Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом до [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що відповідно до кредитного договору №б/н від 28.12.2006 р. [PERSON] отримав у ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість на загальну суму - 34 464,94 грн., із яких: 1 962,91 грн. заборгованість за кредитом; 26 984,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 грн. заборгованість за пенею і комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у вигляді 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1 617,38 грн. штраф (процентна складова). В позасудовому порядку позичальник не сплатив заборгованість за кредитом, через що позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом. З 21.05.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк» змінив свою назву на АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.03.2018 р. була проведена заміна відповідача - [PERSON], який помер [INFO], на його правонаступників, спадкоємців за законом першої черги - [PERSON] та [PERSON], в порядку, визначеному ст. 55 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені неодноразово, своєчасно та належним чином, причини їх неявки суду невідомі. Відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки у судове засідання всіх відповідачів. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 28.12.2006 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судовим розглядом встановлено, що позичальник - [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 30.09.2017 року його заборгованість перед банком становить - 34 464,94 грн., із яких: -1 962,91 грн. заборгованість за кредитом; -26 984,65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3 400 грн. заборгованість за пенею і комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у вигляді: - 500 грн. штраф (фіксована частина); -1 617,38 грн. штраф (процентна складова). [INFO] [PERSON] помер. Із копії спадкової справи № 2/2015, яка була заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. до майна померлого [PERSON], вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Його спадкоємцями першої черги за законом є його дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем. Крім цього, вони подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред'явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги або з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Згідно з частиною четвертою вказаної статті кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, і ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються, тобто є обмежувальними (присічними). Отже, для правильного вирішення справи суду необхідно встановити, хто зі спадкоємців померлого прийняв спадщину, який її склад та вартість, момент настання строку вимоги за зобов'язаннями спадкодавця, чи момент, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, та з урахуванням цього з'ясувати чи пред'явлено вимогу в межах строків, визначених в статті 1281 ЦК України. Із матеріалів спадкової справи № 2/2015 вбачається, що відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.03.2015 р. за реєстр. № 1040 - на ? частину автомобіля [NUMBER] та свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.05.2016 р. за реєстр. № 1872 - на 1/8 частину (1/2 частина від належної спадкодавцеві ? частини) квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.03.2015 р. за реєстр. № 1041 - на ? частину автомобіля [NUMBER] та свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.05.2016 р. за реєстр. № 1873 - на 1/8 частину (1/2 частина від належної спадкодавцеві ? частини) квартири [ADDRESS]. Таким чином до складу спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], та відповідно була прийнята та оформлена відповідачами [PERSON] та [PERSON] увійшли транспортний засіб - автомобіль [NUMBER] та ? частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до звіту про оцінку вказаного транспортного засобу, його вартість становить - 40 366 грн., а відповідно до довідки Миколаївського МБТІ № 2-2295 від 20.05.2016 р. інвентаризаційна вартість вищевказаної квартири становить - 110 870 грн. Виходячи із цього, суд робить висновок, що вартість майна, отриманого відповідачами у спадщину, є цілком достатньою для задоволення вимог кредитора - АТ «Приватбанк» за кредитними зобов'язаннями померлого [PERSON] Даних про наявність іншого спадкового майна судом не здобуто. Однак із матеріалів спадкової справи та з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що вони не містять претензії кредитора до спадкоємців боржника у строк, визначений ст. 1281 ЦК України, та не містять доказів того, що відповідачі повідомляли позивача про смерть боржника. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що платежі на погашення заборгованості продовжували надходити і після смерті [PERSON], а останній із платежів був зроблений у грудні 2014 року. Після цієї дати платежів за кредитом не було. Натомість до суду із даним позовом позивач звернувся у жовтні 2017 року, і на час розгляду судом даної справи претензії до спадкоємців боржника не пред'являв ні через нотаріуса, ні особисто до спадкоємців. Щодо встановлення моменту настання строку вимоги за зобов'язаннями спадкодавця, чи моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, то суд вважає необхідним зазначити таке. Така вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. Зважаючи на наведене, суд робить висновок про те, що позивач не пред'явив вимогу кредитора за місцем відкриття спадщини у строки, визначені частиною другою та третьою статті 1281 ЦК України. В силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Суд також вважає доцільним зазначити, що принцип диспозитивності цивільного процессу, закріплений в статті 13 ЦПК України передбачає розгляд судом справи на підставі доказів, наданих сторонами та в межах заявлених стороною вимог. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Предмет доказування (факти, що підлягають встановленню) міститься в диспозиції норми матеріального права та не потребує додаткового розяснення судом. Таким чином, виходячи із принципу диспозитивності, суд не зобов'язаний роз'яснювати сторонам, які саме докази мають бути надані на підтвердження певних обставин, а також збирати докази за власної ініціативи, крім випадків, що визначені законом. До того ж у жодне судове засідання, призначене по справі, представник позивача не з'явився, і обмежився поданням клопотання про розгляд справи у його відсутність. З урахуванням усього вищенаведеного, суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні його позову у повному обсязі. На підставі приписів статті 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачеві понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed