Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ПАТ «Златобанк» було укладеного договір банківського вкладу строком до 12 березня 2015 року та внесено на рахунок в банку 8 811 917 грн. За умовами договору, банк зобов'язувався сплачувати йому відсотки в розмірі 28,0% річних. На підставі постанови Правління Національного банку України запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЗЛАТОБАНК». Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 р. № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення та розпочато процедуру ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК». Після виплати йому гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 000 грн., за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, залишок коштів у національній валюті складає 10 316 447,90 грн. У зв'язку із визнанням банку неплатоспроможним та в подальшому початку його ліквідації, позивач втратив можливість отримати кошти, які зберігаються на рахунку банку. Вказав, що бездіяльністю відповідача йому нанесена шкода (збитки) у розмірі не виплачених коштів, які відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 58 Закону України «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб» підлягають стягненню на користь позивача з власника істотної участі банку за мінусом одержаної позивачем гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 000 грн. Сума не виплаченого депозиту позивачу є збитками, оскільки зі змісту ст. 22 ЦК України, вбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. Вказав, що бездіяльністю власника істотної участі полягає у невживанні своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку - позивачу нанесено збитки, у розмірі вкладу, що не покривається гарантованою сумою, яка відшкодовується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, тому такі збитки повинні бути стягнуті з відповідача. Через невиконання своїх обов'язків, відповідачі мають повернути йому заборгованість у повному розмірі зі сплатою трьох відсотків річних в розмірі 633 401,63 грн. та інфляційній втрати - 5 308 844,08 грн. Просив суд стягнути солідарно з ТОВ «АВАНГАРД- ЕКСПО» та [PERSON] на користь на його користь заборгованість за договором банківського вкладу - 10 316 447,90 грн., втрати від інфляції - 5308844,08 грн., три відсотки річних - 633 401,63 грн., а всього - 16 258 693,61 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлено, що 07 березня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Златобанк» укладений договір банківського вкладу «Універсальний» №056601, відповідно до якого позивачем у банку розміщено вклад на рахунку [NUMBER] на суму 8 811 917 грн. Строк розміщення вкладу до 12 березня 2015 року. Постановою Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 ПАТ «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30, в ПАТ «Златобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Постановою правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Златобанк». Згідно довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» №2040 від 09 липня 2015 року, вбачається що [PERSON] включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Златобанк». Акцептована сума вимог по рахунку [NUMBER] складає 10 079 397,03 грн., 422,56 грн. та по відсоткам - 0,95 грн., 236 717,36 грн. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов'язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено позивачу гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Златобанк» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, зобов'язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб'єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов'язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов'язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави для деліктних зобов'язань є обов'язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Крім цього, ч. 1 ст. 52 Закону визначено, що пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 52 вказаного Закону пов'язаними з банком особами є особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. Істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність») Судом встановлено, що відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань власниками істотної участі ПАТ «Златобанк» є ТОВ «Авангард-Експо», відсоток якого у статутному фонді банку складає 97,94 та ТОВ «Агробудконсалтинг», відсоток якого у статутному фонді банку складає 2,06. Відповідно до положень ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч.2 ст.59 ЦПК України). Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини. Доведення шкоди, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача ТОВ «Авангард-Експо», [PERSON] в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача. Під час судового розгляду представником позивача не доведено, що саме відповідачем порушено вимоги законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснено ризикові операції, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або довели банк до неплатоспроможності. Також не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «Златобанк» до неплатоспроможності, причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. При зверненні позивача до суду, не було надано доказів на підтвердження допущення відповідачем вказаних порушень і що ці порушення призвели до визнання банку неплатоспроможним та прийняття рішення про його ліквідацію. Оскільки жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст.58, 59 ЦПК України, який би підтверджував причетність відповідача щодо неповернення позивачу його вкладу, а також, що внаслідок дії чи бездіяльності ТОВ «Авангард-Експо», [PERSON] призвели до завдання банку шкоди з його вини, суду не надано, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі та

Outcome: dismissed