Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

у жовтні 2016 р. представник позивачів звернувся із позовними вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.03.1985 [PERSON] на підставі спільного рішення №5 адміністрації та профспілкового комітету будівельно-монтажного тресту №1 в м. Києві надано на його сім'ю: дружині [PERSON] та їх сину [PERSON] право на зайняття квартири [ADDRESS]. У період з 29.03.1996 по жовтень 2000 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах, проживали за адресою: [ADDRESS]. У подружжя народився син [PERSON], якого зареєстрували у квартирі [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] повернувся проживати до [ADDRESS]. На даний час за вказаною адресою проживають та зареєстровані: [PERSON], його дружина [PERSON] та донька дружини [PERSON] Також значиться зареєстрованим відповідач, який з моменту народження за місцем реєстрації не проживає, фактично проживає за іншою адресою зі своєю матір'ю, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, намір про вселення до квартири ніколи не виявляв, перешкоди у користуванні квартирою позивачі не чинили. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачам у користуванні житловим приміщенням, сплатою додаткових коштів за комунальні послуги. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 31.10.2016 відкрито провадження по справі (а.с. 23). Розпорядженням керівника апарату №801 від 10.05.2017 у зв'язку зі звільненням судді Кириленко Т.В., по справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с. 78). Ухвалою суду від 12.06.2017 справу прийнято до провадження судді Петренко Н.О. (а.с. 80). Розпорядженням керівника апарату №1538 від 06.09.2017 у зв'язку із відстороненням судді Петренко Н.О. по справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с. 99). Ухвалою суду від 28.09.2017 справу прийнято до провадження судді Ул'яновської О.В. (а.с. 90). 27.04.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у його задоволенні, з огляду на відсутність доказів зміни статусу будинку [ADDRESS] з гуртожитку. Позивачі не є наймачами та членами сім'ї наймача квартири, а тому не мають правових підстав звертатися з даними позовними вимогами. Після розірвання шлюбу між батьками відповідача та створенням його батьком нової сім'ї, відповідач був позбавлений можливості в реалізації права користування майном за місцем реєстрації. Іншого постійного місця проживання, крім спірного майна, у відповідача не має (а.с. 109). Ухвалою суду від 28.02.2019 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 141). Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, обставини, викладені у відзиві, підтримали. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 27-30, 47-49, 53, 59-60, 62, 72-75, 83-85, 94-96, 107-108, 115-116, 124). Від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист від 14.11.2016 про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 31). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Під розгляду справи також були заслухані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON], до 2010 р. вони навчались разом в одній школі, свідок неодноразово залишалась ночувати у квартирі подруги, при цьому, ні відповідача, ні його речей ніколи не бачила. У квартирі, крім Крістіни, також проживають позивачі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON], особистих речей відповідача ніколи не бачила. Зі слів подруги знає, що в її батька є син. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.03.1985 [PERSON] та його сім'ї [PERSON] - дружина, [PERSON] - син видано розпорядження №366 про право заняття жилої площі у гуртожитку для тимчасового проживання за адресою: [ADDRESS], жилою площею 17,44 кв.м. Розпорядження видано на підставі рішення адміністрації і об'єднаного комітету профспілкового комітету будівельно-монтажного тресту №1 (а.с. 5). Рішенням міськвиконкому Київської міської ради народних депутатів №149 від13.02.1990 змінено нумерацію будинків по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] [INFO] помер, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 18-19). Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації від 04.10.2016 у квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] - наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка дружини (а.с. 15). Актом, затвердженим начальником ЖЕД-4 від 24.10.2016, 11.11.2016, 05.12.2016 встановлено, що при здійсненні перевірки паспортного режиму у квартирі [ADDRESS] знаходились позивачі та [PERSON] Відповідач на момент перевірки (24.10.2016 о 15 год.00 хв., 11.11.2016 о 12 год. 00 хв., 05.12.2016 о 14 год. 00 хв.) був відсутній (а.с. 16, 35, 36). З листа спеціалізованої школи №254 Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.11.2016, Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету від 31.10.2016 вбачається, що [PERSON] навчався в даних закладах, в його особовій справі зазначена адреса проживання як: [ADDRESS] (а.с. 37-38). Зі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1999 вбачається, що 1/3 квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить матері відповідача - [PERSON], де вона і зареєстрована (а.с. 14, 41, 43). Житловий будинок [ADDRESS] на праві господарського відання закріплений за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 127). Вказаний будинок прийнято до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва в статусі «житловий будинок» відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. києві державної адміністрації №1215 від 25.07.2002, наказу комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації №19 від 11.03.2008 (а.с. 129). Право кожної особи на житло гарантовано ст. 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є стаття 72 ЖК УРСР, у статті 71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом статей 71, 72 ЖК УPCP наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УPCP), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). На підтвердження не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні, позивачі надали акти, затверджені начальником ЖЕД-4, довідки з навчальних закладів про наявність у відповідача місця проживання, відмінного від місця реєстрації. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що обставини, якими обґрунтовано позов, позивачем не доведені, зокрема, із наданих актів відсутні відомості, з якого часу відповідач не проживає у квартирі, чи знаходиться у приміщенні його майно. В актах лише зазначено, що на момент перевірки комісією (24.10.2016 о 15 год.00 хв., 11.11.2016 о 12 год. 00 хв., 05.12.2016 о 14 год. 00 хв.) відповідача виявлено не було. Посилання на наявність у [PERSON] іншого житла для постійного проживання не спростовують висновку про відсутність правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування житлом відповідно до ст. 71 ЖК України. Крім того, із досліджених під час розгляду справи доказів, судом встановлено відсутність у позивача будь-якого житла на праві приватної власності. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв'язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed