Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У жовтні місяці 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0368 га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування цього будинку. Для отримання спадкових документів позивач звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 08 вересня 2017 року державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С. видала позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку № [ADDRESS]. Стосовно земельної ділянки площею 0,0368 га по [ADDRESS], державним нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. 21 вересня 2017 року було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що надані позивачем нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка знаходилась у позивача та померлої [PERSON] спільній сумісній власності, не містять часток. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати за нею [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року., на 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою [ADDRESS]., якій вказана 1/2 частка земельної ділянки належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER]. виданого Дніпропетровською міською радою 30 серпня 2012 року. В судове засідання позивач не з'явилася надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа в судове засіданні не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомила. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла позивача мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстроване 03.03.2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №356, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0368 га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування цього будинку. Спадкоємцями першої черги за законом після померлої [PERSON] є її донька [PERSON], яка звернулася до Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері, проте державний нотаріус постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину земельну ділянку площею 0,0368 га по [ADDRESS], відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що надані позивачем нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка знаходилась у позивача та померлої [PERSON] спільній сумісній власності, не містять часток. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності. Право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені, на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України «у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду». Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Спадкодавець [PERSON] набула майнове право на земельну ділянку, оскільки за її життя було прийнято рішення компетентним органом про передачу земельної ділянки їй у спільну сумісну власність, однак без визначення часток. Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеного спадкового майна не існує. Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, після смерті [PERSON] не встановлено. Так, як в іншому порядку, крім судового, позивач позбавлена можливості захистити свої спадкові права, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved