Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У квітні 2017 року до суду із позовною заявою про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином, звернувся [PERSON] Свої вимоги обґрунтував тим, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року, який залишений в силі ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, а саме в тому, що він, маючи відповідну кваліфікацію, працюючи головним лікарем Березанської міської лікарні та лікарем-травматологом за сумісництвом, тобто перебуваючи в трудових відносинах із Березанською міською лікарнею та Березанською міською радою, при проведенні лікування дружини позивача [PERSON], як медичний працівник неналежно виконував свої професійні обовязки, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення не провів відповідне обстеження та не призначив специфічну антитромболітичну терапію, що призвело до смерті останньої. Передчасна смерть [PERSON], дружини, матері, стала великим горем для сімї позивача, змінила хід його життя та життя його дітей. Все це спричинило [PERSON] болісні душевні страждання, негативно впливає на його психологічний стан. Тому [PERSON] просив суд стягнути із Березанської міської лікарні та Березанської міської ради на його користь матеріальну шкоду у розмірі 27716 гривень 50 копійок та моральну шкоду в розмірі 622080 гривень 00 копійок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обгрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві та підтверджуючи доказами, дослідженими в ході судового розгляду, просив їх задоволити. Представник відповідача Березанської міської лікарні - в судовому засіданні проти задовлення позовних вимог заперечив частково, вказавши, що шкода позивачу дійсно завдана, однак грошові суми, які просить стягнути [PERSON] на свою користь з відповідачів, нічим не підтверджуються і є надуманими. Крім цього вказував, що відповідач - Березанська міська лікарня - є комунальним закладом, засновником якого є Березанська міська рада, тому й відповідати за даним позовом необхідно саме Березанській міській раді Київської області. Окрім цього зазначив, що причиною потрапляння [PERSON] до лікувального закладу стало її падіння внаслідок неналежного очищення вулиць м. Березань від снігу та криги комунальними закладами, які підпорядковані міській раді. В подальшому, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, Березанська міська лікарня свого представника до суду не направляла. Представник відповідача - Березанської міської ради Київської області - проти задоволення позову щодо них заперечувала, вказавши, що міська рада є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки Березанська міська лікарня є юридичною особою, яка створена відповідно до чинного законодавства, і наділена цивільною правоздатністю та дієздатністю юридичної особи. Лікар [PERSON] перебував у трудових відносинах з лікарнею, працюючи в ній лікарем-травматологом. Окрім цього зазначила, що з [PERSON] 02 вересня 2008 року був укладений контракт про призначення його на посаду головного лікаря Березанської міської лікарні з метою здійснення ним управління установою, забезпечення ефективного використання і збереження закріпленого за установою комунального майна, отже, [PERSON], який проводив операцію [PERSON] діяв не як головний лікар Березанської міської лікарні, а як лікар-травматолог, який перебуває у трудових відносинах з лікарнею, а не з міською радою. В подальшому, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, Березанська міська рада Київської області свого представника до суду не направляла. Третя особа - [PERSON] - будучи належним чином повідомленим про усі судові засідання по справі, до суду з'явився лише один раз, йому було роз'яснено про його права та обов'язки, про право заявити відвід суду та секретарю судового засідання, однак у зв'язку із неявкою представника відповідача було прийнято рішення про оголошення перерви у судовому засіданні. В подальші судові засідання [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи - не з'являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв, заяв чи клопотань до суду не направляв, як не надав і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі докази, врахувавши пояснення сторін по справі, викладені ними в судовому засіданні, встановив наступне. Судом встановлено, що 19 листопада 1983 року Березанською міською радою Баришівського району було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що було зроблено актовий запис № 124, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-БК № 457116 (а.с. 24). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ОК № 175045 [PERSON] померла 04 січня 2010 року (а.с. 25). Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року, який набрав законної сили 30 квітня 2015 року (переглядався касаційною інстанцією 21 жовтня 2015 року - залишено без змін), [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначено покарання у виді позбавлення права займатися медичною практикою на строк 3 років. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності (а.с. 8-23). Вироком встановлено, що лікування [PERSON] в стаціонарному травматологічному відділенні здійснювалось лікарем ортопедом-травматологом - головним лікарем Березанської міської лікарні [PERSON] Причиною смерті [PERSON] була тромбоемболія легеневої артерії тромбами із глибоких вен лівої гомілки, що є наслідком підвищення згортаємості крові, а коагулограма дозволяла б визначити рівень такої згортаємості та призначити відповідну спеціальну антитромботичну профілактику, яка була проведена [PERSON] у неналежних обсязі та порядку, прослідковується «ланцюжок» подій, які пов'язані одна з одною. При цьому, обов'язком [PERSON] було вжити усіх передбачених законодавством, а також сталою медичною практикою заходів, спрямованих на «розривання цього ланцюжка». У зв'язку з цим, враховуючи наявність факторів підвищеного ризику тромбозу у [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю [PERSON], проявленою при лікуванні [PERSON], та настанням смерті останньої (а.с. 8, 17). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним наявність причинно-наслідкового звязку між діями [PERSON], який перебував у трудових відносинах з Березанською міською лікарнею та виконував свої обов'язки як лікар ортопед-травматолог, та настанням смерті його пацієнтки [PERSON], а, відповідно, і між заподіянням [PERSON] позивачу шкоди. Щодо вимог до Березанської міської ради Київської області суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Березанська міська лікарня відповідно до відомостей, які містяться у відкритому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, держателем якого є Міністерство юстиції України, є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 01994758, засновником якої є виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch). Згідно з ст. 91, 92 ЦК України юридична особа здатна мати цивільні права та обов'язки, які здійснює через свої органи. А відповідно до ч. 1, 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'заннями; учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Жодних доказів того, що Березанська міська рада Київської області як засновник юридичної особи - Березанської міської лікарні відповідає за її зобов'язаннями ні представником Березанської міської лікарні, ні позивачем суду надано не було. Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову до Березанської міської ради Київської області у повному обсязі. Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2015 року, який набрав законної сили 30 квітня 2015 року, встановлено, що статус [PERSON] як медичного працівника та посадової особи Березанської міської лікарні підтверджується тим, що: наказом № 123-к від 04 серпня 2000 року по Березанській міській лікарні [PERSON] був прийнятий на посаду лікаря онколога-травматолога; наказом № 124-Н від 23 травня 2006 року Управління охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації [PERSON] була присвоєна друга кваліфікаційна категорія за спеціальністю ортопедія та травматологія; наказом № 138-к по Березанській міській лікарні від 02 вересня 2008 року [PERSON] був переведений з посади лікаря травматолога на посаду головного лікаря Березанської міської лікарні строком на 1 рік; 02 вересня 2008 між Березанським міським головою та [PERSON] був укладений контракт № 51, яким останній був призначений на посаду головного лікаря Березанської міської лікарні; розпорядженням виконавчого комітету Березанської міської ради № 285 від 05 серпня 2009 року [PERSON] був продовжений термін дії контракту від 02 вересня 2008 року № 51 терміном на 1 рік; згідно з наказом по Березанській міській лікарні № 20-к від 03 лютого 2009 року [PERSON] отримує доплату за роботу, яку виконує по спеціальності ортопедія та травматологія (а.с. 8 на звороті). [PERSON]М зазначив, що в результаті неправомірних дій лікаря [PERSON] позивач зазнав матеріальних збитків, повязаних із похованням дружини, а саме: вартість ритуальних послуг, що підтверджується товарним чеком № 329 від 05 січня 2010 року на суму 20174 гривні 50 копійок, накладною від 05 січня 2010 року СПД [PERSON] на суму 690 гривень 00 копійок, накладною від 05 січня 2010 року СПД Федорін на суму 225 гривень, накладною № 15 від 06 січня 2010 року СПД [PERSON] на суму 1484 гривні 00 копійок; вартість медикаментів, придбаних для проведення операції за підписом [PERSON] і Шестерні від 04 січня 2010 року на суму 800 гривень 00 копійок, вартість розтину тіла, обмивання, одягання, бальзамування - 670 гривень 00 копійок, транспортні витрати на перевезення труни з тілом з м. Переяслав-Хмельницький в м. Березань 300 гривень 00 копійок; кошти, затрачені на оплату роботи копачам за копання ями та поховання 600 гривень 00 копійок, вартість відспівування в церкві 350 гривень 00 копійок, замовлення поминального обіду на 170 чоловік - 15 000 гривень 00 копійок, придбання продуктів харчування на поминальний обід 40 днів 271 гривня (накладна СПД [PERSON] від 10 лютого 2010 року), придбання продуктів харчування на поминальний обід на 1 рік - 752 гривні 00 копійок (касовий чек № 81 від 03 січня 2011 року, товарний чек СПД [PERSON] від 03 січня 2011 року); придбання та установка надгробного памятника - 4500 гривень 00 копійок (накладна № 2 від 04 квітня 2011 року ФОП [PERSON]К.). Загалом, позивач просив стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 27716 гривень 50 копійок. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведене однозначно свідчить, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування вартості поминального обіду, придбання продуктів харчування на поминальні обіди після поховання, на 40 днів, на 1 рік. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] надано копії накладних та товарних чеків лише на підтвердження: вартості ритуальних послуг, що підтверджується товарним чеком № 329 від 05 січня 2010 року на суму 2074 гривні 50 копійок, накладною № 15 від 06 січня 2010 року СПД [PERSON]М, на суму 1484 грвині 00 копійок; придбання та установка надгробного памятника - 4500 гривень 00 копійок (накладна № 2 від 04 квітня 2011 року ФОП [PERSON]К.) (а.с. 26 27 29). Загалом, позивачем документально підтверджено 8058 гривень 50 копійок завданої матеріальної шкоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення у розмірі 8058 гривень 50 копійок. З аналізу зазначених правових норм та встановлення того, що [PERSON] під час проведення операції [PERSON] діяв як лікар ортопед-травматолог і перебував у трудових відносинах з Березанською міською лікарнею, відшкодування зазначеної матеріальної шкоди слід покласти на відповідача - Березанську міську лікарню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 622080 гривень 00 копійок, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При обгрунтуванні розміру спричиненої позивачу моральної шкоди та її підрахунку [PERSON] було використано так звану «методику [PERSON]М.» (методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань). Однак, як вбачається із інформації, розміщеної в Реєстрі методик проведення судових експертиз, держателем якого є Міністерство юстиції України, 29 січня 2016 року було прийнято рішення про припинення застосування вказаної методики. Тобто, на даний час вона не може бути застосована при встановленні заподіяння моральної шкоди як метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань. При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, неможливість відновлення) та з урахуванням інших обставин. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а саме на користь [PERSON] підлягає стягненню 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. Як зазначалося вище, судом було встановлено, що [PERSON] завдав шкоди, перебуваючи у трудових відносинах із Березанською міською лікарнею. Отже, відшкодування зазначеної моральної шкоди слід покласти на відповідача - Березанську міську лікарню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог. [PERSON] висунув дві вимоги - майнового та немайнового характеру, а саме стягнути з відповідачів завдану матеріальну шкоду у розмірі 27716 (двадцять сім тисяч сімсот шістнадцять) гривень 50 копійок та моральну шкоду у розмірі 622080 (шістсот двадцять дві тисячі вісімдесят) гривень 00 копійок. Оскільки судом частково задоволено вимоги майнового (у відсоткову відношенні - 29,1 %) та немайнового (у відсотковому відношенні - 48,22 %) характеру, то відповідач має сплатити судовий збір відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за вимогою майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього ж Закону за вимогою немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає із врахуванням вимоги щодо пропорційності до задоволеної частини вимог 186 гривень 24 коп. та 308 гривень 61 коп. відповідно, а разом - 494 гривні 85 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial