Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до УСЗН Запорізької міської ради по Заводському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2-а-2860/11, зобов`язано УПСЗН Запорізької міської ради по Заводському району здійснити донарахування та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за період з 21 січня 2011 року, за відрахуванням фактично проведених витрат. Рішення набрало законної сили 26.11.2013. Відповідачем було здійснено нарахування відповідної допомоги у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України в сумі 4705,00 грн., проте сума заборгованості фактично виплачена не була. Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховані інфляційні втрати в сумі 7850,42 грн. та три проценти річних в розмірі 973,00 грн. за період з 26.11.2013 по 16.10.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2-а-2860/11, у загальній сумі 8823,42 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень регулюються ЗУ «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. У судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Від представника відповідача - Якименко Н.В. , надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, просила винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2-а-2860/11, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району щодо відмови [PERSON] в перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району здійснити донарахування та виплатити [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за період з 21 січня 2011 року, за відрахуванням фактично проведених витрат. Постанова суду набрала законної сили 26.11.2013 (а.с.6-8). На виконання вищезазначеної постанови, 22.04.2014 Заводським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист (а.с.9). Відповідачем нараховані до виплати кошти в сумі 4705,00 грн. (а.с.10-11). Нараховані до виплати суми позивачу у справі не виплачені, що не оспорюється сторонами у справі. Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат 7850,42 грн. та трьох процентів річних 973,00 за період з 26.11.2013 по 16.10.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2011 по справі № 2-а-2860/11, у загальній сумі 8823,42 грн. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Інфляційне збільшення боргу рахується за формулою: сума боргу x процент інфляції. Згідно з наданим позивачем розрахунком з урахуванням індексів інфляції сума інфляційних втрат становить 7850,42 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% x сума боргу x кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 973,00 грн. Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених у позовній заяві. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн., від сплати яких позивач був звільнений при пред`явленні позову до суду.

Outcome: approved