Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - відповідач) про визнання кредитного договору недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.01.2015 року позивач підписала договір №200187581 з відповідачем, відповідно до якого позивачу відкривається рахунок та надається кредит у розмірі 3774,62 грн., строк кредиту -731 день, на 158,31% річних на споживчі потреби. Позивач, перечитавши всі документи зрозуміла, що такі умови кредитування їй не підходять. Жодної копійки позивач не знімала з карткового рахунку і не користувалася грошовими коштами, даний кредит їй не потрібен. Тому, позивач просила суд визнати кредитний договір від 12.01.2015 року між позивачем та відповідачем №200187581- недійсним; зобов'язати відповідача анулювати грошові кошти у розмірі 3774,62 грн. з карткового рахунку [NUMBER] відкритий на позивача; зобов'язати відповідача закрити картковий рахунок за договором [NUMBER] відкритий на позивача. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що вона підписала всі документи не читаючи їх, а потім в неї були особисті проблеми, у зв'язку з чим вона не могла одразу звернутись до відповідача з заявою про розірвання договору. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суду пояснила, що підстави, для визнання кредитного договору недійсним, відсутні, а доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, зі сторони відповідача не було жодних порушень, а пояснення позивача не є підставою для задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 12.01.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №200187581 предметом якого є надання банком позивачу в тимчасове користування кредитних коштів на умовах кредитного продукту банка «Кредит готівкою «Фокстрот» в сумі 3774,62 грн. строком по 12.01.2017 року зі сплатою процентів в розмірі 0,0001% річних, комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% комісії за видачу кредиту в розмірі 1,5% та інших плат, передбачених умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Кредитний договір був укладений шляхом акцепту банком отриманої від клієнта пропозиції (оферти), що викладена в заяві №200187581 на укладення кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, кредит був наданий позивачу згідно умов кредитного договору шляхом зарахування суми кредиту на рахунок відкритий позивачу, що підтверджується виписками банку та меморіальними ордерами. Перед укладанням кредитного договору позивач була ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовної сукупної вартості споживчого кредиту, підписано договори страхування та надано згоду на обробку персональних даних. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі (ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як встановлено при розгляді справи, позивач не зверталась до відповідача у встановлений законом строк з заявою про відкликання своєї згоди на укладення договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та поясненням сторін, враховуючи те, що в судовому засіданні було підтверджено те, що розірвання кредитного договору не відбулося, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про анулювання грошових коштів та закриття карткового рахунку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed