Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У жовтні 2018 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 12752,58 грн. В обгрунтування позову вказав, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018150050000178 відносно [PERSON] та [PERSON] , яким повідомлено про підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, встановлено, що внаслідок вчинення останніми вказаного кримінального правопорушення, потерпілому [PERSON] спричинено умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. У зв`язку із протиправними діями відповідачів [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги в період з 28.01.2018 по 19.02.2018. Згідно з довідкою Міської лікарні швидкої медичної допомоги, вартість стаціонарного лікування потерпілого склала 12752 грн. 58 коп. Представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав, просив розглядати справу без його участі. Відповідачі в судове засідання на повторний виклик до суду не з`явилися, про день, час, місце розгляду справи сповіщені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.09.2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. І КК України, закрито у зв' язку із відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. Відповідно до висновку експерта № 68 від 23.03.2018 року [PERSON] спричинено умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в Міській лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва. Згідно довідки бухгалтерії Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва № 34 від 24.04.2018 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні в період з 28.01.2018 по 19.02.2018, 22 ліжко-дні. Вартість стаціонарного лікування за вказаний період склала 12752,58 грн. Відповідно до статті 1206 Цивільного кодексу України особа яка чинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоровя місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету. Відповідно до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоров`я. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved