Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач своїх обов'язків по належному забезпеченню та вихованню сина не виконує. За рішенням суду від 06 листопада 2008 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку відповідача. На цей час у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримала у повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилалися на те, що позивачем не доведені обставини, які вона зазначила як підставу позову. При цьому позивач зазначив, що не може часто бачитися з сином, так як працює і його робота пов'язана з постійними тривалими відрядженнями. З сином спілкується і він і його батьки. Коли його не має вдома участь у вихованні сина, до часу коли позивач перевезла сина до АР Крим, а саме: до травня місяця поточного року, брали його батьки, які постійно і інформують його про стан здоров'я сина та інші питання, які стосуються його розвитку та виховання. Від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухилявся. Він любить сина, цікавиться його проблемами, матеріальну допомогу надає у межах можливості. Третя особа проти задоволення позову не заперечувала та надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків як збоку позивача так і відповідача, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. 21 січня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо один від одного. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2008 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач спілкувався з сином та проявляв інтерес до його життя. На цей час відповідач не може спілкуватися з сином, так як дитину позивач вивезла до АР Крим. З наданих відповідачем документів вбачається, що він намагався виконувати рішення про стягнення аліментів належним чином, на цей час намагається погасити існуючу заборгованість по аліментам. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд виходить з того, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачені ст. 164 СК України відсутні.

Outcome: dismissed