Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У квітні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить суд стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди та судовий збір по справі посилаючись на ті підстави, що 17.03.2014 р. приблизно о 22 год. 00 хв. [PERSON] знаходячись поблизу будинку № 30 по пр. Оболонському у м. Києві з метою таємного викрадення чужого майна, розбив скло автомобіля КІА СЕЕD та проникнувши до салону автомобіля, бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, таємно викрав належне [PERSON], кошти у сумі 400 грн. 00 коп., після цього [PERSON] з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд у звязку із чим його визнано винним у вчиненні злочину передбаченого. 2 ст. 185 КК України. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, пояснивши, що оскільки вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2014 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення вказаного кримінального правопорушення він повинен відшкодовувати суму матеріальної шкоди. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України (а.с.49,51, 53, 55). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно витягу з кримінального провадження № 12014100050001899 від 17.03.2014 р. та інформації відкрито кримінальне провадження стосовно за ч. 1 ст. 185 КК України стосовно [PERSON] у звязку із тим, що у ході досудового розслідування встановлено, що 17.03.2014 р. в період часу з 21 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. невстановлена слідством особа перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т. Оболонський, 30, шляхом пошкодження скла заднього правого вікна проникла до автомобіля [NUMBER] звідки викрала гаманець в якому знаходилися грошові у розмірі 400 грн. 00 коп.(а.с.8, 9). Згідно вироку від 29.07.2015 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 74 КК України звільнено від відбування покарання призначення покарання з випробувальним іспитовим строком 3 р. (а.с.3-5). Прокуратурою м. Києва було подано апеляційну скаргу на вирок Оболонського районного суду м. Києва, однак ухвалою від 05.09.2014 р. було відмовлено, оскільки при подані апеляційної скарги не були додержані процесуальні строки на оскарження зазначеного судового рішення, а питання про поновлення цього строку не порушувалося (а.с.6). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим встановлено, що між ПрАТ «СК «Скіфія» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу 07.09.2012 р. предметом страхування якого є майнові інтереси страхувальника (а.с.7). Вартість матеріального збитку, спричиненого ПрАТ «СК «Скіфія» (страховику) власника автомобіля [NUMBER], визначена на підставі звіту № 00356 від 20.03.2014 р., (а.с.10-26). Згідно платіжного доручення від 01.04.2014 р. ПрАТ «СК «Скіфія» відшкодувала [PERSON] за страховим актом № 4-нт-к від 01.04.2015 р. у розмірі 2290 грн. 00 коп.(а.с.27). Позивачем на адресу суду направлялася претензія стосовно перерахунку суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 2290 грн. 00 коп., на рахунок ПрАТ «СК «Скіфія», однак кошти перераховано не було. (а.с.28, 29). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобовязання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved