Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що крім неї в квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] - колишній чоловік, [PERSON] - повнолітній син. Відповідачі в квартирі понад один рік не проживають, перешкод їм у користуванні квартирою ніхто не чинить, факт їх реєстрації порушує права позивача, змушує нести зайві витрати на утримання житла та комунальні платежі. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають. Окрім цього, відповідачі самостійно добровільно змінили своє фактичне місце проживання та не проживають за місцем реєстрації понад рік. В зв`язку з чим позивач просить визнати осіб [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 28.10.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання з`явилась позивач та її представник, які підтримали позов в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за зареєстрованим місцем проживання, із клопотаннями та заявами до суду не звертались, відзив не подавали. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивача на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.1999 /а.с.11/ та договору дарування від 04.08.2018 /а.с.12/. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (довідка № 279011958), право власності згідно вказаного договору дарування на вказане житло було зареєстровано у відповідному реєстрі у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1999 року із позивачем та є батьком відповідача [PERSON] . Рішенням від 14.03.2016р. Дарницького районного суду міста Києва вказаний шлюб було розірвано /а.с.15/. Факт наявності родинних відносин у позивача, відповідача [PERSON] з відповідачем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження від 24.10.2009 року. Позивач є матір`ю відповідача [PERSON] /а.с.16/. Відповідно до акту про не проживання особи у житловому приміщенні від 18.09.2020р. та акту про не проживання особи у житловому приміщенні від 21.09.2021р., відповідачі понад 1 рік не проживають за місцем своєї реєстрації /а.с.18,19/. Допитана в якості свідка в судовому засіданні особа [PERSON] також вказала на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2016 року, не зазнавали перешкод у користуванні квартирою, та не цікавляться житлом за місцем реєстрації. Відповідачі були зареєстровані в квартирі, як члени сім`ї власника, а тому на підставі ст. 405 ЦК України такі особи мають право проживати у помешканні, та втрачають це право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Отже, суду доведено, що відповідачі більше року не мешкають в квартирі, фактично звільнили дане житло, за комунальні послуги не сплачують, в даному приміщенні відсутні їх особисті речі, перешкод у користуванні квартирою їм позивач не чинила. За таких обставин реєстрація відповідачів в квартирі, власником якої є позивач, перешкоджає їй в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм житлом, а тому наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою. З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Враховуючи зазначене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved