Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 24.10.2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. 19.06.2013 року ПАТ «Платинум Банк» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача. Відтак, у зв'язку із несвоєчасним виконанням кредитних зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 524,38 грн. і судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову частково заперечував. Вивчивши зміст позовної заяви, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, виходячи із такого. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 24.10.2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 32/4557ACLAPT, за умовами якого позичальником було отримано кредит у розмірі 10 912 грн. 19.06.2013 року ПАТ «Платинум Банк» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON]. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Факт не належного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, а саме не повернення заборгованості по кредиту в сумі 7 640,56 грн., з яких 5 835,66 грн. заборгованості за тілом кредиту і 1 804,90 грн. заборгованості по відсоткам, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Що стосується стягнення із відповідача пені, то суд виходить із такого. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Такий вид відповідальності, як сплата позичальником штрафів і пені за несвоєчасне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором передбачений договором кредиту. За змістом наведених норм суд, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, може зменшити розмір штрафів, що підлягають до стягнення. Водночас, позивач у виконання вимог статті 60 ЦПК України не надав суду належних доказів існування факту заподіяння йому відповідачем збитків, внаслідок несвоєчасного виконання ним кредитних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру пені, що підлягають стягненню з відповідачів до 900,00 гривень. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати, які відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial