Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що на виконанні в Кальміуському ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження за виконавчими листом № 264/1089/16-ц від 19.09.2016 року, виданим Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі 250,00 грн. щомісячно. У звязку із тим, що по цьому виконавчому листу була відсутня заборгованість, 23 березня 2017 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. В рамках зазначеного виконавчого провадження з метою примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 року та 08.11.2016 року. Цей арешт був накладений на майно позивача через наявність нього заборгованості по аліментах понад трьох місяців, однак, у теперішній час така заборгованість відсутня, а наявність арешту та заборони на відчуження майна порушує права [PERSON] На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутися до суду та просив скасувати арешт на все рухоме та нерухоме майно, що йому належить, та заборону здійснювати відчуження такого майна, накладені постановою державного виконавця Кальміуського ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 26.10.2015 року та 08.11.2016 року Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не запречував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась з невідомих підстав, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Кальміуського ВДВС м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вирішення позову залишив на розсуд суду. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи в провадженні Кальміуського ВДВС м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться три виконавчих провадження за виконавчими документами: - Виконавчий лист № 264/435/13-ц, виданий 27.02.2013 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/5 частини його доходів щомісячно; - Виконавчий лист № 264/6925/13-ц, виданий 19.11.2013 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 6824,10 грн.; - Виконавчий лист № 264/1089/16-ц, виданий 19.09.2016 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі 250,00 грн. щомісячно. Так, у зв'язку із наявністю заборгованості по сплаті аліментів постановою старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 26.10.2015 року було накладено арешт на рухоме майно, що належить позивачу [PERSON] Також постановою старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 08.11.2016 року було накладено арешт на нерухоме майно, що належить позивачу [PERSON] Постановою старшого державного виконавця Кальміуського ВДВС м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 40995303, у звязку із відсутністю заборгованості було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 264/435/13-ц, виданого 19.11.2013 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки у звязку із несвоєчасною сплатою аліментів у розмірі 6169,77 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 425,00 грн. та судового збору у розмірі 229,40 грн. Постановою старшого державного виконавця Кальміуського ВДВС м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 36929564, у звязку із відсутністю заборгованості було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 264/1089/16-ц, виданого 19.09.2016 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про зміну розміру аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/5 частини його доходів щомісячно на 250,00 грн. щомісячно. Виконавчий лист № 264/435/13-ц, виданий 27.02.2013 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, підлягає поверненню без подальшого виконання, аліменти за цим виконавчим документом утримано у повному обсязі по 06.09.2016 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 11.05.2017 року, заборгованість по сплаті аліментів на утримання непрацездатної матері у позивача, станом на 06.06.2017 року відсутня. Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту частини 2 цієї статті вбачається, що стягнення може бути звернено на майно боржника у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. Зважаючи на те, що на час розгляду справи відпали підстави для звернення стягнення на майно боржника, оскільки заборгованість зі сплати аліментів боржником погашена, аліменти сплачуються щомісячно, також відпали і підстави для арешту майна боржника, який, відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», застосовується для забезпечення реального виконання рішення при зверненні стягнення на майно боржника. Порядок зняття арешту визначений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої вбачається, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований(ч.ч.3,4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду(ч.5). Позовні вимоги про зняття арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підстави, визначені законом, для звернення стягнення на майно боржника та накладення арешту на все майно боржника на теперішній час відсутні. Чинним законодавством встановлена можливість звернення стягнення на майно боржника, а відтак і можливість накладення арешту на його майно, лише у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. В розумінні ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника накладається держаним виконавцем і застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Постанови державного виконавця про арешт рухомого та нерухомого майна [PERSON] за умови відсутності заборгованості по аліментам порушує права власності позивача на належне йому майно. При цьому арешт майна є виключно мірою, що спрямоване на забезпечення інтересів громадян, на користь яких винесено рішення суду, зокрема погашення існуючої заборгованості за рахунок арештованого та реалізованого майна боржника. На теперішній час вжити державним виконавцем заходи для виконання рішення суду в майбутньому без наявності реальної заборгованості боржника є надмірним та не відповідають принципу співрозмірності накладеного обтяження на майно, його вартості та борговим зобовязанням боржника. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими письмовими доказами та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved