Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2015 року між ним і відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №АЗ-000/054/15 0000359 - автомобіля [NUMBER]. Страхова сума за договором складає 180 000 грн., франшиза - 0,5% від страхової суми, а саме: 900 грн. Зазначив, що 26 грудня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказав, що ним у відповідності до умов договору було повідомлено про страховий випадок відповідача та надані всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. 18 січня 2016 року відповідачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 52 532 грн. 72 коп. У позовній заяві позивач вказав, що ним було проведено відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого складає 93 419 грн., а тому 26 лютого 2016 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій повідомив про проведення відновлювального ремонту та надав акт виконаних робіт з підтвердженням його оплати. 3 березня 2016 року відповідач відмовив йому у перегляді розміру страхового відшкодування. Посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування повинен визначатися з реальної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт, [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь частину невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 32 183 грн. 28 коп. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 жовтня 2015 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АЗ-000/054/15 0000359 (а.с. 7-10). Предметом даного договору є автомобіль [NUMBER]. П. 10.1 Договору передбачено, що страхова сума за договором складає 180 000 грн., франшиза - 0,5% від страхової суми , а саме: 900 грн. Розміри страхових платежів та строки їх сплати передбачені п. 12 договору. Страхувальником сплачена перша частина страхового платежу у розмірі 2 601 грн. Відповідно до п. 16 договору вартість матеріального збитку встановлюється згідно з актом авто товарознавчого дослідження або калькуляції AUDATEX (на вибір страховика) чи рахунку СТО, письмово погодженої із страховиком. 26 грудня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] 26 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання події, яка має ознаки страхового випадку (а.с. 98). 29 грудня 2015 року відповідачем було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що свідчить акт від 29 грудня 2015 року (а.с. 99). 18 січня 2016 року відповідачем було складено страховий акт, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля згідно калькуляції AUDATEX з урахуванням франшизи склала 61 325 грн. 72 коп. - 900 грн. = 60 335 грн. 72 коп. (а.с. 113). Із зазначеної суми на підставі пп. б) п. 20.10. договору було вираховано 7 803 грн. неоплаченої частини суми страхового платежу. Суму страхового відшкодування у розмірі 52 532 грн. 72 коп. було сплачено на розрахунковий рахунок СТО ФОП [PERSON] для проведення ремонту застрахованого автомобіля. Не погоджуючись із вищезазначеною сумою страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Пунктами 19.3.5., 19.3.6. договору передбачено, що страховик має право розраховувати вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту ТЗ із застосуванням програмного комплексу AUDATEX та використовувати в таких розрахунках вартість замінних деталей з додаткових джерел інформації незалежно від строку їх поставки. При визначенні розміру вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту ТЗ на власний вибір керуватися актом авто товарознавчого дослідження , калькуляцією AUDATEX або рахунками СТО. Пунктом 20.4. договору передбачено, що розмір збитків може визначатися страховиком на підставі: а) калькуляції , складеної з застосуванням програмного комплексу AUDATEX аварійним комісаром страховика або незалежним експертом чи незалежним аварійним комісаром, вибраним страховиком; б) кошторису ремонтних робіт, рахунків-фактур, нарядів - замовлення та інших документів, які підтверджують вартість відновлювального ремонту. Зазначені документи приймаються страховиком за умови, якщо з ним було письмово узгоджено вибір станції технічного обслуговування для ремонту ТЗ; в) акту (висновку, звіту) автотоварознавчого дослідження, яке проведене спеціалізованою експертною організацією або фахівцем, який має відповідне право на проведення таких робіт. Вибір виконавця автотоварознавчого дослідження здійснюється страховиком самостійно або страхувальником за попереднім письмовим погодженням зі страховиком. Якщо експертизу призначив страховик, то витрати на послуги експертів оплачуються страховиком. Проведення автотоварознавчого дослідження є обов'язковим за наявності обставин, що надають страховику можливість скористатись правом вимоги до осіб, винних у спричиненні збитків. (а.с.8 зв.) Пунктом 20.10 договору передбачено, що розмір страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб (далі - ТЗ) визначається , виходячи з розрахованого обсягу матеріального збитку з урахуванням: а) пропорційної відповідальності, що застосовується в разі перевищення дійсної вартості ТЗ на дату настання страхового випадку страхової суми, зазначеної у п. 10.3. договору, на 10% і більше; б) штрафних санкцій за невиконання вимог цього договору, правил та програм страхування; в) фізичного зносу ТЗ на момент настання страхового випадку (якщо цей договір укладено з умовою фізичного зносу при виплаті страхового відшкодування); г) зменшення розміру страхового відшкодування ( в порядку та на умовах, визначених договором); г) суми, що відшкодована страхувальнику особою, винною у заподіяної збитків, або особою, яка їх відшкодовує замість винуватця; д) розміру збитків, відшкодованих страхувальнику іншим страховиком за тією ж самою подією; е) розміру франшизи, обумовленої цим договором; є) оплачених страхувальником послуг виконавця авто товарознавчого дослідження, за умови визнання страховиком розміру збитку; ж) витрат страхувальника, компенсація яких передбачена умовами цього договору та програми страхування; з) несплачених страхових платежів за договором; и) вартості залишків ТЗ (при повній конструктивній загибелі ТЗ); і) вартості усунення пошкоджень, наявних на момент страхування. Позивач надіслав ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» рахунок та акт виконаних робіт ФОП [PERSON] на суму 93 419 грн. 00 коп. Судом установлено, що позивач, усупереч вимог п.п. 16, 19.2.15 і пп. Б) п. 20.4. письмово не узгодив з відповідачем СТО ФОП [PERSON] для визначення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту ТЗ. Надання акту виконаних робіт не можна вважати письмовим узгодженням вибору станції технічного обслуговування для ремонту ТЗ Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Матеріали справи письмового погодження вибору станції від позивача зі страховою не містять. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. А тому, суд не приймає до уваги суму матеріального збитку, завданого позивачу ушкодженням автомобіля, визначену СТО ФОП [PERSON] 8 лютого 2016 року як належний доказ у розумінні статті ст.ст. 57-60 ЦПК України, оскільки позивачем не було письмово узгоджено з відповідачем вибір СТО ФОП [PERSON] Суд не вважає належним доказом Звіт № 1212 від 08.02.16 року, на який посилається позивач, оскільки даний звіт був складений з порушеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. У порушенні вимог 5.2. Методики ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не було повідомлено про дату, місце та час проведення огляду ТЗ. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов задовленню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed