Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, в порядку регресу. Позов обгрунтовано тим, що завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 17.10.2017 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АЗ-033/000/170000024, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ). 12.12.2017 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , автомобіля «BMW» (д.н.з. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Skoda» (д.н.з [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018 відповідача визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. В результаті зазначеної ДПТ з вини відповідача був пошкоджений автомобіль «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ). Відповідно до наданих рахунків, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 241272,39 грн. При цому, позивач зазначає, що сплатив страхувальнику 235679,40 грн. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК» Оранта». Позивач звернувся до ПАТ «НАСК» Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу та ПАТ «НАСК» Оранта» в межах ліміту було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн. Тому, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь кошти в порядку регресу в розмірі виплаченого страхового відшкодування, з урахуванням часткового відшкодування вказаних збитків ПАТ «НАСК» Оранта», всього, просить стягнути 136679,40 грн, а також, витрати по сплаченому судовому збору. Згідно з ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2018 позов прийнято до провадження, та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження. В подальшому, згідно з ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2019 позов було передано за територіальною підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2019 справу було прийнято до провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, без виклику сторін (а.с. 90). Учасників справи повторно повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки а.с.91). Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, процесуальні документи були отримані відповідачем (а.с.95). Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 17.10.2017 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АЗ-033/000/170000024, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] )(а.с.11-14). 12.12.2017 року по пр-ту Перемоги, 112 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , автомобіля «BMW» (д.н.з. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля «Skoda» (д.н.з [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] (а.с.15,16). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018 [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді (а.с.15).Відтак, вина відповідача відповідно до ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. 14.12.2017 від [PERSON] надійшла заява-повідомлення про вказану дорожньо-транспортну пригоду, а 20.12.2017 заява про виплату страхового відшкодування (а.с.17, 18). Згідно з актами огляду автомобіля «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ) виявлено пошкодження транспортного засобу (а.с.20-36). Відповідно до рахунків № 2310260133-1 від 20.12.2017, №2310263973-1 від 01.02.2018, №12310265990-1 від 21.02.2018 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ) складала 241272,39 грн (а.с.37-43). Також в матералах справи наявні акти виконаних робіт, що підтверджують виконання ремнтних робіт транспортного засобу «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ) (а.с.72-78). Страховим актом №КАСКО/033/000/17/0067 від 04.01.2018 призначено страхове відшкодування в розмірі 189382,66 грн яке було сплачено згідно з платіжними дорученнями від 04.01.2018 (а.с.44-46). Страховим актом №КАСКО/033/000/18/0003 від 06.02.2018 призначено страхове відшкодування в розмірі 13866,30 грн яке було сплачено згідно з платіжним дорученням від 06.02.2018 (а.с.47). Страховим актом №КАСКО/033/000/18/0005 від 22.02.2018 призначено страхове відшкодування в розмірі 32430,44 грн яке було сплачено згідно з платіжними дорученнями від 22.02.2018 (а.с.48). При цьому, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК» Оранта» за полісом №АК9639387. В матералах справи наявні претензійний лист позивача до ПАТ «НАСК» Оранта» від 08.05.2018 з проханням перерахувати страхове відшкодування за пошкоджений застрахований автомобіль та вимога позивача до відповідача від 12.09.2018 про відшкодування збитків в порядку регресу після отримання часткового відшкодування від страхової компанії (а.с.50, 51). Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦПК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оскільки позивач відшкодував власнику автомобіля «Volkswagen» (д.н.з [NUMBER] ), завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 235679,40 грн. та ПАТ «НАСК» Оранта» в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача відшкодувала лише частину витрат в розмірі 99 000,00 грн., у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення в порядку регресу з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» понесених витрат в сумі 136679,40 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2050,19 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved