Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, яку пізніше було уточнено, в якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку станом на 07 грудня 2020 року у розмірі 97659 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 10 грудня 1983 року по 01 жовтня 2020 року він працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод». Під час знаходження в трудових відносинах з відповідачем, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 82344 грн. 00 коп., а також компенсація за невикористану відпустку у розмірі 15315 грн. 00 коп. 01 жовтня 2020 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП. Проте, повного розрахунку в день звільнення з позивачем проведено не було. Такі дії відповідача є незаконними. Тому він просив стягнути з відповідача нараховану йому, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку у судовому порядку. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» у період з 10 грудня 1983 року по 01 жовтня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, в день звільнення з [PERSON] не було проведено остаточного розрахунку та не виплачено нараховану заробітну плату, яка за період з квітня 2019 року по травень 2020 року становить 82344 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником (а.с. 29). Крім цього, відповідачем не було виплачено позивачеві компенсацію за невикористану відпустку, яка відповідно до довідки відповідача становить 15315 грн. 00 коп. (а.с. 30). У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі у розмірі 82344 грн. 00 коп. вказана вже після утримання податків та відрахувань, передбачених законом. Саме таку суму заборгованості просив стягнути позивач разом з компенсацією за невикористану відпустку у розмірі 15315 грн. 00 коп. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 82344 грн. 00 коп. (сума з урахуванням відрахувань і податків), а також компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 15315 грн. 00 коп. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved