Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 січня 2016 року, між ним та відповідачем був укладений усний договір, згідно з яким він передав відповідачеві аванс в розмірі 3000 грн. в рахунок часткової оплати на виготовлення меблів в дитячу кімнату. Термін виконання замовлення встановлений був у 30 робочих днів, тобто до 10.03.2016 року. У рахунок підтвердження передачі грошових коштів була власноруч написана розписка про отримання [PERSON] даної суми. У січні 2016 року відповідач попросив ще 1780 гривень в якості авансу, посилаючись на брак коштів на закупівлю матеріалів для виготовлення замовлення. В кінці березня 2016 року [PERSON] запевнив його, що поверне аванс в розмірі 4780 грн. відразу після отримання ним першої заробітної плати і при цьому взяв реквізити карти «ПРИВАТБАНК» для перерахування грошових коштів. У травні 2016 року позивач звернувся до Центрального відділення поліції МВП ГУНП із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК України. 04.06.2016 року йому було надано відповідь, що була проведена перевірка за зазначеною заявою, в ході якої встановлено, що ознак кримінального правопорушення не виявлено. Також зауважує, що на відміну від завдатку, аванс це всього лише спосіб платежу і не виконує забезпечувальної функції. Тобто аванс виконує функцію попередньої оплати і тому він має право вимагати його повернення. На підставі викладеного позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача суму авансу в розмірі 4780 грн., а також судовий збір в розмірі 551,20 грн. Позива [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивачки на підставі доказів, які маються у матеріалах справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2016 року [PERSON] взяв в [PERSON] 3000 грн. в якості авансу на виготовлення меблів, 27.01.2016 року [PERSON] взяв у [PERSON] 1780 грн. також в якості авансу на виготовлення меблів. Термін виконання замовлення 30 робочих днів, підтвердженням чого є власноручно написана розписка [PERSON] Згідно з повідомленням Центрального ВП МВП Головного управління національної Поліції Маріупольського відділу поліції, [PERSON] було повідомлено, що його заява була зареєстрована та розглянута, та за даним фактом проведена перевірка. В ході перевірки ознак кримінального правопорушення виявлено не було. За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позовних вимог та обставин позову. Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлення договором або законом, або розірвання договору; заміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умови усного договору та умови розписки щодо виготовлення меблів, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, а саме: аванс на виготовлення меблів в розмірі 4780 грн., а також судовий збір в розмірі 551,20 грн., а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 11, 530, 570, 610, 693 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved