Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики з урахування трьох відсотків річних за період прострочення заборгованості в сумі 88260 грн., судові витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 600 грн. та по сплаті судового збору в розмірі 882,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до нотаріально посвідченого договору позики від 17.02.2011 року передала відповідачу [PERSON] у борг 80000 грн. строком до 20.08.2011 року. Однак, у встановлений договором строк відповідач отриманих у борг коштів не повернув і на даний час продовжує ухилятися від виконання своїх боргових зобов'язань. У травні 2014 року до суду звернулася [PERSON] із заявою про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що є дружиною відповідача і можливе рішення суду про задоволення позову може вплинути на її права або обов'язки щодо однієї із сторін. Ухвалою суду від 26 травня 2014 року клопотання [PERSON] задоволено(а.с.15). В судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні своїх вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що згоди на укладення згаданого правочину не надавала. На час розгляду справи її чоловік - відповідач [PERSON] є безвісно відсутньою особою і на її думку обов'язок виконання можливого рішення про задоволення цього позову може бути покладеного на неї та її родину. [PERSON] прохала на даний час у задоволенні позову відмовити і стягнути суму боргу з відповідача [PERSON] після того, як буде встановлено його місце знаходження. Вирішуючи питання щодо можливості ухвалення у справі заочного рішення, судом встановлено, що копію позову з додатками та повідомлення про час і місце розгляду справи на 26 травня 2014 року та на 21 липня 2014 року вручено [PERSON] (а.с.12,25), яка підтвердила в судовому засіданні, що проживає з відповідачем однією сім'ю і є його дружиною, що у свою чергу підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.40). З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч.3 ст.76 ЦПК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] належно повідомлений про час і місце розгляду справи. За таких обставин та враховуючи згоду позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України предбаченого, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що 17 лютого 2011 року відповідач [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] в борг 80000 гривень, що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики (а.с.4). Згідно згаданого договору. [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути запозичені кошти до 20 серпня 2011 року. Заперечуючи проти задоволення позову представник третьої особи наполягав на тому, що позивачкою не надано суду розписки про отримання [PERSON] запозичених коштів. Але зазначені доводи [PERSON] суд вважає неспроможними, так як вони не ґрунтуються на чинному законодавстві та досліджених в судовому засіданні доказах. Так, виходячи із змісту нотаріально посвідченого договору позики, а саме пункту 5, сторони договору підтвердили у нотаріуса факт передачі грошових коштів у сумі 80000 грн., ще до підписання даного договору позики (а.с.4). У такому випадку законодавством України не передбачено складення окремої розписки або іншого документу на підтвердження факту передачі грошей. Також є хибними твердження представника третьої особи про неможливість розгляду цієї справи до розшуку безвісно відсутнього відповідача [PERSON], так як у судовому порядку безвісно відсутнім його визнано не було, а внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по заяві третьої особи [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] пішов з дому і не повернувся (а.с.41), не має для цієї цивільній справі жодних правових наслідків і не є перешкодою для ухвалення заочного рішення. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення боргу за договором позики, суд виходить з того, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується належними та допустимими доказами і доказів погашення цієї заборгованості відповідачем та іншими учасниками судового розгляду не надано. Також, грунтуються на нормах чинного законодавства та умовах договору позики і тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно розрахунку, наведеному у позові, [PERSON] прохає стягнути з відповідача відсотки за прострочення боргового зобов'язання за період з 17 лютого 2011 року по 28 квітня 2014 року (а.с.2). Враховуючи, що відповідач взяв на себе зобов'язання погасити борг за договором позики до 20 серпня 2011 року, термін прострочення виконання зобов'язання починається не з 17 лютого 2011 року, а з 21 серпня 2014 року. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, суд враховує при розрахунку, що термін прострочення закінчується 28 квітня 2014 року, як це зазначено у позові, і становить 981 днів. Таким чином, три відсотки річних від простроченої суми боргу визначається судом в розмірі 6450,14 грн., виходячи з наступного розрахунку: 80000 х 3% : 365 х 981(днів прострочення платежу) = 6450,14. З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 80000 гривень та три відсотки річних в розмірі 6450,14 грн., а всього на загальну суму 86450,41 грн. При зверненні до суду із згаданим позовом позивачкою сплачено судовий збір в сумі 888,60 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. З огляду на викладене, на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 864,50 грн. Суд вважає, що вимога позивачки про стягнення з відповідача 600 грн. витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягає, так як суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial