Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У жовтні 2016 року заявники звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 07 березня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON], [INFO], а до реєстрації шлюбу від фактичних подружніх стосунків у них народився син [PERSON] Елвін, [INFO], однак з роками сімейне життя перестало складатись через відсутність взаєморозуміння і довіри, у звязку з чим спільне господарство, шлюбні відносини та спільне проживання припинені з березня 2010 року. Вважають, що подальше спільне життя заявників, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просили шлюб розірвати. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши через канцелярію суду 25 жовтня 2016 року заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у заяві підстав, зазначивши також, що спільне проживання і ведення господарства з дружиною припинені з 01 лютого 2016 року, майнові спори відсутні, а щодо порядку утримання і участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] з заявницею укладений договір. Заявник [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у поданій через канцелярію суду 25 жовтня 2016 року заяві клопотала про розгляд справу у її відсутності, зазначивши, що спільне проживання і ведення господарства з чоловіком припинені з 01 лютого 2016 року, майнові спори відсутні, а щодо порядку утримання і участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] з [PERSON] укладений договір. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 234 ЦПК України справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей розглядаються в порядку окремого провадження. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 березня 1998 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 76, що підтверджується свідоцтвом про одруження, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 5). Заявники є батьками двох дітей, один з яких є неповнолітнім [PERSON], [INFO], а інший повнолітнім [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.8, 9). Сімейне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного та заявники шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 01 лютого 2016 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, а з приводу участі батьків у вихованні та утриманні сина [PERSON] укладений письмовий договір, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.10-11). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення заявників неможливе, подальше спільне життя заявників як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 2 ст. 105, ч. 1 ст. 109, ст. 113 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість ухвалення рішення про задоволення заяви.

Outcome: approved