Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У квітні 2015р. [PERSON] (Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»(Відповідач, Банк) про зобов'язання вчинити дії щодо повернення банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад, відповідно до якого позивач вніс на депозитний рахунок кошти в розмірі 5 500 доларів США на строк до 07.12.2014 року з відсотковою ставкою 11,50 % річних. 26.11.2014 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення 08.12.2014 року внесеного вкладу разом із нарахованими відсотками. На дане звернення 22.12.2014 року банк повідомив позивача, що клієнтам, що мають вклади, раніше відкриті у відділеннях банку на території АР Крим і м.Севастополя, банк пропонує перейти на обслуговування зазначених вкладів в будь-яке за вибором клієнта відділення банку, яке обслуговує клієнтів з Кримського півострова. Оскільки до теперішнього часу банк не повернув позивачу належні йому кошти, при цьому позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права, позивач просить зобов'язати відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу належні позивачу кошти у валюті вкладу в розмірі 6 427,39 доларів США, що складається з: 5 500 доларів США - вклад за договором; 868,17 доларів США - проценти по вкладу; 59,22 доларів США - 3 % річних. Представником Відповідача щодо заявлених позовних вимог подані письмові заперечення. Так, заперечуючи щодо позову сторона Відповідача зазначила, що позивачем 25.11.2014 року направлено, а банком 27.11.2014 року отримано заяву про не планування продовження строку дії договору-заяви та прохання повернути готівкою грошові кошти по депозиту та відсотки на наступний день після завершення депозиту 08.12.2014 року. Однак позивач не надав доказів про вчинення дій, передбачених п. 5.1 договору. Таким чином, через ігнорування позивачем свого обов'язку щодо особистого звернення до відділення банку за отриманням суми вкладу у готівковій формі відповідно до поданої заяви про повернення вкладу за договором, відповідач згідно умов договору-заяви здійснив продовження дії договору на умовах вкладу на вимогу. Також представник відповідача зазначив в своїх поясненнях, що позивачем було неправомірно здійснено нарахування відсотків після закінчення строку розміщення вкладу за період з 08.12.2014 року по 17.04.2015 року за звичайною процентною ставкою (11,5 %), яка була встановлена п. 2 договору, тобто, заявлені позивачем розміри відсотків розраховані некоректно та не відповідають умовам договору. Представник відповідача заперечував проти стягнення 3 % річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки на його думку банком не було допущено прострочень виконання зобов'язань. Оскільки Постановами Правління НБУ встановлено обмеження на здійснення виплат банківського вкладу, а саме до 15000 грн на добу, тому вимоги позивача повернення вкладу одним платежем є безпідставними. Крім того, представник відповідача повідомив, що позовні вимоги позивача випливають із змісту угоди, яка була укладена та фактично реалізовувалась на території АР Крим. У зв'язку з набуттям чинності 06.05.2014 року постановою Правління НБУ № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя», відповідач припинив свою діяльність та діяльність своїх відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і м.Севастополя і був позбавлений можливості здійснення обслуговування клієнтів через обставини, які знаходяться поза межами контролю та впливу банку. Згідно зі ст.. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Таким чином, представник відповідача зазначив, що згідно вказаних норм банк не несе відповідальність за припинення обслуговування клієнтів на території АР Крим. В судовому засіданні Позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник Відповідача - Бойко А.В. в судовому засіданні заперечував проти позову. Наголошував на тому, що Позивачем не надано доказів того, що він не отримав кошти за депозитним договором на території саме АР Крим. При цьому Позивач, будучи допитаним у судовому засіданні за його згодою в якості свідка, повідомив, що на території АР Крим від грошових коштів за вказаним депозитом не отримував, до жодної організації захисту вкладників Російської Федерації не звертався, з жовтня 2014р. проживає в м.Кривий Ріг. Вислухавши пояснення Позивача, представника Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02.12.2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір-заяву № 44737/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до якого [PERSON] вніс на депозитний рахунок грошові кошт в сумі 5 500 доларів США на строк до 07.12.2014 року, з відсотковою ставкою 11,50 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частиною 1 ст. 1061 ЦК України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Пунктом 5 договору передбачено, що вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п. 1 договору-заяви у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 основних умов. При цьому, банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1 % річних відповідно до положень п. 5.3 основних умов у випадку, якщо протягом терміну розміщення вкладу вкладнику здійснювалася виплата процентів. Відповідно до п. 6 договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 основних умов. Як зазначено в п. 7 договору, строк розміщення вкладу, визначений в п. 1 цього договору-заяви, не може бути продовжений сторонами. 25.11.2014 року позивач направив поштою до банку заяву про повернення коштів та процентів за договором банківського вкладу, а також повідомив, що не має наміру продовжувати строк дії договору (а.с. 6-7). На вказану заяву, відповідач листом від 22.12.2014 року (а.с.8) повідомив позивача про те, що у зв'язку з прийняттям Правлінням НБУ постанови № 260 від 06.05.2014 року, що виключає функціонування підрозділів українських банків на території Криму, банк закрив з 16.05.2014 року свої відділення, розташовані на Кримському півострові. Банк здійснює свою діяльність згідно з законодавством України і на даний час не має юридичних підстав для надання своїх послуг на території Кримського півострова. Також, у вищевказаному листі, відповідач запропонував позивачу перейти на обслуговування вкладів в будь-яке за його вибором відділення банку, яке обслуговує клієнтів з Кримського півострова. Разом з тим, суд вважає, що припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що були розташовані на території АР Крим і м.Севастополя, не є підставою для звільнення від виконання зобов'язання, визначеного умовами укладеного з позивачем договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Слід також зазначити, що позивач уклав договір банківського вкладу з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване в м.Києві. За змістом ст.. 95 ЦК України філія є відокремленим підрозділом юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Судом встановлено, що згідно п. 5 Постанови НБУ №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» банки, в тому числі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і м. Севастополя. Банк, у відповідності до ст.58 Закону України «Про банки і банківську ліцензію» відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Отже, той факт, що договір був укладений у відокремленому структурному підрозділі (філії) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», діяльність якого припинено у зв'язку з окупацією АР Крим та м.Севастополя, не звільняє відповідача від належного виконання зобов'язання, взятого на себе на підставі договору банківського вкладу. Оскільки відповідно до ст..629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, при цьому одностороння відмова від зобов'язання умов не допускається, про що визначено в ст. 525 ЦК України, суд вважає, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу вклад за договором банківського вкладу в розмірі 5 500 доларів США та відсотки по вкладу за період з 03.12.2013 року по 17.04.2015 року в розмірі 868,17 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем було надано розрахунок 3 % річних за період з 08.12.2014 року по 17.04.2015 року, який відповідає вимогам чинного законодавства, а тому приймається судом до уваги. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, суд вважає, що відповідач зобов'язаний також сплатити позивачу 3 % річних в розмірі 59,22 доларів США. Обмеження ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами є порушенням договору банківського вкладу. Зазначені порушення є істотними, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатися власними коштами. Враховуючи викладене вище, відповідач зобов'язаний повернути позивачу вклад за договором в розмірі 5 500 доларів США, проценти за вкладом в розмірі 868,17 доларів США та 3 % річних в розмірі 59,22 доларів США, а всього 6 427,39 доларів США. Вказані кошти банк зобов'язаний видати позивачу готівкою одноразовою операцією через касу банку. При вирішенні даного спору судом першої інстанції враховано правову позицію висвітлену Верховним Судом України у постанові від 29.05.2013р. у справі №6-39цс13, яка відповідно до положень ЦПК України є обов'язковою для врахування судами, в тому числі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved