Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та ТОВ «Дживвайп финанс» про визнання недійсним договору факторингу, щодо передання права вимоги за Кредитним договором №014/2145/85/76703 від 16.06.2007 року. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 16.06.2007 року між позивачем та ВАТ «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль») був укладений кредитний договір № 014/2145/85/76703 забезпечення виконання даного кредитного договору було укладено договір іпотеки земельної ділянки за адресою: с. Санжейка, вул. Центральна, буд. 26, Овідіопольський район, Одеська область. 29.06.2016 року право вимоги за кредитним договором було відступлено від ПАТ «[PERSON] Аваль» до ПАТ «ВЕКТОР БАНК», яке, в свою чергу, 29.06.2016 року за договором про відступлення права вимоги здійснило відступлення право вимоги до ТОВ «Дживвайп финанс», яке тієї ж дати за договором про відступлення права вимоги здійснило відступлення всіх прав вимоги до [PERSON]. Позивач вважає, що оспорювані правочини містять всі ознаки факторингу, а згідно з законодавством України [PERSON], як фізична особа, не може бути стороною такого договору у відповідності до ст. 1079 ЦК України. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду. Представник позивача у содовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник ТОВ «Дживвайп финанс» у судове засідання не зявився, про час і місце був повідомлений, поважних причин неявки суду не представив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 16.06.2007 року між позивачем та ВАТ «[PERSON] Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль») був укладений кредитний договір № 014/2145/85/76703. 29.06.2016 року право вимоги за кредитним договором № 014/2145/85/76703 було відступлено від ПАТ «[PERSON] Аваль» до ПАТ «ВЕКТОР БАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги. Також, 29.06.2016 року право вимоги за кредитним договором № 014/2145/85/76703 було відступлено від ПАТ «ВЕКТОР БАНК» до ТОВ «Дживвайп финанс» на підставі Договору про відступлення права вимоги. Цього ж дня за договором про відступлення права вимоги ТОВ «Дживвайп финанс» відступило фізичній особі [PERSON] усі права вимоги за кредитним договором № 014/2145/85/76703. Відповідно до частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони\~\~в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Частина 1\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.\~\~ Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом\~статті 1079 ЦК України\~сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відміність договору факторингу від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, передбачає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, зокрема, щодо осіб, які можуть виступати фактором.\~\~ Як вбачається зі змісту укладеного договору про відступлення права вимоги, умови вказаного договору мають ознаки договору факторингу, оскільки відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесені сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як: -фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; - набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; - отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, посилання відповідача на відсутність ознак факторингу в укладеному між відповідачами договору про відступлення права вимоги не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. До певних відносин з надання фінансових послуг законами про діяльність відповідної фінансової установи та правовими актами\~\~державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг можуть встановлюватися окремі виключні права та/або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг. Зазначені нормативно-правові акти будуть спеціальними у правовідносинах по наданню фінансових послуг по відношенню до загальних норм. Разом з тим розділ І книги\~п'ятої ЦК України\~регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні. Так, відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1\~статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.\~\~ Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).\~\~ Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.\~\~Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.\~\~ Натомість\~\~договір факторингу\~\~має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.\~\~ Договір направлений на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Тобто наявність надання фактором послуги. Така послуга надається за плату, розмір якої визначається договором. При цьому грошова вимога, яка передається клієнтом фактору, не може бути платою за надану останнім фінансову послугу. Тож якщо за договором за певну винагороду передається право вимоги грошового боргу, то такий договір є договором факторингу, за яким фактором може бути лише банк або фінансова установа, а також фізична особа-підприємець, що має право відповідно до закону здійснювати факторингові операції. Зважаючи на вказане, слід вважати, що договір факторингу у вказаній частині суперечить вимогам закону та підлягає визнанню недійсним, чим слід задовольнити позовні вимоги. Відповідно до частини першої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 7, 8\~постанови № 9 від\~\~6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

Outcome: approved