Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] кооперативу №197 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позову зазначивши, що він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідного брата [PERSON], який помер 9 липня 2015 року. Спадкоємці першої черги відсутні. Заповіту спадкодавця в нотаріальній конторі не зареєстровано. Особи, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині відсутні. Спадкове майно складається з двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 42,8 м.кв.. Після смерті спадкодавця, у визначений цивільним законодавством строк, він звернуся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, у зв язку з чим державним нотаріусом було заведено спадкову справу №915/2015. Проте, державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності правовстановлюючого документу на нерухоме майно спадкову квартиру, про що постановлено постанову від 18.03.2016року. В звязку з викладеним, звертається до суду з даним позовом та просить суд винести рішення про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. В судове засідання відповідач [PERSON] кооператив №197 свого представника не направив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Дана норма права кореспондується з положеннями ст.19-1 Закону України «Про кооперацію». Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що: б) при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Судом встановлено, що на підставі ордеру №299 від 24.04.1974 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся квартира [ADDRESS] була видана на склад сімї з двох чоловік [PERSON], як члену ЖБК №197 та її матері [PERSON]. З цього часу вони вселилися та стали проживати в зазначеній квартирі. За довідкою ЖБК № 197 від 20.01.2016 за № 02 вартість кооперативної квартири [ADDRESS] сплачена у повному обсязі (а.с.13). Таким чином, оскільки [PERSON] було сплачено вартість квартири, то вона стала її власником. 19 липня 1974 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, на підставі чого [PERSON] змінено прізвище на «Нанкевич», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №347724 від 19.07.1974 року. 10 січня 2011 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк спадкоємці звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщину. Згідно матеріалів спадкової справи №47/2011 від 21.01.2011 року свідоцтва про право на спадщину не видавалося. 09 липня 2015 року [PERSON] помер. Отже після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем залишився позивач [PERSON]. Окрім того у встановлений шестимісячний строк позивач [PERSON] звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Крім того постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18 березня 2016 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не було надано правовстановлюючого документ на спадкову квартиру. У абз. 2 п. 8 своєї постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України розяснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Отже після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкова квартира належить позивачу [PERSON] Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, а тому слід визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялась.

Outcome: approved