Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У квітні 2014 р. ОСББ звернулося до суду з позовом, вимоги якого надалі уточнило (а.с.187-188), та остаточно просило визнати квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] нежитловою частиною багатоквартирного житлового будинку розташованого за цією ж адресою, що відповідно до технічного паспорту від 04 листопада 1996 р. складається з приміщення 10-17 площею 51,0 кв.м., тераси XXIII площею 33,0 кв.м., балкону №12. Вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незаконного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2005 р. була узаконена самочинно побудована квартира №12, хоча за проектом та за технічним паспортом в багатоквартирному будинку [ADDRESS] лише 11 квартир. Теперішній власник через негативні стосунки з іншими мешканцями багатоквартирного будинку відмовляється приводити приміщення так званої квартири до належного технічного стану, що становить небезпеку як для його родини так і інших мешканців. Тому визнання квартири нежитловою частиною багатоквартирного будинку змусить [PERSON] привести квартиру до належного стану та прийняти її до експлуатації відповідними органами та установами. В судовому засіданні представник ОСББ позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову та заяву про застосування строку позовної давності. Представник ДАБК в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи встанови наступні обставини. 18 грудня 2002 р. [PERSON] продав [PERSON] за нотаріально посвідченим договором житлові кімнати 10-17 площею 51,0 кв.м., тераси XXIII площею 33,0 кв.м., балкон №12, ворота №2, огорожа №4, сходи та вхід в під'їзд - в загальному користування, що складало 5/100 частин домобудівні [ADDRESS]. (а.с.26). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2005 р. у справі №2-3969/2005 р., що було скасовано рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2010 р., за [PERSON] визнано право власності на квартиру №12 (а.с.9, 23,24). Відповідно до змісту вказаного рішення апеляційного суду за [PERSON] розпорядженням адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради від 21 червня 2004 р. №248р оформлено самовільне збільшення житлової площі на 23,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS] та затверджено акт прийомки до експлуатації цієї квартири та постановлено видати свідоцтво про право власності. Підставою для скасування рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2005 р. і ухвалення апеляційною інстанціє рішення про відмову в задоволенні позову слугувало незалучення всупереч положенням Глави 26 ЦК України до участі в справі усіх співвласників будинку за вказаною адресою. Однак за час дії рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2005 р., квартира була продана [PERSON] за нотаріальним договором від 25 листопада 2005 р., а остання продала квартиру [PERSON] за нотаріальним договором від 04 жовтня 2006 р. (а.с.25). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що вимоги які висунув позивач не є способами захисту, які передбачені ст. 16 ЦК України, оскільки до компетенції суду не входить встановлення, переоцінка вже визначеного технічного статусу в даному випадку об'єкту нерухомості. Крім того, сформульовані остаточно вимоги зачіпляють інтереси усіх набувачів спірної нерухомості, оскільки ставиться під сумнів факт набуття та розпорядження ними квартирою [ADDRESS], а представник позивача відмовився на пропозицію суду залучити їх до участі в справі в якості співвідповідачів. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed