Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) в особі свого представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - відповідач), третя особа - [PERSON], відповідно до якого просила визнати Договір поруки від 23.11.2005 року, що укладений між ПАТ « КБ «Надра» та [PERSON] припиненим з 28.07.2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2005 року між третьою особою та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, укладено Кредитний договір № 804/6/11/2005/840К/1119, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі - 12750 доларів США, валюта повернення кредиту та сплати відсотків - долари США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та ВАТ КБ «Надра» того ж дня було укладено Договір поруки (далі по тексту - Договір). Позивач вважає Договір поруки припиненим на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки сплив 6-ти місячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення боргу з поручителя. Зазначає, що 20.04.2014 року Банк надійслав позивачу вимогу про дострокове розірвання договору та повернення кредитних кошітв у розмірі суми боргу у відповідності до вимог п.4.2.4 Кредитного договору. Відтак, саме з цього часу необхідно відраховувати 6-ти місячний строк для звернення до суду, але відповідач у встановлений строк до позивача із позовом не звернувся, що наслідком припинення поруки з 28.07.2014 року. Відтак, з цього часу банк втратив таке право, оскільки у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України пропустив 6-ти місячний строк пред»явлення вимоги до поручителя в сумі заборгованості по кредиту. З наведених підстав позивач просив суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Третя особа про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, але направила до суду заяву про визнання позовних вимог, оскільки саме у січні 2014 року ним як позичальником було отримано вимогу з банку про дострокове повернення кредиту, а тому дія поруки в силу ст.559 ЦК України припинилась в липні 2014 року, тобто для звернення з позовом про стягнення боргу до поручителя. З врахуванням думки присутнього представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача, ухваливши за згодою представника позивача, відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України, заочне рішення. Законодавчо визначених обмежень щодо розгляду справи вказаної категорії за ст..274 ЦПК України не вбачається. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23.11.2005 року між третьою особою [PERSON] (після укладення шлюбу 04.12.2013 року змінила прізвище на [PERSON]) та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, укладено Кредитний договір № 804/6/11/2005/840К/1119, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі - 12750 доларів США, валюта повернення кредиту та сплати відсотків - долари США. З умовами п.1.4 кредитного договору строк його дії на 120 місяців, а згідно п.8.5 він діє до остаточного виконання Позичальником прийнятих на себе зобов»язань. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та ВАТ КБ «Надра» того ж дня 23.11.2005 року було укладено Договір поруки, за умовами п.2.1 якого кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов»язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання позичальником зобов»язань в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов»язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати Зобов»язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). За п.2.4 умов вказаного договору поруки визначено, що повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у Договорі) чи надана особисто Поручителю. Вказаний договір підписано сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із його умовами, що також підтверджено п.1.5 його умов. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з пояснень представника позивача в суді, то у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідач у січні 2014 року надіслав позивачу та позичальнику вимогу про дострокове розірвання кредитного договору та необхідність погашення боргу. Між тим, до суду із позовом до позивача та позичальника Банк звернувся лише у травні 2016 року, а тому пропустив строк 6-ти місячний строк для звернення із позовом до поручителя. Між тим, в матеріалах справи наявна вимога-претензія про дострокове стягнення кредитних коштів, що була надіслана та адресована виключно позичальнику [PERSON], але вказана вимога не містить жодних штампів чи інших вписаних у неї дат, з яких можливо зробити висновок про походження та вручення саме датою як «24.01.2014 року» (а.с.11). За умовами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29.08.2017 року, то в ньому було встановлено, що дійсно ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором до позивача та третьої особи у цій справі в травні 2016 року. Також, вказаним рішенням стягнуто з поручителя та позичальника грошові кошти заборгованості по кредиту. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п.24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із змінами і доповненнями, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного суду України, яка висловлена ним в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами України, то порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Як вбачається за умовами кредитного договору від 23.11.2005 року, то строк його дій визначено до 23.11.2015 року та до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов»язань (п.8.5 його умов), а за п.5.3 договору поруки, то його дія закінчується належним виконанням позичальником прийнятих на себе зобов»язань, отже ним не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Між тим, представником позивача в судовому засіданні не було надано суду доказів, що в січні 2014 року Поручителю було направлено письмове повідомлення з вимогою виконати Зобов»язання Позичальника в цілому, що передбачено умовами п.2.1 та п.2.4 договору Поруки від 23.11.2005 року. Крім того, за встановлених вище обставин пред»явлення позову до позичальника та поручителя 04.05.2016 року із розрахунку закінчення строку дії кредитного договору 23.11.2015 року вбачається, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в межах 6-ти місячного строку. Більше того, за змістом рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29.08.2017 року встановлено обставини надання правової оцінки діям банку в контексті можливості припинення дії договору поруки. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Протягом усього часу розгляду справи стороною позивача не було надано суду доказів тому, що позивача як поручителя було належним чином повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору за умовами п.2.1, п.2.4 укладеного договору поруки від 23.11.2015 року, а інших доказів, які б підтверджували, що Банком пропущено 6-ти місячний строк для пред'явлення вимог до поручителя про стягнення боргу судом не встановлено з огляду правовий висновок Верхового суду України, рішення Апеляційного суду Херсонської області та обставин вказаної справи, а тому відсутні підстави для припинення поруки у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, наслідком чого є залишення позовної заяви без задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed