Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування доводів позову посилалося на те, що 11.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством (ЗАТ) «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL - 702/277/2006, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 33930 доларів США строком до 11.12.2012 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановленому кредитним договором. 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу портфелю, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. У зв`язку з тим, що [PERSON] не виконувалися зобов`язання по кредитному договору, станом на 22.12.2016 року основна заборгованість по тілу кредиту складає 19364,76 доларів США, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] відповідно до вимог ч.2 ст. 1050, ст.ст. 526, 625 ЦК України, судові витрати просив стягнути з відповідача. Подалі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.05.2017 року відкрито провадження у вищезазначеній справі. На цю ухвалу суду 23.11.2017 року представником [PERSON] - [PERSON] подана апеляційна скарга, яка ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2017 року була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків, а ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 05.05.2018 року відмовлено [PERSON] в особі його представника [PERSON] у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04.05.2017 року. До Чугуївського міського суду Харківської області 01.08.2018 року від [PERSON] в особі його представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій міститься заява про застосування до виниклих правовідносин наслідків строків позовної давності. Крім того міститься посилання на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним позивачем у справі, так як останнім не доведено, що він є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», а потім й ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № CL - 702/277/2006 від 11.12.2006, укладеного із [PERSON] , і останній не повідомлявся про заміну кредитора у зобов`язанні. Зазначає, що на час укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю ( по суті - договору про відступлення права вимоги) існували обмеження щодо укладання договорів факторингу, які встановлені в п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, яке затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб. Вказує, що за вказаним кредитним договором не укладався договір поруки, а укладався договір застави автомобіля Peugeot-407, який був вилучений у відповідача працівниками банку та подалі реалізований. Сторони до судового засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути позов за відсутності учасників справи в заочному порядку. Перевіривши надані учасниками справи докази, оцінивши їх в сукупності,суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 11 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL - 702/277/2006, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 33930 доларів США для купівлі в АТ «Тетро» автомобіля марки Peugeot-407 строком до 11 грудня 2012 року з внесенням платежу 11 числа кожного календарного місяця в розмірі 675,35 доларів США у вигляді ануїтетних платежів зі сплатою фіксованої процентної ставки -12,49% ( а.с. 6-10). Факт укладання цього кредитного договору та отримання коштів від банку для придбання автомобіля не оспорюється відповідачем. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу портфелю, укладеного 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ( яке має статус фінансової установи за законодавством України), відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) за відповідну плату прийняло на себе кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку 1 до цього договору). Покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності (ст.3). Відповідно до ст. 4 вказаного договору купівлі-продажу портфелю передача кредитного портфелю ( з усіма кредитними документами) покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами цього договору. Між тим позивачем на порушення вимог ст.ст. 12,13,81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження передачі ПАТ «ОТП Банк» кредитного портфелю ( з усіма кредитними документами) покупцю ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме підписаними сторонами договору відповідного акту передачі документів, додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, у тому числі передачі кредитного договору № CL - 702/277/2006 від 11.12.2006 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . У зв`язку із чим посилання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в позовній заяві на те, що до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника [PERSON] , є не доведеними. Крім того, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] покладені на нього кредитні зобов`язання належним чином не виконував, зважаючи на що у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту, яка згідно доводів позивача складає 19364,76 доларів США. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з кредитного договору № CL - 702/277/2006 його сторони визначили дату остаточного повернення кредиту 11 грудня 2012 року(а.с. 6). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповіднодо правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності(пункти 45,46) Згідно пункту 47 постанови у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 01.08.2018 року від [PERSON] в особі його представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій міститься заява про застосування до виниклих правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявлений 06 квітня 2017 року, тобто після спливу строку, встановленого ст. 257 ЦК України, і підстав, передбачених ч. 5 ст. 267 ЦК України не встановлено, суд відмовляє у задоволенні заявленого позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача і понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed