Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номера. За умовами договору позичальник одержав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 000.00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, який співпадає з строком дії картки. Внаслідок невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором станом на 30 березня 2015 року виникла заборгованість по договору у розмірі 42154 грн. 64 к., з яких: 4995 грн. 50 к. - заборгованість за кредитом; 34675 грн. 59 к.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1983 грн. 55 к. - штраф (процентна складова). 15 серпня 2014 року у забезпечення виконання [PERSON] за кредитним договором від 07.03.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки у розмірі 1 000 грн., у зв'язку з чим останні виступають солідарними відповідачами за пред'явленим позовом. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 07.03.2006 року без № у розмірі 41154 грн. 64 к., з обох відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1000 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явилася, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав письмове заперечення, у якому позовні вимоги не визнав, пояснив, що кредитний договір ним не підписувався, до заяви позичальника долучався його паспорт, у який не було вклеєно фотокартку по досягнення ним 25 років, тому він не мав право вчиняти будь-які угоди, внаслідок чого укладений ним договір є недійсним, також прохав застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 7 березня 2006 року на підставі письмової заяви [PERSON] між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 5000 грн. кредиту зі сплатою 4 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми витрат. Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг ( далі - Умови) та Тарифи банку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 серпня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 02/ДЗ. Відповідно до положень п. 1 зазначеного договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором; положення п. 2 договору зазначають, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежуються сумою 1000 грн.; п. 4 договору вказує на те, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, він та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поскільки відповідачем [PERSON] умови кредитного договору виконувались неналежним чином, виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2015 року складає 42154 грн. 64 к., з яких: 4995 грн. 50 к. - заборгованість за кредитом; 34675 грн. 59 к.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1983 грн. 55 к. - штраф (процентна складова). За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. З відповідей ПАТ КБ «ПриватБанку» від 13 березня 2017 року та від 22 березня 2017 року вбачається, що погашень по кредитному договору б/н від 7 березня 2006 року [PERSON] не здійснював, відповідачу за умовами укладеного кредитного договору 7.03.2006 року видавалась кредитна картка за № [NUMBER] з терміном дії до липня 2008 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що звернувшись до суду в квітні 2015 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки кредитний договір був укладений у 2006 році на строк до липня 2008 року, платежів по договору відповідач не здійснював. Така правова позиція узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах по справі № 6-990 цс 15 від 27 січня 2016 року, по справі за № 6-1457 цс 16 від 9 листопада 2016 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для застосування. У зв'язку з відсутністю підстав для стягнення заборгованості з основного відповідача [PERSON], суд не вбачає підстав і для стягнення її з поручителя [PERSON], на підставі чого приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed