Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням збільшень просить: стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 13 липня 2016 року у розмірі - 12 400 000 грн. 00 коп.; суму втрат від інфляції у розмірі - 12 375 грн. 00 коп.; та 3 % річних у розмірі - 84 591 грн. 78 коп., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 13 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошей, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі - 12 400 000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 2 названого договору остаточний розрахунок щодо повернення суми має бути здійснено 12 липня 2017 року. У якості виконання зобов'язань за договором позики 13 липня 2016 року між сторонами укладено договір іпотеки. 23 березня 2017 року [PERSON] стало відомо, що 16 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г. посвідчено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] та предмет іпотеки у порушення вимог договору іпотеки, передано новим власникам. Так як [PERSON], як майновий поручитель, порушила обов'язки встановлені іпотечним договором, у позивача як іпотекодержателя наявні всі підстави вимагати дострокового виконання зобов'язань. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання відповідач повинен повернути суму основного зобов'язання, сплатити 3 % річних й інфляційні втрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. 20 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи 13 липня 2016 року між [PERSON] й [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстрований у реєстрі № 1190, за умовами якого позичальник [PERSON] отримала від позикодавця [PERSON] гроші в сумі - 12 400 000 грн. 00 коп. Відповідно до умов договору передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Згідно із пунктом 2 договору сторони за цим договором домовилися, що договір позики є безвідсотковим; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 12 липня 2017 року; виконання зобов'язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Києва за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем. Пунктом 4 договору позики грошей передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 12 липня 2017 року) позикодавець вправі буде пред'явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики грошей від 13 липня 2016 року забезпечено іпотекою. Так, 13 липня 2016 року між [PERSON] й [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстрований у реєстрі № 1192, за яким іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 1834,9 кв.м. При розгляді даної справи встановлено, що взяті на себе зобов'язання щодо повернення позичених грошових коштів [PERSON] не виконала. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору (статті 638 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. При розгляді даної справи встановлено, що взяті на себе зобов'язання щодо повернення позичених грошових коштів [PERSON] не виконала. У визначений договором строк кошти не повернула. Сума основної заборгованості за договором у розмірі - 12 400 грн. 00 коп. підлягає стягненню із неї. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У даному випадку прострочення грошового зобов'язання відповідач допустив з 13 липня 2017 року по день постановлення судом рішення (20 грудня 2017 року). При розрахунку інфляційних втрат судом враховуються рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ (лист N 62-97р від 03 квітня 1997 року). Так, Сукупний індекс інфляції за період розраховується за формулою: ІІ ср. = ІІ1 х ІІ2 ...х ІІХ/100^n, де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції за останній місяць заборгованості; n - кількість місяців заборгованості. Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою: С. інфл. = С х ІІср., де С - сума боргу; ІІср.- сукупний індекс інфляції. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції розраховується за формулою: С заг. = С + С інфл., де С - сума боргу; С інфл. - інфляційне збільшення суми боргу. Таким чином інфляційне збільшення суми боргу за період з 13 липня по 20 грудня 2017 року складає - 527 863 грн. 13 коп. За період з 13 липня по 20 грудня 2017 року 3 % річних складають - 164 087 грн. 67 коп. Кількість днів прострочення - 161. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір у розмірі - 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Outcome: approved