Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У жовтні 2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: територіальна громада в особі Біленківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві вказує, що вона є співвласником частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] обалсті на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 09.10.2019 р. Крім неї, співвласником будинку є її мати [PERSON] . В належному позивачу житловому будинку зареєстровані відповідачі її брат та сестра [PERSON] та [PERSON] , однак за місцем реєстрації не мешкають з 1999 р. Реєстрація відповідачів у належному їй на праві співвласності будинку обмежує її права власника, а також унеможливлює отримання субсидії на оплату комунальних послуг. На підставі викладеного позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинокм [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Представник Біленківської сільської ради Запорізького району Запорізької області надав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є власником 1/10 частини будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2019 року реєстровний №1858. Крім неї, співвласниками цього будинку є її брат [PERSON] та її сестра [PERSON] , яким належить по 1/10 частки вказаного будинку, які також зареєстровані за цією адресою, що підтверджується свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2019 року реєстровний №1858. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз`яснено у пункті 34 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи, що кожен з відповідачів є власником 1/10 частини спірного будинку, суд не вбачає законних підстав, для визнання їх такими, що втратили право користування цим будинком.

Outcome: dismissed