Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Код-Захист 2» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 4 січня 2013 року він працював на посаді інспектора безпеки, з якої був звільнений 1 січня 2014 року за власним бажанням. Проте, при звільненні позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі за листопад, грудень 2013 року у розмірі 6 100 грн., вихідну допомогу при звільненні. Заборгованість була виплачена лише 20 березня 2014 року. Тому, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (по день рішення суду) у розмірі 12 000 грн. та стягнути 6 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних страждання позивача з приводу невчасно виплаченої заробітної плати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги неодноразово змінював. Востаннє, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (по день рішення суду) у розмірі 20 699 грн. 13 коп., вихідну допомогу та стягнути 9 000 грн. у відшкодування моральної шкоди з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду письмові заперечення та мотивуючи тим, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 20 березня 2014 року, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем підприємства. Вказане виключає, на його думку, і підстави для стягнення моральної шкоди. Просив застосувати наслідки спливу строку звернення до суду з позовом - відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 4 січня 2013 року по 1 січня 2014 року позивач [PERSON] працював на посаді інспектора безпеки в ДП «Код-Захист 2» (а.с. 89-90). [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Разом з тим, заробітна плата позивачу відповідачем виплачувалась невчасно (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні сторони не заперечили, що остаточний розрахунок при звільненні позивачу був проведений 20 березня 2014 року. Вказане стверджується, зокрема і випискою по рахунку ПАТ «Діамантбанк» (а.с. 17-18), листом ГУ Міндоходів у м. Києві від 21 березня 2014 року (а.с. 14). Згідно з довідкою від 26 червня 2014 року середньоденна заробітна плата [PERSON] у ДП «Код-Захист 2» складає 110 грн. 07 коп. (а.с. 142). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «Код-Захист 2» тривалість робочого тижня встановлюється у 40 годин, тобто 5-денний робочий тиждень з розрахунку 8 годин роботи на 1 день. З 1 січня 2014 року по 20 березня 2014 року пройшло 53 робочі дні (за вирахуванням святкових та вихідних днів). Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 110 грн. 07 коп. х 53 робочі дні = 5 833 грн. 71 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. А тому, доводи позивача про стягнення середнього заробітку по день ухвалення судового рішення є безпідставними. Також доводи позивача про те, що йому виплачувалась заробітна плата у розмірі 100 грн. за добу, у зв'язку з чим за підрахунком позивача середньоденна заробітна плата повинна становити 113 грн. 11 коп. жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимоги щодо стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, оскільки відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Разом з тим, позивач звільнений з роботи за власним бажанням, а не внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, що виключає його право на отримання вихідної допомоги. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 9 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу не проведеного остаточного розрахунку при звільненні, підлягають частковому задоволенню на суму 500 грн. При цьому, суд враховує глибину душевних страждань позивача, а також вимоги щодо достатності суми у відшкодування моральної шкоди для відновлення порушеного права позивача. При цьому, доводи представника відповідача про скрутне майнове становище ДП «Код-Захист 2» не є підставою для звільнення від відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої порушенням трудового законодавства, зокрема, щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача. Також доводи представника відповідача про сплив строку звернення до суду з позовом є необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Фактично відповідач розрахувався з позивачем 20 березня 2014 року, а з вказаним позовом [PERSON] звернувся 16 квітня 2014 року, тобто в межах тримісячного строку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахування наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, стягнення з ДП «Код-Захист 2» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 5 833 грн. 71 коп. та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру, 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial