Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

У жовтні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 382070,22 грн. заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та трьох відсотків річних від простроченої суми станом на 03.09.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.2018 вони з відповідачем уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від позивача гроші в сумі 371000,00 грн., які зобов`язалась повернути не пізніше 28.02.2019. Відповідач прийняті на себе зобов`язання не виконала суму позики не повернула, з вересня 2019 року відповідач перестала відповідати на телефонні дзвінки та ухиляється від зустрічі. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих зобов`язань станом на 03.09.2019 утворилась заборгованість, яка з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних складає 382070,22 грн. За такого, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.10.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 09.12.2020 на 08:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести в порядку письмового провадження. Відповідач причин неявки суду не повідомила та правом на подання відзиву не скористалась. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 05.11.2018 між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошову суму в розмірі 371000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути до 28.02.2019 (підпункт «б» пункту 2 Договору позики). У позовній\~заяві позивач\~вказав,\~що відповідач свої зобов`язання не виконала та борг добровільно в установлений строк йому не повернула. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у\~\~частині першій статті 628\~\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики від 05.11.2018, оскільки остання взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконала та не повернула грошові кошти у визначений договором строк. За такого, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 371000,00 грн. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1\~статті 1050 ЦК України\~передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Отже, позивач має право на отримання трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог частини першої статті\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Проте,\~суд не\~погоджується з\~розрахунком 3\~%\~річних,\~наданим позивачем,\~оскільки під\~час його\~здійснення позивачем\~початковою датою\~такого розрахунку\~вказано 28.02.2019,\~в той\~час,\~як з\~врахуванням вищевикладеного,\~такий розрахунок\~повинен здійснюватись,\~починаючи з\~дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання тобто з 01.03.2020. За таких обставин, враховуючи передбачені\~статтею 13 ЦПК України\~межі судового розгляду, принцип диспозитивності та те, що позивач останньою датою стягнення трьох відсотків річних визначив 03.10.2019, а відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики до цієї дати не виконала, відповідно з останньої підлягають стягненню три відсотки річних за період з 01.03.2019 по 03.10.2019 (217 дні) в розмірі\~6617,01\~грн.\~ (371000,00 грн. х 217 днів х 3 :100: 365). З приводу вимог позивача щодо стягнення з боржника інфляційних втрат, суд враховує наступне. Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, і норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. З урахуванням рівня інфляції за період з 01.03.2019 по 31.08.2019 (період визначений позивачем) суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки останній здійснений з урахуванням визначених законодавством вимог, розмір інфляційних втрат становить 4422,71 грн. та підлягає стягненню з відповідача. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 3820,40 грн.

Outcome: partial