Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У квітні 2014 року подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду в порядку окремого провадження зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у шлюбі з 14 серпня 2004 р., який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї за актовим записом № 1642. Від шлюбу мають мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Заявники посилаються на те, що спільне життя в них не склалося, оскільки вони різні по характеру люди, не можуть знайти спільної мови при вирішенні сімейних питань, мають різні погляди на життя, на ведення домашнього господарства, посилаються на відсутність взаєморозуміння і довіри, внаслідок чого втрачено один до одного почуття любові та взаємоповаги. Вказують, що між ними 08 квітня 2014 року укладено Договір про виховання і забезпечення дітей після розірвання шлюбу батьків, яким визначено порядок утримання та виховання дітей, визначено місце проживання дітей після розірвання шлюбу батьків. Сторонами 07 квітня 2014 року укладено мирову угоду про розподіл майна. Просять суд розірвати шлюб, розглянути та затвердити розподіл майна, викладений у Договорі про розподіл майна та розглянути та затвердити порядок утримання та виховання неповнолітніх дітей, визначити місце проживання дітей після розірвання шлюбу, що викладено в Договорі про виховання і забезпечення дитини після розірвання шлюбу батьків. Заявник [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, заяву підтримав. Заявник [PERSON] в судове засідання не з»явилась, у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду справи. Надала суду письмову заяву, просить справу розглянути без її участі, заяву підтримала. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України та п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. Так, відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.ст. 104, 105 СК України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 109 СК України. Нормою ст.109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено , що сторони зареєстрували шлюб 14 серпня 2004 р. у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 1642 (а.с. 17). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO](а.с.18,19). Заявники досягли згоди щодо порядку сплати аліментів на утримання дитини , визначення місця проживання і виховання дитини шляхом укладення 08 квітня 2014 року укладено Договору про виховання і забезпечення дітей після розірвання шлюбу батьків(а.с. 22). Сторонами також надано суду доказ про те, що 07 квітня 2014 року укладено мирову угоду про розподіл майна(а.с. 20-21). З матеріалів заяви вбачається, що заявники намірів поновлювати шлюбні стосунки та примиритись не мають, діти залишаються проживати разом з матір'ю. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, між ними втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе і суперечить інтересам подружжя та дітей. На момент постановлення рішення судом сплинув строк, передбачений ч. 4 ст. 109 СК України, на протязі якого сторони заяву про розірвання шлюбу не відкликали. Виходячи з вище викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. Ст. 175 ЦПК України дає визначення мирової угоди. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Оскільки данне питання пов'язано зі спором про право цивільне, то відповідно, в окремому провадженні воно застосовуватися не можє, тому суд відмовляє у задоволенні вимоги заявників про затвердження мирової угоди про розподіл майна, оскільки дана вимога повинна розглядатися в позовному провадженні. Щодо затвердження порядку утримання та виховання дітей, то суд відмовляє у задоволенні даної вимоги з тих підстав, що сторонами укладено Договір про виховання і забезпечення дитини після розірвання шлюбу батьків, даний договір нотаріально посвідчений і тому не потребує його затвердження судом. Відповідно до ст. 235 ч.7 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. Заявником [PERSON] в заяві про розірвання шлюбу не ставиться питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: partial