Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення з відповідачем шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом із позивачем. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.04.2015 року №756/1056/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 26.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що [PERSON] порушуючи право своєї дитини на повноцінне життя ухиляється від виконання рішення суду та сплати аліментів, що призвело до заборгованості по виплатам за період з 26.01.2015 року по 28.02.2018 року, яка складає 112 500,17 грн. Крім того, позивач в порядку ст.ст. 625, 1048 ЦК України за період з 26.01.2015 року по 28.02.2018 року нараховує з суми заборгованості по аліментам 3% річних, інфляційні збитки та упущену вигоду, що за розрахунками останньої становить 52 649,64 грн., а також позивач нараховує пеню у розмірі 13 974,90 грн. Від представника відповідача 29.10.2018 року через канцелярію суду поступив відзив, у якому вказано, що відповідач заперечує проти позову у повному обсязі, причиною незгоди за його твердженнями є невірно здійснений державним виконавцем розрахунок заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині заборгованості по аліментам за період з 26.01.2015 року по 28.02.2018 року у розмірі 112 500,17 грн., більше того, вказував, що готовий сплатити ці кошти і робив спроби перерахунку, в решті вимог заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Сторони від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення з відповідачем шлюбних відносин дитина залишилися проживати разом із позивачем. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.04.2015 року №756/1056/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 26.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №756/056/15-ц та Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження. За Довідкою-розрахунком від 20.03.2018 року виданої Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві загальна заборгованість [PERSON] згідно з виконавчим листом №756/056/15-ц від 20.12.2017 року виданим Оболонським районним судом м. Києва станом на 28.02.2018 року становить 112 500,17 грн. За ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З наявних в матеріалах справи довідок розрахунків заборгованості по аліментах вбачається, що з січня 2015 року по лютий 2018 року [PERSON] не здійснив жодної оплати навіть на мінімальну суму по аліментним зобов`язанням. При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог та існуючого розміру заборгованості. Більше того, в судовому засіданні [PERSON] визнав позов в частині заборгованості по аліментам за період з 26.01.2015 року по 28.02.2018 року у розмірі 112 500,17 грн. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи зазначене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 112 500,17 грн. законними та обґрунтованими. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст. 196 СК України дає право одержувачу аліментів при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних, інфляційні збитки та упущену вигоду, а також пеню за період з 26.01.2015 року по 28.02.2018 року в обґрунтування яких посилається на ст.ст. 625, 1048 ЦК України, які спірні правовідносини не регулюють позаяк правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України, а саме ст. 196 цього Кодексу, якою передбачено спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів. За таких обставин та з огляду на обґрунтування позову, суд не погоджується із вимогами [PERSON] про стягнення з платника аліментів відшкодування 3% річних, інфляційних збитків, та упущеної вигоди з суми заборгованості, позаяк правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Отже, положення ст.ст. 625, 1048 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а також порядок нарахування процентів за договором позики на спірні правовідносини не розповсюджується. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. в дохід держави Враховуючи зазначене,

Outcome: partial