overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з відповідачем з 16 березня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В грудні 2016 року вони припинили шлюбні стосунки, через різні бачення щодо створеної сім`ї, непорозуміння та різні погляди на життя, внаслідок чого між ними часто виникали сварки та суперечки. З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Відповідачка у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 березня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 108. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористався даним правом та звернувся до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказав, що шлюбні відносини фактично припинились у грудні 2016 року, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, просив шлюб укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 12.11.1994 року Словянським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області України, актовий запис № 802 розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується телефонограмами (а.с.13; 16) та розпискою у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 17), надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.20). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, що був зареєстрований 12.11.1994 року Словянським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області України, актовий запис №802 (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбні стосунки позивач та відповідач не підтримують, сімейні відносини припинені, домашнього господарства не ведуть, мешкають окремо. Майнових суперечок та суперечок щодо місця проживання дитини сторони не мають. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. Зясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяв про прийняття спадщини в якому вказував, що [INFO] помер його батько - [PERSON], а [INFO] - його мати [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок та часток в спільній квартирі. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений строк спадщину після смерті батьків не прийняв в зв'язку з наявністю тяжкого захворювання, лікуванням та необхідністю у здійсненні стороннього догляду. Тому [PERSON] просив про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Прибужанівської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі вказаних осіб, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], а [INFO] - його мати [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини не вчинив необхідних дій, що можуть свідчити про її прийняття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 25) вбачається те, що [PERSON] не подав вчасно заяв про прийняття спадщини після смерті батьків в зв'язку з наявністю тяжкого захворювання, лікуванням та необхідністю у здійсненні стороннього догляду і ці причини суд визнає поважними. Тому суд вважає необхідним надати позивачу додатковий строк для подання ним заяв про прийняття спадщини, який з врахуванням обставин справи встановлює тривалістю в два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що в період з 2003 по 2008 роки проживав без реєстрації шлюбу з відповідачкою [PERSON] В зазначений період часу у них народилася спільна донька [PERSON], [INFO] З\~ жовтня 2016 року донька проживає з ним та виявила бажання проживати з ним і надалі. З наведених підстав [PERSON] просив визначити місце проживання доньки [PERSON] з ним. Позивач позов просив задовольнити. Справу просив розглянути за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Овідіопольської районної державної адміністрації, позов підтримала. Справу просила розглянути за її відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 157 Сімейного Кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що в період з 2003 по 2008 роки сторони проживали без реєстрації шлюбу. В зазначений період часу час у них народилася спільна донька [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. З жовтня 2016 року донька проживає разом з позивачем та виявила бажання проживати з батьком. Позивач позитивно характеризується, працює, має належні житлово-побутові умови для виховання дитини. З висновку органу опіки та піклування слідує, що в інтересах дитини\~ [PERSON], [INFO], її місце проживання доцільно визнати з батьком. За таких обставин суд вважає, що місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], слід визначити\~ з її батьком [PERSON], за адресою: смт Овідіополь, вул. Лесі Українки, 7.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і[PERSON], зареєстрований 17 вересня 2013 року, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, права та обовязки подружжя, виховання їхньої малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року подружніх відносин вони не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Їхній шлюб існує лише формально, подальше його збереження є неможливим та суперечить його інтересам. Спору про поділ спільного сумісного майна подружжя на даний час немає. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, просив суд задовольнити його, оскільки подальше спільне життя подружжя є неможливим. Відповідач [PERSON] у суді позов визнала, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечувала. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 17 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~648. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони протягом року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 27 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1492. В обґрунтування позову зазначав, що з 27 жовтня 2007 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], дітей від шлюбу вони не мають. Спільне сімейне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, права та обов'язки подружжя, внаслідок чого між ними виникали скандали. Тривалий час подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб існує лише формально, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позовні вимоги визнає, просила суд позов задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 27 жовтня 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1492. Від шлюбу дітей вони не мають. Суд встановив, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 31 січня 1998 року виконавчим комітетом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 1. В обґрунтування позову зазначав, що з 31 січня 1998 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, через постійні конфлікти, внаслідок чого, починаючи з вересня 2015 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Між ними втрачено почуття любові та поваги, відновлювати сімейні відносини ні він, ні відповідач не бажають, тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, викладені у позовній заяві обставини підтверджує, просила суд розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 31 січня 1998 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 1. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з вересня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження вказаного шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд вважає, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в розмірі 10 153 грн.65 коп. Заочним рішенням Полонського районного суду від 13 жовтня 2017 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на користь [PERSON] 10 153 грн. 65 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішено питання судового збору. Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, Полонське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства подало апеляційну скаргу та просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі, оскільки справа підлягала розгляду у порядку господарського судочинства, а не цивільного. Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства задоволено. Заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року скасовано, провадження у справі за позовом [PERSON] до Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення закрито. Полонське підприємства водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до апеляційного суду Хмельницької області із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просить повернути сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 920 грн. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи заяви, апеляційний суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 3 частини першої ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Таким чином, Полонському підприємству водопровідно-каналізаційного господарства підлягає поверненню судовий збір за подання апеляційної скарги сплаченого відповідно до платіжного доручення №1 від 21 травня 2018 року в розмірі 920 грн., оригінал якого знаходиться в матеріалах цивільної справи №681/486/17. Враховуючи, що при ухваленні судового рішення, апеляційним судом не вирішено питання про судові витрати, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved