Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача - [PERSON], на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 40% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що 27 листопада 1977 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2012 року шлюб між ними було розірвано. На даний час вона перебуває у другому шлюбі, тому має прізвище «[PERSON]». Зі свого боку позивач прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини. Але на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною - [PERSON], [INFO], тому не в змозі повністю забезпечувати потреби старшого сина, його повноцінне харчування, купівлю необхідного одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та інші життєві потреби дитини. Відповідач з моменту розірвання шлюбу, не надавав матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Враховуючі викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 листопада 1998 року між сторонами зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 27 листопада 1998 року, актовий запис № 821 (а.с.3). Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 01 лютого 2000 року, актовий запис - № 100 (а. с. 4). У вищезазначеному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2012 року по справі № 419/3941/12р, що набрало чинності 29 червня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). 24 жовтня 2014 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 24 жовтня 2014 року, актовий запис № 1748 (а.с.9). Неповнолітній син, [PERSON], проживає разом з матір`ю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача, про що свідчить довідка № 1565 від 17.03.2016 року, видана Квартальним комітетом №65 (а. с. 6). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, у позовній заяві позивач просить стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 40% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач знаходиться у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання їх спільної дитини. При визначені розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини та згідно ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати її. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 40% від усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, але відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а не у процентах, як просить позивач. Доказів на підтвердження тих обставин, що Відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі пред'явленому до стягнення, позивачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх доходів щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, що на думку суду буде достатнім розміром аліментів на одну дитину. Згідно статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 182, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: partial