Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні подвір'ям загального користування посилаючись на те, що вона є власником 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS], відповідачеві належить 2/3 частини вказаного домоволодіння. Вказане домоволодіння було ними успадковане від їх батька [PERSON] на підставі рішення народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 11.05.1977 року. Рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 22.08.1985 року було визначено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 434 кв.м., а саме: залишити в загальному користуванні подвір'я площею 242 кв.м. шириною 19,6 кв.м. вглиб двору. Вказане рішення було виконано сторонами та було проведено розподіл земельної ділянки і визначено межі, і відповідно визначено межі двору загального користування. Відповідач тривалий час зберігає цеглу на дворі загального користування, безпосередньо впритул до стіни будинку [PERSON], в наслідок чого вона не має можливості забезпечити належний догляд свого будинку, встановити сходи, зняти данні з електролічильника, що знаходиться на фасаді будівлі. Зберігання цегли відповідачем у такий спосіб завдає шкоди будинку позивача та призводить до руйнування вимощення будинку, накопиченню вологи, що сприяє утворенню шкідливих грибків та плісняви як на фасаді будинку та і в його середині. Згідно п.3.25. *ДБН 360-92* встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш вступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Порушення відповідачем права позивача безперешкодно користуватися подвір'ям загального користування за вищевказаною адресою зафіксовано комісією відділу КГ Бабушкінської районної ради, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 28.02.2013 року. Добровільно відповідач відмовляється прибрати цеглу, будівельні матеріали та інше сміття, що зберігається на подвір'ї загального користування домоволодіння. Позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні подвір'ям загального користування домоволодіння по [ADDRESS] та прибрати цеглу, будівельні матеріали та інше сміття (а.с.3-5,81-83). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено (а.с.136-137). В апеляційній скарзі (а.с.142-146) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки: - судом зовсім не було прийнято до уваги доводи заперечення на позовну заяву чим було порушено вимоги ч.1 ст.212 ЦПК України; - при постановленні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги акт обстеження земельної ділянки від 14.06.2013 року, яким встановлено незаконне побудування позивачем прибудови до будинку на землі загального користування всупереч ДБН-360-92 та сь.103 ЗК України; - акт обстеження земельної ділянки від 28.02.2013 року, який суд прийняв як один з доказів на користь задоволення позовних вимог, складено без урахування на той час самовільної будівлі; - суд не прийняв до уваги план земельної ділянки, в якому зазначено самозабудову з боку позивача. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони користуються спільною земельною ділянкою, порядок користування якою визначено рішенням суду; позивачу з боку відповідача завдаються незручності в користуванні земельної ділянки загального користування. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Згідно ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками (позивач 1/3 частини та відповідач 2/3 частин) домоволодіння [ADDRESS], на підставі рішення народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 11.05.1977 року (а.с.12-14). Згідно з рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 22.08.1985 року визначено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 434 м.2 по [ADDRESS], яким в загальному користуванні залишено подвір'я площею 242 кв.м. шириною 19,6 кв.м. вглиб двору, яке виконано сторонами, проведено розподіл земельної ділянки і відповідно визначено межі двору загального користування. Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, належні відповідачу [PERSON] цегла та будівельні матеріали без погодження з позивачем [PERSON] розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в загальному користуванні, внаслідок чого зменшені розміри подвір'ям загального користування, що завдає позивачу незручності в користуванні земельною ділянкою загального користування за її цільовим призначенням. Таким чином, належні відповідачу [PERSON] цегла та будівельні матеріали, що без погодження з позивачем [PERSON] розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в загальному користуванні сторін, завдають останній незручності в користуванні земельною ділянкою загального користування за її цільовим призначенням. Тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність усунення позивачу перешкод в користуванні подвір'ям загального користування шляхом зобов'язання відповідача прибирання цегли та будівельних матеріалів, які зберігаються на подвір'ї загального користування вказаного домоволодіння. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач [PERSON] на земельній ділянці загального користування самовільно збудувала прибудову до своєї частини будинку без згоди відповідача [PERSON], не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі обставини є предметом розгляду іншої цивільної справи. З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині є безпідставними. Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і по становив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову. Разом з тим відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача щодо прибирання сміття, оскільки, як вбачається зі справи, позовні вимоги щодо смиття не містять предметних ознаків, що унеможливлює виконання судового рішення. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову щодо смиття. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed