Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш» по теперішній час. Зазначила, що за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмір 23804,66 грн. У звязку з вищевикладеним просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 23804,66 грн., компенсацію за час затримки розрахунку у розмірі 4360,41 грн., компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 293,32 грн., а також зазначає, що у звязку із порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивачка оцінює у 1000,00 грн. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем по теперішній час, що підтверджується записами в її трудовій книжці. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня. Згідно розрахункового листа на імя [PERSON], цех 420, та. №27395 сума заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за період її роботи з жовтня 2014р. по серпень 2015 р. складає: 23804,66 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 23804,66 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Таким чином, саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати. Так, згідно розрахунку позивачки розмір компенсації складає 4360,41 грн. У звязку з тим, що відповідач не надав власного розрахунку компенсації або заперечень на позовні вимоги в цій частині, з огляду на те, що розрахунок позивачки зроблений відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, оскільки вона перебувала у скрутному матеріальному становищі, через невиплату відповідачем зароблених нею коштів, все це потребувало від неїдодаткових зусиль для організації свого життя , між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 350 грн. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 292,32 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанцію. Перевіряючи обґрунтованість нарахованих та сплачених позивачкою витрат на правову допомогу адвокату суд зауважує, що в акті прийому передачі серед наданих послуг значиться складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи (вартість вказаних послуг становить 48,72 грн.), проведення розрахунку середнього заробітку (вартість вказаної послуги становить 97,44 грн. грн). Проте позивачкою не надано доказів виконання адвокатом вказаного виду робіт (послуг), не представлено доказів звернення із адвокатським запитом до відповідача, не додано до позову отриманих від відповідача відомостей на адвокатський запит. Щодо проведення розрахунку середнього заробітку, то у позовній заяві відсутні вимоги про стягнення середнього заробітку та, відповідно, відсутній сам розрахунок. Згідно вимог статті 11, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, зменшивши їх на 146,16 грн., як фактично не надані та недоведені. У звязку із цим розмір фактично понесених та доведених витрат на адвоката становить 146,16 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 974,40 грн.

Outcome: partial