Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], де третя особа [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем у справі знаходилася у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина син [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надавав. 12 грудня 2011 року [PERSON] виповнилося 18 років. З 01.09.2011 син навчається на денному відділенні Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON], а тому потребує матеріальної допомоги. Позивач вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісячно до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки він надає матеріальну допомогу на утримання сина добровільно. Крім того, він працює, отримує заробітну плату і сума в 1500 грн. є для нього непосильною для сплати аліментів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження і зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Син [PERSON] проживає з позивачем, та є студентом 4-го курсу ЦПП факультету Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON], денної форми навчання на бюджетній основі, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу №002693 від 10.10.2014. Відповідач має задовільний стан здоровя, працює у ТОВ «Барєр-Сервіс» на посаді керівника служби безпеки. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Разом з тим, оскільки відповідач працює, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), на час навчання до 30 червня 2015 року, але не пізніше досягнення дитиною 23 років, починаючи стягнення з 14 жовтня 2014 року, а відтак позов задовольнити частково. Суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON] щодо можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1500 грн., оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, тоді як обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial