на грудень 2015 року, тобто має стабільний дохід, постійне місце роботи і його матеріальний стан дозволяє сплачувати аліменти у встановленому розмірі. З [PERSON] стягнено аліменти за одним судовим рішення на користь двох дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), тобто в межах, що передбачені ст. 128 КЗпП та ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, за період дії аліментного зобов'язання у платника не з'явились непрацездатні члени сім'ї, яких за законом він мусить утримувати, він не має зобов'язань щодо дітей від іншого шлюбу, що випливає з пояснень позивача та його представника в судовому засіданні. Розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем не є тією зміною сімейного стану, яка за змістом ч. 1 ст. 192 СК України тягне за собою зменшення розміру аліментів. Отже, позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання своїх дітей і при цьому не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів настали підстави передбачені ч. 1 ст. 192 СК України, які дають позивачу право на зменшення розміру аліментів на утримання дітей. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Підстави звернення до суду визначає позивач, і відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Слід зазначити, що в даному випадку [PERSON] згідно прохальної частини позовної заяви ставить перед судом питання щодо встановлення розміру аліментів, що не відповідає положенням діючого законодавства, оскільки розмір аліментів вже встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, і за змістом ст. 192 СК України платник аліментів може просити суду змінити розмір аліментів, а не встановити розмір аліментів повторно. Отже обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. Також позивачем помилково зазначено, що аліменти в новому розмірі мають стягуватися від дня звернення до суду. Слід зазначити, що в разі зменшення або збільшення аліментів у новому розмірі вони мають стягуватись з дня набрання чинності рішенням суду, що також розяснив пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 р. в п. 23. Виходячи з викладеного вище, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі і в звязку з цим судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed