Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулася з позовом про стягнення з [PERSON] коштів, мотивуючи тим, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди житлового приміщення у вигляді трьох-кімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS]. Згідно письмової згоди, яку надала позивач, відповідач зобов'язався щомісячно від отриманої орендної плати перераховувати на розрахунковий рахунок [PERSON] суму в розмірі 800 грн. щомісячно. Проте, не здійснює перерахування коштів позивачу, в зв'язку з чим станом на 30.09.2014 утворилась заборгованість у розмірі 27 200 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в порядку заочного провадження та у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину та витягу про реєстрацію майна, являється власником 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Інша частка власності, зазначеної квартири, належить відповідачу [PERSON] та його неповнолітній доньці. 1 грудня 2011 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON], за письмовою згодою позивача, укладено договір оренди, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] у тимчасове користування житлове приміщення у вигляді трьох-кімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS], строком з 01.12.2011 по 30.09.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. . Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема догоорів та інших правочинів. Згідно письмової згоди, яку надала позивач [PERSON], відповідач зобов'язався щомісячно від отриманої орендної плати перераховувати на розрахунковий рахунок позивача суму в розмірі 800 грн. щомісячно (а.с. 5). Однак, починаючи з 31.05.2012 року, відповідачем не здійснюється перерахування позивачу оговореної між ними частки від отриманої орендної плати. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згодом позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість станом на 01.10.2015 року в розмірі 35 000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Оскільки відповідач не виконує свої обов'язки щодо оплати коштів, то станом на 01.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 35 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved