Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2002 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником ? частки житлового будинку №4 з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Річище по вул.Ровенка Млинівського району Рівненської області. У січні 2014 року його дружина [PERSON] тяжко захворіла. Впродовж тривалого часу вона перебувала на лікуванні у м.Рівне та м.Києві. Вказана ситуація негативно вплинула на стан його здоровя. Він, будучи особою похилого віку (1946 р.н.), постійно перебував у емоційно пригніченому стані. Саме тому у вересні 2014 року вирішив, що хоче забезпечити для себе достойний та відповідний догляд та допомогу на майбутнє. Здійснити задумане бажав шляхом укладення з сином договору довічного утримання, на підставі якого планував отримати догляд та матеріальну підтримку, натомість передати у власність останнього ? частку житлового будинку №4 з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Річище по вул. Ровенка, Млинівського району, Рівненської області та дві земельні ділянки кадастрові номери 5623886600:03:001:0010 та 5623886600:03:001:0011 за тією ж адресою. 02 жовтня 2014 року між ним та сином [PERSON] було укладено договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] Після укладення договорів син надавав йому та матері значну матеріальну допомогу, яку він сприймав як виконання його обовязків та був впевнений, що до часу смерті за ним такий догляд забезпечений згідно укладеного договору довічного утримання. Після смерті сина, який помер 09.10.2015 року випадково, переглядаючи документи він звернув увагу на той факт, що між ним та сином було укладено не договір довічного утримання, а договір дарування і зрозумів, що сталася помилка. На час укладення договору дарування у нього було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати недійсними договір дарування ? частини житлового будинку №4 з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Річище по вул.Ровенка Млинівського району, Рівненської області укладений між ним та його сином [PERSON] 02.10.2014 року та договори дарування земельних ділянок площею 0,125 гектара та 0,22 гектара, які розташовані в с.Річище по вул.Ровенка Млинівського району, Рівненської області. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідачі [PERSON]Ю, [PERSON] [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі, пояснивши суду, що позивач дійсно тяжко переживаючи хворобу дружини, будучи особою похилого віку висловлював бажання забезпечити собі догляд та матеріальне утримання з боку сина, шляхом укладення з ним договору довічного утримання. Третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала суду письмові пояснення, в яких вказала, що 02.10.2014 року до неї звернулись позивач та його син [PERSON] для укладення договорів дарування ? частки житлового будинку та двох земельних ділянок, що знаходяться у с.Річище вул..Ровенка Млинівського району Рівненської області. Сторони договору жодного разу не ставили питання про укладення договору довічного утримання. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить справу розглянути без її участі. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як встановлено судом, 02 жовтня 2014 року між позивачем та його сином [PERSON] було укладено договір дарування ? частки житлового будинку №4 з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Річище по вул.Ровенка Млинівського району Рівненської області та двох земельних ділянок площею 0,125 га (кадастровий номер 5623886600:03:001:0010) та 0,22 га (кадастровий номер 5623886600:03:001:0011), що знаходяться в с.Річище по вул.Ровенка Млинівського району Рівненської області, які посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.7, 9, 11) Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ№180675 виданим 10.10.2015 року, актовий запис №1634. (а.с.13) Спадкоємцями майна покійного є відповідачі по справі. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. З роз'яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою визнання правочину недійсним. Позивач в судовому засіданні пояснив, що дійсно під час посвідчення договору нотаріусом, не висував своєму покійному сину будь-яких конкретних умов щодо утримання, не вказував їх і нотаріусу. Не заперечує і того факту, що нотаріус дійсно вела мову та роз»яснювала наслідки укладення договору дарування, який він на той час сприймав як договір довічного утримання. Верховний Суд України в постановах Судової палати у цивільних справах від 21 жовтня 2015 року, у справі № 6-202цс15, від 11 листопада 2015 року, у справі № 6-1124цс15 висловив такі правові позиції. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо. Як встановлено судом, позивач є особою похилого віку, яка за станом здоровя потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Пригнічений стан здоров»я позивача, який міг вплинути на його волевиявлення при укладенні договорів підтверджується медичними документами, які досліджені в судовому засіданні. (а.с.16-22) Сторони також підтвердили відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна та підтвердили факт спільного його використання позивачем, покійним сином та відповідачами. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст .717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 червня 2014 року у справі 6-69ЦС14, від 19 березня 2014 року у справі 6-9цс14. Задовольняючи позов, суд враховує також і позицію відповідачів, які повністю визнають вимоги позивача, підтверджують обставини та факти, на які покликається позивач як на підставу про визнання договорів не дійсними. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст.203, 229-233, 717 Цивільного кодексу України

Outcome: approved