Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 13 липня 2009 року по 11 листопада 2014 року він працював у ПрАТ «Азовелектросталь». 11 листопада 2014 року наказом № 352к від 11 листопада 2014 року він був звільнений з підприємства за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП Укрїни. На день звільнення підприємство мало перед ним заборгованість по заробітній платі за період з 13 липня 2009 року по 11 листопада 2014 року в сумі 10651,74 гривень, але розрахунок при звільненні з ним не проведений. Посилаючись на діюче законодавство, просить суд стягнути ПрАТ «Азовелектросталь» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10651,74 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23512 гривень, моральну шкоду в сумі 10000 гривень, обгрунтовуючи її розмір тим, що у зв?язку з грубим порушенням відповідачем законодавства про оплату праці, він змушений звертатися до суду за захистом порушених прав. 13 травня 2015 року до суду надійшла уточнена заява позивача, в якій він зазначає, що заборгованість по заробітній платі згідно довідки ПрАТ «Азовелектросталь» становить 10660,16 гривень, середньомісячна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували дню звільнення, становить 6000 гривень, вказані суми визнає, а середньоденна заробітна плата розрахована відповідачем не вірно, оскільки становить 266,67 гривень (6000 гривень : (45/2). Період затримки розрахунку з 12 листопада 2014 року по 13 травня 2015 року становить 122 робочих дні, таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 13 травня 2015 року складає 32533,74 гривень (266,67 х 122). На підставі наведеного просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 10660,16 гривень,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32533,74 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, з розрахунком заборгованості по заробітній платі, та розміром середньомісячної заробітної плати згідно довідці, наданій відповідачем, погодився, щодо розрахунку відповідачем середньоденної заробітної плати у розмірі 133,33 гривень зауважив, що розрахунок проведений не вірно, адже відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, тоді як відповідач провів ділення середньомісячної заробітної плати за один місяць, а не за два (6000 : 45). Просив позовні вимоги в остаточній редакції задовольнити. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, позицію позивача підтримала. Представник відповідача за довіреністю Майська А.В. у судове засідання не прибула, надіславши заперечення проти позову, за змістом яких відповідач визнає позов частково, зокрема, визнає наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 10660,15 гривень, а саме за вересень 2014 року в сумі 3179,19 гривень, зо жовтень 2014 року в сумі 3489,85 гривень, листопад 2014 року в сумі 3894,74 гривень, грудень 2014 року в сумі 96,37 гривень, зазначаючи, що станом на 20 квітня 2015 року заборгованість не сплачена. Решту позовних вимог не визнає, та зазначає, що відповідно довідки головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 926 від 20 квітня 2015 року розмір середньоденної заробітної плати позивача, розрахований відповідно до Постанови КМУ № 100 від 06 лютого 1995 року, становить 133,33 гривень, що суттєво відрізняється від того, що розрахований позивачем; а розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень є недоведеним, оскільки позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та взагалі її наявність, та якими доказами це підтверджується. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов?язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER], позивач [PERSON], [INFO], у період з 13 липня 2009 року по 11 листопада 2014 року працював у ПрАТ «Азовелектросталь» і наказом № 352к від 11 листопада 2014 року був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки ПрАТ «Азовелектросталь» № 925 від 20 квітня 2015 року, та письмових заперечень відповідача, заборгованість підприємства по зарплаті перед [PERSON] становить 10660,15 гривень, з який заборгованість за вересень 2014 року - 3179,19 гривень, за жовтень 2014 року - 3489,85 гривень, за листопад 2014 року - 3894,74 гривень, за грудень 2014 року - 96,37 гривень. Станом на 20 квітня 2015 року розрахунок не сплачено. Вказана сума позивачем не оспорюється. Згідно довідки ПрАТ «Азовелектросталь» № 926 від 20 квітня 2015 року, та письмових заперечень відповідача, [PERSON] звільнений 11 листопада 2014 року; середньомісячна та середньоденна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували звільненню (вересень та жовтень 2014 року), становить 6000 гривень та 133,33 гривень відповідно, виходячи з 45 робочих днів за ці два місяці. З даної довідки вбачається, що у вересні 2014 року працівник [PERSON] фактично відпрацьованих годин не мав через простой, виплати відсутні, години за графіком - 176,4/22; у жовтні 2014 року позивач відпрацював 44 години, виплати склали 1437,91 гривень, години за графіком 183,6/23. Відповідно до положень п. 2, 4, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок) у всіх випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. У випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чиним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, середня година за останні два місяці становить: (176,4+183,6) : 2 = 180 годин; середньогодинна заробітна плата позивача становить: 1437,91 : 44 = 32,68 гривень, отже середньомісячна заробітна плата позивача становить: 32,68 х 180 = 5882,40 гривень, що є нижче окладу, який згідно довідці відповідача № 926 від 20 квітня 2015 року становить 6000 гривень. З проведеним відповідачем розрахунком середньоденної заробітної плати, її розміром (133,33 гривень) суд погодитись не може, виходячи з наступного. Відповідно до положень п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з наведених положень, обчислюємо розмір середньоденної заробітної плати позивача: (6000 +6000) : 45 = 266,67 гривень, де 6000 + 6000 - заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні; 45 - робочі дні. Позивач був звільнений 11 листопада 2014 року, в день звільнення був на роботі, але розрахунок з ним не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з наступного дня після звільнення - 12 листопада 2014 року по 13 травня 2015 року, становить 32 533,74 гривень (266,67 гривень х 122 дні). При цьому 122 - кількість робочих днів за вказаний період. Позивач також зазначав, що у зв?язку з порушенням відповідачем його трудових прав, грубого порушення законодавства про оплату праці, йому спричинено моральну шкоду, пов'язану з моральними стражданнями, докладанням додаткових зусиль для захисту порушених прав, та просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення ого законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 даної Постанови, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі наведеного, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, обсягу та характеру його страждань, принципів розумності та справедливості, а також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань, суд визначає до відшкодування моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Крім того, ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені в сумі 44193,90 гривень, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 441,94 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116 КЗпП України,

Outcome: partial