Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У жовтні 2020 року в провадження Запорізького районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком). Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] . З урахуванням уточнень позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім неї в зазначеному будинку зареєстровані: мати позивачки - [PERSON] , [INFO] , доньки позивачки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сестра позивачки - [PERSON] , [INFO] , племінниця позивачки - [PERSON] , [INFO] , та брат позивачки - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що разом із [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] , реєстрація права власності на який відбулася відповідно до вимог, що були чинними на час реєстрації. Фактично у будинку за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інші особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в зазначеному будинку не проживають понад 6 років. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] позивачці не відомо, а [PERSON] в категоричній формі відмовився у добровільному порядку знятися з реєстрації. Позивачка зазначає, що відповідачі не проживають у вказаному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться. Перешкод відповідачам в користуванні жилим будинком ні позивачка, ні інші члени її сім`ї не чинили та не чинять. В останній час тарифи на оплату комунальних послуг значно підвищилися, і з кожним місяцем потрібно здійснювати оплату за комунальній послуги, а також позивачка планує продаж своєї частки будинку, а наявність зареєстрованих відповідачів в ньому створює їй незручності та фактично позбавляє права вільного користування та розпорядження своєю власністю. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнену позовну заяву та просили її задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином за адресою проживання: [ADDRESS] , що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 134), причини неявки не повідомила, заяв, клопотань та відзиву на позов не надала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Згідно із відомостями Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Інші відомості про місце проживання чи перебування відповідачки відсутні. На адресу реєстрації відповідачки судом направлялися копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками та судова повістка, які повернулися на адресу суду із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 84). У відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 100, 127). Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином за адресою проживання: [ADDRESS] , що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 133), надав до суду клопотання, в якому зазначає, що дійсно не проживає у спірному будинку понад 5 років, його сестра [PERSON] зверталася до нього із проханням знятися з реєстрації, проте він не бажає цим займатися, проти задоволення позову не заперечує, приймати участь у судових засіданнях не бажає, просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 111-114). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 135). Надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідачі у спірному будинку, який належить їй та позивачці, не проживають приблизно з 2014 року, місце проживання її доньки [PERSON] та онуки [PERSON] їй не відомо, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а також подала клопотання, відповідно до якого просить розглядати справу без її участі та задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 105-110). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові пояснення третьої особи, матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується наступними правоустановлюючими документами, а саме договором міни житлового будинку на квартиру від 23.06.1993, посвідченого старшим державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1700 (а.с. 8), та 22.09.1993 зареєстрованим в орендному підприємстві Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1826 в книзі № 11, що підтверджується реєстраційним посвідченням Запорізького МБТІ від 22.09.1993 (а.с. 9); договором дарування частини житлового будинку від 10.10.2005, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Нєлєпіною Н.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1372 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9643741 від 23.01.2006 (а.с. 10, 11). Інша 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності третій особі - матері позивачки [PERSON] , що підтверджується договором міни житлового будинку на квартиру від 23.06.1993, посвідченого старшим державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1700 (а.с. 8). У відповідності до довідки виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 1688 від 23.10.2020, [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2017 р.н., [PERSON] , 1977 р.н. (зареєстрована, але не проживає), [PERSON] , 1971 р.н. (зареєстрований, але не проживає), [PERSON] , 1996 р.н. (зареєстрована, але не проживає) (а.с. 12). Згідно з актом обстеження фактичного проживання громадянина за адресою його реєстрації, складеного 23.10.2020 комісією у складі депутата Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] , сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , - фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , більше 6 років (з 2014 р.) (а.с.13). З інформації Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області вих.№ 01-45/1142 від 04.11.2020, наданої на запит суду, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 24.06.1996 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 17.09.1996 року (а.с.32). За інформацією Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області вих. № 01-45/1354 від 30.12.2020, наданою на запит суду, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 03.09.1993 року (а.с. 131). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із порівняльного аналізу ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У цій справі, інтереси позивачки, як співвласника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачів як членів сім`ї власника житла, оскільки саме позивачем здійснюються витрати щодо утримання своєї частки будинку, сплачуються комунальні послуги, проте, відповідачі спільного господарства з мешканцями будинку не ведуть, участі в утриманні майна не беруть, комунальних послуг не сплачують. Факт реєстрації відповідачів, тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачці матеріальну шкоду. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, оскільки матеріалами справи встановлено і підтверджено факт того, що вони без поважних причин не проживають в зазначеному будинку понад 6 років, втратили до цього житла будь-який інтерес, витрат на утримання будинку не здійснюють, житлово-комунальні послуги не сплачують, що порушує права позивачки як власника. Такі дії відповідачів свідчать про те, що вони не ставляться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування ним. Суд зауважує, що співвласник житлового будинку - третя особа у справі [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги, відповідач [PERSON] надав клопотання, відповідно до якого він не заперечує проти задоволення позовних вимог, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, не скористались своїми правами сторони в процесі і не надали суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивачки, або підтверджують поважність причин непроживання у спірному житловому будинку, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір за вимоги немайнового характеру щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в сумі 840,80 грн з кожного.

Outcome: approved