Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У жовтні 2020 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 6733,79 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ѕ частини квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу, яка користується послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства не вносить, тому у неї виникла заборгованість за період з 01.08.2013 по 31.10.2019 у розмірі 6733,79 грн., яку позивач КП «Водоканал» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. 04.01.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що між сторонами договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] був укладений 06.06.2020, а до цього часу договірні відносини були відсутні. Зазначає, що на момент укладення договору за квартирою значився борг у розмірі 6733,79 грн., який нарахований колишньому власникові [PERSON] . На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності. 19.01.2021 від представника позивача - [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що факт відсутності договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг до 06.06.2020 сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг за період з 01.08.2013 по 31.10.2019. Зазначено, що відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/3212/13-ц від 31.10.2013 ѕ частини квартири [ADDRESS] перейшло у власність відповідача. Оскільки чинним законодавством України встановлено обов`язок власника квартири нести витрати, пов`язані з її утриманням, просив задовольнити позовні вимоги КП «Водоканал» у повному обсязі. 02.02.2021 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що за адресою: [ADDRESS] в період, за який позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги, ніхто не проживав, а також за вказаною адресою жодна людина не була зареєстрована. Також зазначила, що розрахунок відповідача не містить вартості тарифу, кількості наданих і спожитих відповідачем послуг. Вказує, що позивач не надав суду доказів, що до укладення договору між сторонами відповідачу надавались послуги з холодного водопостачання та водовідведення, і що відповідач ними користувалася, та зауважила, що позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення заборгованості. Від представника позивача - [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі за наявними письмовими доказами. У задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву і в запереченнях на відповідь на відзив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , відповідач їх отримувала на підставі особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 222855966 від 07.09.2020, відповідачу на праві приватної власності належить ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 332/3212/13-ц від 31.10.2013. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг закріплений також у ст. 162 ЖК Української РСР. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 546 від 28.10.1999 р. «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», збір абонентної плати з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних платежів та передано функції по збору платежів від населення комунальному підприємству «Водоканал». У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , відповідач отримувала послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01.08.2013 по 31.10.2019, однак не сплачувала їх, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2020 складає 6733,79 грн. Згідно довідки, наданої позивачем, за особовим рахунком [NUMBER] за період з 01.08.2013 по 31.10.2019 мається заборгованість в сумі 6733,79 грн., з якої: заборгованість за холодне водопостачання у розмірі 3998,06 грн., за холодне водовідведення - 2735,73 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку та не надано даних щодо погашення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті за надані послуги, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості. Належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано не було. Відповідачем не надано доказів ненадання або неналежного надання КП «Водоканал» послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Твердження відповідача, викладені у запереченнях на відповідь на відзив, зокрема про те, що за адресою: [ADDRESS] в період, за який позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги, ніхто не проживав жодним доказом не підтверджені. Суд зауважує, що згідно зі ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Місце реєстрації та проживання власника на зміст права власності не впливає. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування при вирішені спору вимог закону щодо спливу позовної давності. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк внесення щомісячних платежів визначений п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630, не пізніше 20 числа наступного місяця. Отже, оскільки вказаними Правилами встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок оплати послуг щомісячно, то право вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку оплати кожного чергового рахунку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного з цих зобов`язань. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач у період з 01.08.2013 по 31.10.2019 не здійснила жодної сплати в рахунок погашення заборгованості за отримані послуги, а отже не виконувала свої зобов`язання з оплати комунальних послуг. Таким чином, суд приходить до переконання, що вже починаючи з вересня 2013 року позивач мав можливість довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся тільки в жовтні 2020, у зв`язку із чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених за період часу до вересня 2017 року включно та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] з урахуванням строку позовної давності заборгованість в межах позовних вимог за період часу з жовтня 2017 по 31.10.2019 в розмірі 1339,99 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Крім того, у відповідності з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, в сумі 418,29 грн.

Outcome: partial