Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ., третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 28 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] переконана, що подальше спільне життя з [PERSON] , та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та особливо інтересам дитини, які мають істотне значення. З 08 грудня 2006 року по теперішній час [PERSON] , та її донька зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , навчається у 8-В класі ліцею №303 суспільно-природничого профілю м. Києва за адресою: [ADDRESS] . Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільної дитини, так як проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Разом з тим враховуючи ту обставину що відповідач останні роки життя не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї (ведення господарства та побуту, оплату комунальних послуг і т.д), в тому числі на потреби дитини (оплату дошкільного закладу та додаткових секцій, оплату за медичне лікування), не цікавиться та не бере участі у житті своєї дитини, періодично не проживав зі своєю сім`єю без поважних причин. Відтак у позивача є підстави вважати що відповідач [PERSON] , і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання та піклування дитини, переконана, що донька [PERSON] , повинна проживати з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач [PERSON] , матеріально [PERSON] та спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого позивач сама утримує доньку [PERSON] . Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання малолітньої дитини. Між [PERSON] , та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, так як відповідач самоусунувся від виховання дитини та не цікавиться її життям. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, на утримання, виховання та розвиток доньки потребує певних коштів, зокрема 12 710 грн. 00 коп., щомісячно. Так, як [PERSON] , є особою працездатного віку та заробляє грошові кошти різними шляхами, тому такий розмір аліментів у твердій грошовій сумі 6 000 грн. 00 коп., має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька, враховуючи потреби дитини. Позивач вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн. 00 коп., так як відповідач не має постійного заробітку (офіційно працевлаштувався тільки як рік), а доходи його є мінливими та нерегулярними, більш того за наявності такої істотної обставини як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку. За таких підстав, позивач просила суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. 00 коп., з урахуванням індексації, щомісячно починаючи з 07 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20.01.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 18.09.2020 прийнято до провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання у порядку загального позовного провадження у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Дарницького районного суду міста Києва. Ухвалою суду від 06.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач у судовому засіданні не заперечував про задоволення позову у частині визначення місця проживання доньки з матір`ю та частково заперечував щодо розміру аліментів визначеного позивачем, враховуючи його щомісячний заробіток у ТОВ «СП «ЄВРОТРЕЙД», та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслала клопотання про судовий розгляд без їх участі. Крім того, зазначили про те, що відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У зв`язку з чим, у органу опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28 травня 2005 року між [PERSON] , та [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Станом на день розгляду справи шлюб між подружжям не розірвано. На даний час донька [PERSON] проживає разом із матір`ю у [ADDRESS] . За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Як було встановлено у даному судовому засіданні, [PERSON] на даний час проживає разом із матір`ю. Разом з тим, відповідач не заперечував проти проживання доньки з матір`ю. З огляду на наведене, позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання доньки у твердій грошовій сумі, суд враховує наступні обставини та підтвердження їх належними доказами. Стосовно матеріального становища платника аліментів, суд зазначає, що у ході розгляду справи суду надано довідку про доходи відповідача від 03.03.2020, виданої ТзОВ «СП «ЄВРОТРЕЙД», згідно якої дохід відповідача складає 22 643,68 грн. Доказів наявності рухомого та/або нерухомого майна у відповідача матеріали справи не містять. Будь-яких інших обставин, передбачених ст. 182 СК України судом не встановлено та сторонами у справі не доводилось і не заперечувалось. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не наведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у тому числі і на позивача у справі), суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., з їх індексацією відповідно до закону, щомісячно, що буде справедливим та достатнім, порівнюючи обов`язки кожного із батьків по відношенню до спільної дитини. Крім того, суд також враховує, що проти вказаного розміру не заперечував також і сам відповідач, незважаючи на розмір його середньомісячного доходу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів 07 жовтня 2019 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів.

Outcome: partial