Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони з 25 вересня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . У них різні погляди на спільне проживання, а тому подальше збереження сім`ї суперечитиме інтересам позивачки. Просила шлюб розірвати, стягнути з відпоповідача на її користь судові витрати. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 26 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, у позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув. Направив на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі у якому зазначив, що позов визнає повністю. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 вересня 2010 року [PERSON] і [PERSON] у Букачівській селищній раді Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що було складено актовий запис № 9. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 25 вересня 2010 року Букачівською селищною радою Рогатинського району Івано-Франківської області. Сторони по справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 21 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. У частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. З наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Позивачка просила не надавати строк для примирення, відповідач позов визнав, а тому суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин є недоцільним. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, не бажають миритися, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища позивачка не подала. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved