Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним в якому вказувала, що 17 серпня 2000 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок №6 по вул. Маркова в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії Універсальної біржі «Південь». Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В 2017 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, в той же час відповідачка ухиляється від його нотаріального посвідчення, що створює позивачці перешкоди в розпорядженні придбаним майном. В звязку з цим [PERSON] просила суд визнати спірний договір дійсним. 20 жовтня 2017 року суд виніс ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та підготовку до судового розгляду, якою залучив [PERSON] до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В цей же день суд виніс ухвалу про закінчення підготовки цивільної справи до судового розгляду та призначення справи до судового розгляду. 05 грудня 2017 року представником позивачки надано суду уточнену позовну заяву з додатковою вимогою про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок №6 по вул. Маркова в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. Підставою позову зазначено втрату позивачкою правовстановлюючого документа, що засвідчує її право власності на спірне майно. Уточнений позов прийнято судом до розгляду. 19 грудня 2017 року суд своєю ухвалою витребував у КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу щодо житлового будинку №6 по вул. Маркова в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі відповідачки, її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав. Проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що договір за своїм змістом є недійсним та не виконаний в повному обсязі (позивачка не здійснила повного розрахунку за придбане майно). Крім цього матеріали справи не містять доказів ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення угоди, що вказує на безпідставність вимог в цілому. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи на те, що спірний будинок на підставі біржового договору купівлі-продажу від 12 серпня 2003 року фактично є власністю [PERSON] Доводи сторони позивача про втрату правовстановлюючого документа вважали безпідставними, оскільки він був вилучений у власника під час укладення та реєстрації вищевказаної угоди. Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII зі змінами), згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду справи в спрощеному провадженні з викликом сторін. При цьому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, які не зявилися в судове засідання, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про їх права та взаємовідносини. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], представника відповідачки [PERSON], третьої особи [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, оглянувши матеріали інвентарної справи щодо житлового будинку №6 по вул. Маркова в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області,суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 17 серпня 2000 року [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) придбала в [PERSON] житловий будинок №6 по вул. Маркова в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській філії Універсальної біржі «Південь» про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №131 (оригінал угоди міститься в матеріалах інвентарної справи). Покупець зареєструвала право власності в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, проте повністю виконали взяті на себе зобов'язання (зокрема згідно змісту договору продавець передала покупцю майно, а покупець прийняла його та повністю сплатила його вартість, обумовлену сторонами договору). Доводи представника відповідачки про протилежне жодним чином не підтверджені та спростовуються договором. Аналогічно не знайшли свого підтвердження доводи останнього щодо недійсності угоди за своїм змістом, оскільки єдиною підтвердженою підставою його недійсності є недодержання сторонами встановленої законом форми договору. Не можуть бути визнані судом обґрунтованими й твердження представника про відсутність доказів ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення угоди, оскільки висловлена в судовому засіданні позиція сторони відповідача свідчить про те, що відповідачка не вбачає законних підстав для належного посвідчення спірної угоди, що саме по собі свідчить про ухилення від посвідчення. Таким чином судом встановлено, що сторони в свій час не здійснили належного (нотаріального) посвідчення договору купівлі-продажу. Нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе в зв'язку з тим, що право власності на будинок вже зареєстроване за позивачкою та одна зі сторін ухиляється від належного посвідчення спірної угоди. Така невизначеність ставить під сумнів правовий статус предмета угоди та подальші дії власника, зокрема щодо наступного розпорядження будинком. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Та обставина, що після укладення спірного договору [PERSON] розпорядилася придбаним майном шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу, який на час розгляду справи є недійсним в звязку з дефектами форми, не змінює суті встановлених обставин та закону, що підлягає застосуванню до таких відносин. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги про визнання договору дійсним підлягають задоволенню. Що стосується решти вимог [PERSON], то суд виходить з наступного. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, позов про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України може предявити лише особа, яка є власником майна (в якої виникло право власності на майно на законних підставах) та лише у випадках, якщо: -її право власності оспорюється іншою особою; -її право власності не визнається іншою особою; -власник втратив документ, що засвідчує право власності та не має можливості його поновити (отримати дублікат). Вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно обґрунтовані втратою власником документа, що посвідчує її право власності на спірний будинок. Однак, як вбачається з матеріалів справи, правовстановлюючий документ (договір купівлі-продажу від 17 серпня 2000 року) не втрачений, а вилучений у позивачки під час розпорядження останньою належним їй житловим будинком на користь [PERSON] При цьому згідно інвентарної справи на будинок №6 по вул. Маркова в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області один екземпляр (оригінал) договору знаходиться у цій справі. Таким чином, оскільки доводи щодо втрати правовстановлюючого документа в судовому засіданні не підтвердилися, а тому суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 392 ЦК України. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки (згідно розміру задоволених вимог) слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved