Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1998 року виданого виконкомом Вінницької міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою вул. 9 Січня ([PERSON]) 44 кв. 2 належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також у квартирі [ADDRESS] племінники позивачки [PERSON], [PERSON]. З серпня 2013 року [PERSON], [PERSON] виїхали в Російську Федерацію та постійно проживають там. Спочатку проживали у м. Москва, а на данний час наскільки відомо позивачці проживають в Алтайському краї. Точна адреса її не відома. Відповідачі не проживають понад один рік в зазначеній квартирі, не збираються проживати в Україні. У звязку з цим позивач змушена звернутись до суду. Викладене підтверджується свідоцтвом про право власності, актом №1154 від 31.03.2015 року, довідкою ЖЕО від 26.03.2015 року №891 зареєстрованих осіб, завіреними копіями особового рахунку, іншими доданими до позовної заяви документами. Зазначені обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] Позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 2, будинку № 44 по вул. Архітектора Артинова у м. Вінниці. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились, надавши суду заяви з проханням розглядати справу в їх відсутність, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, з свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1998 року видно, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3 та [PERSON] 1/3 (а.с.4). Відповідно до акту №1154 ТОВ ЖЕО від 31.03.2015 року за адресою вул. [PERSON]. [PERSON][ADDRESS], встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], однак на момент обстеження за вищевказаною адресою не перебувають: [PERSON], [PERSON] з серпня місяця 2013 року. Згідно копії особового рахунку №032483 від 26.03.2015 року, власником квартири, що знаходиться за адресою вул. Архітектора Артинова 44/2 є [PERSON] (дата прибуття 30.06.1977), проживають: [PERSON] син (дата прибуття 04.10.2006), [PERSON] син (дата прибуття 01.10.1982, 24.04.1997, дата вибуття 22.03.2000), [PERSON] родич (дата прибуття 17.08.2013), [PERSON] родич (дата прибуття 17.08.2013), [PERSON] родичка ( дата прибуття 17.08.2013) та [PERSON] родич (дата прибуття 17.08.2013 року), (а.с. 6). Відповідно до довідки ТОВ ЖЕО №891 від 26.03.2015 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в данному приміщенні зареєстровано 6 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до паспорта серії АА 051755, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. (а.с. 8). Згідно паспорта серії СТ 030204 [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.11). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;\~\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад один рік, а саме з серпня 2013 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved