Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки з 2007 року для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Дана земельна ділянка використовується на правах оренди з 2003 року ТОВ «[PERSON] ЛТД». Після отримання ним державного акту на право власності, ним було повідомлено товариство про зміну власника та необхідність припинення використання земельної ділянки. Неодноразово вони висували вимоги щодо призупинення будь-якої діяльності на його земельній ділянці. Проте відповідач ніяким чином не реагував, а продовжував вирощувати газонну траву та знімати родючий шар ґрунту. У порушення кримінальної справи йому було відмовлено, оскільки наявний договір оренди. Оскільки в добровільному порядку відповідач не припиняє свою діяльність та не припиняє договірні відносини оренди, тому його право є порушеним шляхом розірвання даного договору в судовому порядку. Вказав, що він є власником та має виключне право користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю, в тому числі виступати орендодавцем, отримувати відповідну орендну плату. В даний час орендну плату отримує агрофірма, а не він як власник. Також вказали, що в договорі оренди відсутня істотна умова договору обєкт оренди, так як земельна ділянка яка передавалась в оренду в даний час розпайована, сформовані окремі земельні ділянки та присвоєні кадастрові номери. Просив суд розірвати додаткову угоду оренди земельної ділянки від 01 квітня 2004 року по договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2003 року, який укладений між КСП «Агрофірма «[PERSON]» та ТОВ «[PERSON] ЛТД». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що укладений договір оренди на його земельну ділянку був укладений не між належним орендодавцем, ним не погоджувались будь-які умови договору, він не погоджував розмір та не отримує оренду плату за користування цією земельною ділянкою. Даний договір у порушення вимог не пройшов відповідної державної реєстрації і по день розгляду справи в суді. Договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, що є істотним порушенням. Вищевказані порушення є підставою для розірвання договору оренди. У судовому засіданні представник ТОВ «[PERSON] ЛТД» проти позову заперечував. Суду пояснив, що даний договір відповідає вимогам законодавства. Укладений на умовах з належним власником, що відповідало чинному на той час законодавству. Договір зареєстрований. Тому підстави вказані в позові є надуманими. Після фактичної зміни власника, пропонувалось позивачу підписати новий договір оренди та на підтвердження своїх намірів представником товариства було сплачено позивачу грошові кошти, які останній взяв, але до нотаріуса не зявився. Товариством належним чином виконуються умови договору оренди, в тому числі щодо сплати орендної плати, але позивач ухиляється від отримання коштів, тому дані кошти покладені на депозит у нотаріуса, та в будь-який час можуть бути отримані позивачем. Підстави вказані в позові щодо розірвання договору вважають надуманими, тому в задоволенні позову просив відмовити. У судове засідання представник ТОВ «Агрофірма «[PERSON]» не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляд справи до суду не надходило. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, перевіривши їх поданими суду доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 01 січня 2003 року між КСП «Агрофірма «[PERSON]», яке було у вересні 2004 році перетворене у ТОВ «Агрофірма «[PERSON]», та ТОВ «[PERSON] ЛТД» було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.01.2003 р. розміром 8,56 га в заплаві річки Бучанки для ведення сільськогосподарської діяльності. Термін дії даного Договору відповідно до п. 2.2. було визначено сторонами складав 16 місяців, тобто до 01.04.2004 р. Право власності на дану земельну ділянку належало орендодавцю КСП «Агрофірма [PERSON]»на підставі державного акту на право колективної власності на землю від 31 березня 2000 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №116/1. 01 квітня 2004 р. між КСП «Агрофірма «[PERSON]» та ТОВ «[PERSON] ЛТД» була укладена Додаткова угода оренди земельної ділянки до Договору від 01.01.2003 р., якою строк дії Договору було продовжено до 01 квітня 2024 року. Статтями 651-654 ЦК України та ст. 188 ГК України передбачено право сторін договору за взаємною згодою змінити його умови, утому числі й істотні шляхом укладення відповідної угоди у тій самі формі, що і договір. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Outcome: dismissed