Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У квітні 2016 року представник Виконавчого комітету Маріупольської міської ради звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду та перебуває на балансі ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя. Вказана квартира на підставі рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 15 грудня 2008 року була визнана виморочною після смерті [PERSON], яка померла 15 грудня 2005 року. Між тим, працівниками ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя було встановлено, що в цій квартирі в теперішній час без достатніх правових підстав мешкає відповідачка [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON]А, [INFO]. [PERSON] на обліку з надання житла особам, що потребують поліпшення житловим умов не перебуває та рішення про виділення їй вказаної жилої площі відсутнє, договір найму житла з нею відсутній. На підставі викладеного, просив виселити відповідачку з дитиною з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи за відсутності представника та просить вирішити спір на підставі діючого законодавства з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 15 грудня 2008 року, ухваленим у цивільній справі за заявою Маріупольської міської ради про визнання спадщини відумерлою, яке набрало законної сили 25 грудня 2008 року, встановлено, що спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] м.Маріуполя, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлої 15 грудня 2005 року, є відумерлою. Право власності на вказану квартиру визнано за територіальною громадою в особі Маріупольської міської ради. Інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно №35676479 підтверджується, що спірна квартира є власність територіальної громади м.Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Згідно актів ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя від 29 серпня 2013 року, 27 вересня 2013 року,18 грудня 2014 року, 09 червня 2015 року в квартирі [ADDRESS] без реєстрації проживає [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON]. Зазначені акти складені в присутності та зі слів сусідів. Довідкою Кальміуської рай адміністрації Маріупольської міської ради від 08 червня 2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], у Кальміуському районі м.Маріуполя не зареєстрована. Актом обстеження умов проживання від 17 липня 2016 року, складеним комісією Служби у справах дітей Кальміуської рай адміністрації, встановлено, що квартира [ADDRESS] розміщена на 2 поверсі 2 поверхового будинку а складається з 2 кімнат загальною площею 50 кв.м. В квартирі проживають [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], а також її цивільний чоловік [PERSON] В акті також зазначено, що житло винаймають з 01 березня 2006 року. Разом з тим, суд звертає увагу, що вимоги до [PERSON] щодо його виселення з займаної оселі позивачем не стявляться. Згідно акту ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя від 17 серпня 2016 року, суду надано інформацію, що нинішні мешканці спірної квартири не надають інформації щодо своєї особи та чинять перешкоди в здійсненні інспекторами ЖКП своїх службових повноважень. Також надано довідку №1528 про наявність заборгованості по квартплаті станом на 01 серпня 2016 року в розмірі 4782,11 грн. Так, судом достовірно встановлено, що спірна квартира відноситься до державного житлового фонду. Згідно ч.1 ст. 15 ЖК УРСР (далі - ЖК України), виконавчі комітети органів місцевого самоврядування здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради та видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянинові на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Доказів того, що Виконавчим комітетом відповідачці видавався ордер для вселення у спірну квартиру або приймалося відповідне рішення про його надання, суду не надано. Не надано суду й доказів того, що з відповідачкою укладався договір найму спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка займає вказану квартиру без належних правових підстав, тобто є особою, яка самоправно її зайняла. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.3 ст. 116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги виконавчого комітету до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо задоволення позовних вимог відносно виселення дитини [PERSON] суд виходить з наступного. Статтею 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Так, судом встановлено,що дитина [PERSON] народився 23 лютого 2000 року та досяг віку 14 років. Разом з тим, оскільки дитина до прийняття даного рішення, проживала разом з матірю [PERSON], та остання зареєстрована за адресою: [INFO], то суд не порушає прав дитини, висиляючи її разом з матірю з займаної оселі без надання іншого житла. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 грн. сплачений при зверненні до суду з позовом. На підставі ст.ст. 29,319, 327, 328 ЦК України, ст.ст. 15, 116 ЖК УРСР,

Outcome: approved