Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вчиненої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в якій просить стягнути з відповідача витрати на ремонтне відновлення транспортного засобу у розмірі 362782,21 грн., витрати на проведення товарознавчого дослідження в розмірі 4500 грн., витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 3350 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а всього на загальну суму 470632,21 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.10.2015 року о 08:00 годині відповідач [PERSON] керуючи належним позивачу [PERSON] автомобілем Камаз 55102, реєстраційний номер [NUMBER] при виконанні маневру повороту з автодороги Високе - Пришиб на автодорогу М-18 Харків - Сімферополь, не надав перевагу у русі автомобілю Део Нексія, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в наслідок чого відбулося зіткнення і останній отримав тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль марки КАМАЗ, що належить позивачу. За вказаними обставинами 14.10.2015 року було внесено до ЄРДР за ч. 1 ст. 286 КК України, проте 29.12.2015 року вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні відповідача складу кримінального правопорушення. Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.03.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Після вчинення ДТП між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоду про відшкодування останнім шкоди за пошкоджений транспортний засіб КАМАЗ, який згідно розписки від 25.11.2016 року відповідач зобов`язався відшкодувати при працевлаштуванні. Однак на день звернення до суду відповідач завдану шкоду не відшкодував, відмовляться спілкуватися з позивачем. Згідно висновку експерта № 86/11 від 24.11.2016 року вартість матеріального збитку складає 250805 гривень, вартість відновлюваного ремонту складає 362782,21 гривень, а вартість автотоварознавчої експертизи складає 4500 гривень. Поряд із цим, позивач вказує, на те, що він є інвалідом другої групи, переніс душевні хвилювання, яких йому завдала поведінка відповідача, що спричинив йому матеріальну шкоду та проявляє повну байдужість. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 100000 гривень. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] , в рахунок відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди 370632,21 гривень та 100000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної ним моральної шкоди (а.с. 1-4). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.12.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.03.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] підтриману захисником Чердаклі С.Г. про забезпечення позову. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не прибув, правом подання відповіді на відзив не скористався, явка позивача за ухвалами суду обов`язковою визнавалась неодноразово. Втім, його представником адвокатом Чердаклі С.Г. до суду надано заяви про розгляд справи за відсутності позивача у зв`язку із його хворобою та необов`язковою участю (а.с. 68, 74, 81, 89, 91, 105, 108, 110, 117, 121, 122). При розгляді справи представник позивача [PERSON] вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зокрема пояснив, що між позивачем та відповідачем існували дружні стосунки, 14.10.2015 року позивач звернувся до [PERSON] з проханням доставити вантаж у Запорізьку область на його транспортному засобі, на що відповідач погодився. Виконуючи рейс згідно маршруту на автомобілі Камаз - 55102, р/н [NUMBER] , [PERSON] при виконанні маневру повороту з автодороги Високе - Пришиб на автодорогу М-18 Харків - Сімферополь, не надав перевагу у русі автомобілю Део Нексія, р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в наслідок чого відбулося зіткнення і останній отримав тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль марки КАМАЗ, що належить позивачу. Після закриття кримінального провадження, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Потім, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоду про відшкодування останнім шкоди за пошкоджений автомобіль КАМАЗ, який згідно розписки від 25.11.2016 року відповідач зобов`язався відшкодувати. В досудовому порядку відповідач добровільно врегулювати спір не бажав, заподіяну шкоду та збитки не відшкодував. Вважає, що матеріальна шкода визначена за допомогою висновку експертного товарознавчого дослідження у розмірі 362782,21 гривень, а також витрати пов`язані із проведенням такого дослідження та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з [PERSON] у зв`язку із ухиленням останнього від виконання зобов`язань з ремонту автомобілю. Щодо моральної шкоди, представник позивача обґрунтовуючи її в цій частині пояснив, що позивач є інвалідом 2-ї групи, а транспортний засіб, що пошкоджений, у разі перебування його в робочому стані міг приносити прибуток, у зв`язку із чим, заявлений розмір моральної шкоди вважає таким, що відповідає критеріям розумності та справедливості. Між тим, представник позивача пояснив, що автомобіль КАМАЗ не був застрахований, до МТСБУ, після вчинення ДТП позивач не звертався, ремонтні роботи не проводились, вважає, що звіт судового експерта ґрунтується на вимогах закону, а відомості щодо детального пошкодження автомобілю наведені у висновку трасологічної експертизи, а також у матеріалах товарознавчого дослідження. Також представник позивача пояснив, що транспортний засіб позивача фізично знищеним не вважає, оскільки, шляхом ремонту можливо замінити раму кузову, встановити колеса, відремонтувати, кабіну. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов та у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Зокрема пояснив, що у 2015 році, він працюючи водієм у ПП «Юлія Люкс», перебував у трудових відносинах з дружиною позивача [PERSON] , але фактично керівником вказаного підприємства був позивач. В зазначений день, 14.10.2015 року, він на прохання позивача здійснював рейс до міста Мелітополь Запорізької області, перевозячи вантаж по накладній від імені ПП «Юлія Люкс». При виконанні маневру повороту з автодороги Високе - Пришиб на автодорогу М-18 Харків - Сімферополь, не надав перевагу у русі автомобілю Део Нексія, р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , в наслідок чого відбулося зіткнення і останній отримав тілесні ушкодження, а автомобіль КАМАЗ під його керуванням пошкоджень. Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Не заперечував факту складання розписки, оскільки працював в ПП «Юлія Люкс». Пошкоджений автомобіль 1981 року, був застрахований в місті Курахове, йому не відомо чи отримував позивач страхове відшкодування, але він разом із іншими працівниками ремонтував вказаний автомобіль, а також з його заробітної плати [PERSON] здійснював утримання на ремонт автомобілю, трудову книжку йому не віддали, а витрати складають лише фарбування кабіни та ремонт двері, а тому із матеріальної шкодою він не згоден, як і не згоден з моральною шкодою. Вважає, що саме ПП «Юлія Люкс» повинно відповідати за заподіяну ним шкоду. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що відповідач [PERSON] працював у позивача [PERSON] та у 2015 року потрапив у ДТП. Суд вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки МСЕК серії 10ААБ № 393065 від 27.06.2012 року та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 110 від 14.02.2012 року вбачається, що [PERSON] , 07.11.1970 року є інвалідом ІІ групи з 01.06.2012 року на загальних підставах (а.с. 7, 8, 9-10). З розписки складеної відповідачем [PERSON] 25.11.2016 року вбачається, що 14.10.2015 року він потрапивши у ДТП розбив автомобіль марки КАМАЗ, зобов`язується при працевлаштуванні сплачувати завдані ним збитки (а.с. 13). З витягу з ЄРДР № 12015080290000483 від 14.10.2015 року, постанови про визнання доказів речовими слідує, що 14.10.2015 року приблизно о 08:00 годині водій [PERSON] , [INFO] , рухаючись на автомобілі марки Камаз 55102, р/н [NUMBER] , виконуючи маневр повороту з автодороги Високе - Пришиб на автодорогу Харків - Сімферополь не надав перевагу в русі автомобілю Део Нексія під керуванням [PERSON] , [INFO] , в наслідок чого відбулося зіткнення, в результаті, якого водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку, гематоми області лоба зліва, садни лівої кісті. Автомобіль марки Камаз передано на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с. 14, 15). З письмових пояснень [PERSON] від 14.10.2015 року наданих слідчому слідує, що 14.10.2015 року він виїхав з міста Красногорівка та прямував до міста Мелітополь на самоскиді марки «Камаз», перевозив крейдову суміш. Під`їжджаючи до перехрестя автодоріг «Харків - Сімферополь» та «Високе - Пришиб» зупинився перед дорожнім знаком «Стоп». Почавши маневр повороту почув звук гальмування та сильний удар в кабіну автомобілю з правої сторони, зупинившись побачив автомобіль Деу Нексіа, з яким сталося зіткнення (а.с. 16). З протоколу допиту свідка [PERSON] від 10.11.2015 року слідує, що він в зазначений день керував автомобілем марки Деу Нексіа, р/н [NUMBER] , рухаючись по трасі Харків - Сімферополь, проїхавши село Зелений Гай Василівського району Запорізької області, потрапив у ДТП, обставин якого не пам`ятає (а.с. 17). З висновку експерта № 607/15 від 21.10.2015 року вбачається, що на підставі постанови слідчого від 15.10.2015 року ним було проведено судову експертизу технічного стану транспортного засобу, в ході якої встановлено, що рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля КамАЗ - 55102, р/н [NUMBER] перебували у працездатному стані (а.с. 18-21). З висновку експерта із фототаблицями № 608/15 від 06.11.2015 року вбачається, що на підставі постанови слідчого від 15.10.2015 року ним проведено транспортно - трасологічну експертизу, в ході якої встановлено, що під час ДТП у автомобіля КАМАЗ 55102, р/н [NUMBER] виявлено наступні пошкодження: відсутня передня кришка, пошкоджена права частина переднього бамперу, пошкоджено праве крило та права підніжка, виявлено багаточисленні зчоси, подряпини та відшарування ЛФП, які розташовані в зоні основних пошкоджень крила, пошкоджено праву дверь в її нижній частині. При цьому на двері виявлено багато численні зчоси, подряпини та відшарування ЛФП (а.с. 22-30). Постановою про закриття кримінального провадження від 29.12.2015 року встановлено, що у потерпілого [PERSON] виявлено легкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України у відношенні [PERSON] закрито за відсутністю діяння (а.с. 31-32). Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.03.2016 року встановлено, що відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 33). З висновку судового експерта Бодака В .В . за № 86/11 від 24.11.2016 року із фото таблицями, свідоцтва про реєстрації транспортного засобу [NUMBER] , вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Камаз - 55102, р/н [NUMBER] , 1986 року випуску [PERSON] в наслідок його пошкоджень в наслідок ДТП, в цінах на момент проведення даного дослідження, становить 250805,00 гривень, середня ринкова вартість автомобілю становить 268241,00 гривень, вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 362782,21 гривень. Висновком також встановлено, що відповідно до методики товарознавчої експертизи, відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно. Витрати за автотоварознавче дослідження відповідно до квитанції № 11 від 27.10.2016 року складають 4500 гривень (а.с. 34-45, 55, 56). Відповідно до посвідчення водія № [NUMBER] , довідки ПП «Юлія Люкс», відомостей з державного реєстру платників податків, відповідач [PERSON] має водійські категорії «В», «С», «D». В період з 2011 року по 2016 рік працював в ПП «Юлія Люкс», звільнений 31.10.2016 року. Вказане підприємство із дати його заснування по теперішній час не має на балансі транспортних засобів та з 2015 року у зв`язку із бойовими діями призупинило господарську діяльність, первинні документи не збережені у зв`язку із спливом терміну давності (а.с. 72, 94, 95). Із змісту п. 3.1., 3.2. договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт від 23.10.2019 року слідує, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг (гонорару) у розмірі 500 гривень за кожну годину роботи відповідно до акту приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг). Додаткові витрати, що відповідно до завдання - доручення, що не були включені до загальної вартості юридичних послуг згідно договору, сплачуються клієнтом на підставі окремих розрахунків. На підставі акту виконаних робіт адвокатом на виконання замовлення позивача надано наступні послуги: визначення питання щодо захисту інтересів клієнта, вартість послуги складає 350 гривень з розрахунку 0,6 годин; підготовка інформаційного запиту, вимоги за ст. 16 ЦК України та вивчення відповідей, вартість послуги складає 400 гривень з розрахунку 0,8 годин; вивчення відповідей на інформаційний запит, підготовка матеріалів і копій, вартість послуги складає 500 грн. з розрахунку 1 година; підготовка позову, формування пакету документів до позову, вартість послуги складає 2100 гривень з розрахунку 4,3 годин. Згідно квитанцій № 1, 2 до прибуткового касового ордеру позивачем його представнику 08.07.2019 року сплачено 850 гривень, 23.10.2019 року сплачено 2500 гривень. Розмір понесених витрат відповідно до заяви про орієнтовний розрахунок судових витрат складає 7850 гривень. Втім при розгляді справи представник позивача остаточно просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5350 грн. (а.с.46, 50-55, 147). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відомостей про страхування транспортного засобу КАМАЗ, звернення позивача до МТСБУ, отримання страхового відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля позивачем та його представником суду не надано. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика. Між тим, цивільно - правова відповідальність водія (винуватця ДТП) на момент дорожньо - транспортної пригоди застрахована не була і сторонами не надано доказів, що сам водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності на території України. За положеннями ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України Питання щодо шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регулюються статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами та доповненнями) (надалі - Закон № 1961). Згідно до п. 30.1 ст. 30 Закону № 1961 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 30.2 ст. 30 Закону № 1961 встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди. Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 15 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року за № 4 зазначив наступне: «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо - транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо - транспортної пригоди». Таким чином, постраждала сторона має самостійно визначитись щодо своєї згоди про визнання транспортного засобу фізично знищеним та зі способом щодо відшкодування шкоди. Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподiювача шкоди. Як при вiдшкодуваннi в натурі, так i при вiдшкодуваннi заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а сам факт вчинення ДТП та визнання відповідачем факту наявності матеріальної шкоди не є безумовною підставою для відшкодування шкоди заявленої позивачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення витрат на проведення товарознавчого дослідження, позивач та його представник послався на висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу із фото таблицями № 607/15 від 21.10.2015 року, проведеної на підставі постанови слідчого, згідно якої рульове керування, гальмівна система та ходова частина автомобілю КАМАЗ -55102, р/н [NUMBER] знаходиться у працездатному стані. Водночас, позивач посилається на висновок транспортно - трасологічної експертизи із фото таблицями 608/15 від 06.11.2015 року, проведеної на підставі постанови слідчого, в ході якої встановлено, що під час ДТП у автомобіля КАМАЗ 55102, р/н [NUMBER] виявлено наступні пошкодження: відсутня передня кришка, пошкоджена права частина переднього бамперу, пошкоджено праве крило та права підніжка, виявлено багато численні зчоси, подряпини та відшарування ЛФП, які розташовані в зоні основних пошкоджень крила, пошкоджено праву дверь в її нижній частині. При цьому на двері виявлено багато численні зчоси, подряпини та відшарування ЛФП (а.с. 18-30, 129-134). Також, сторона позивача послалась на висновок судового експерта Бодака В .В. за № 86/11 від 24.11.2016 року із фото таблицями, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Камаз - 55102, р/н [NUMBER] , 1986 року випуску [PERSON] в наслідок його пошкоджень в внаслідок ДТП, в цінах на момент проведення даного дослідження, становить 250805,00 гривень, середня ринкова вартість автомобілю становить 268241,00 гривень, вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 362782,21 гривень. Вказаним висновком також встановлено, що відповідно до методики товарознавчої експертизи, відновлювати даний транспортний засіб економічно недоцільно. Витрати за автотоварознавче дослідження відповідно до квитанції № 11 від 27.10.2016 року складають 4500 гривень (а.с. 34-45, 55, 56). Поряд із цим, матеріалами справи встановлено, що акт прийому - передачі автомобіля між сторонами перед виконанням рейсу не складався, технічний стан автомобіля перед виїздом не був зафіксований. В момент ДТП відповідач керував автомобілем за домовленістю із позивачем, на підставі водійського посвідчення та реєстраційного свідоцтва на вказаний транспортний засіб, тобто на відповідній правовій підставі, а згідно досягнутої домовленості від 25.11.2016 року у вигляді розписки, відповідач, зобов`язувався при працевлаштуванні сплачувати завдані ним збитки, проте розмір збитків не оговорювався (а.с. 13), з наведеного вбачається, що між позивачем та відповідачами відбулась домовленість про відшкодування завданої внаслідок ДТП майну позивача шкоди, а саме: шляхом відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно положень ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно - наслідкового зв`язку між правопорушенням та збитками покладено на позивача. Відповідно до п. 2.4, 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості (п. 8.3 Методики). Отже, як складові для визначення розміру матеріальної шкоди враховується: вартість відновлювального ремонту; зношеність (коефіцієнт фізичного зносу КТЗ); втрата товарної вартості. Відповідно до вищезазначеного висновку судового експерта Бодака В.В. за № 86/11 від 24.11.2016 року його метою є визначення вартості матеріального збитку власнику автомобіля КАМАЗ-55102, р/н [NUMBER] в наслідок ДТП (а.с. 34), яке проводилось візуальним обстеженням з використання довідкових джерел в присутності власника [PERSON] (а.с. 35). При цьому відсутні будь-які докази на підтвердження повідомлення відповідача про огляд пошкодженого автомобіля позивача. Між тим, досліджуючи вказаний висновок судового експерта, суд зазначає, що не може бути належним та допустимим доказом у розумінні ст. 77 і ст. 78 ЦПК України, позаяк такий складений 24.11.2016 року, майже через 1 рік та 1 місяць після ДТП на підставі заяви позивача [PERSON] та на тих вихідних даних, які надані позивачем; судовий експерт Бодак В.В. про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку не попереджався; його висновок не містить повних даних щодо стану та цінності автомобіля до ДТП, так і реальних збитків та переліку завданих саме внаслідок ДТП пошкоджень, і складений саме щодо стану автомобіля на момент його огляду експертом у листопаді 2016 року, а не безпосередньо після ДТП, отже позивачем [PERSON] не доведено причинного зв`язку між визначеною зазначеним висновком шкодою та вчиненим [PERSON] ДТП як єдиною можливою підставою для деліктної відповідальності. Крім того, з пояснень учасників судового провадження та висновку судового експерта Бодака В.В. за № 86/11 від 24.11.2016 року вбачається, що транспортний засіб КАМАЗ як на дату ДТП, так і на момент його огляду експертом мав певну зношеність, яка експертом не визначена (а.с. 35), в той час як ключовими складовими для визначення розміру матеріальної шкоди враховуються вартість відновлювального ремонту, зношеність та втрата товарної вартості. Поряд із цим, позивач та його представник, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді вартості автомобілю, не вважають його фізично знищеним та бажають його відновлення, а тому можуть просити стягнути тільки різницю вартості автомобілю до та після ДТП, але таких вимог позивач та його представник не заявляли, правом на уточнення позовних вимог не скористались. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позивач не довів перед судом своїх вимог в частині розміру реальної шкоди, заподіяної йому з боку відповідача в результаті ДТП, який управляв автомобілем, що виключає можливість задоволення даного позову про стягнення матеріальної шкоди. Також, у зв`язку з тим, що судом не було використано в якості доказу звіт про матеріальну шкоду, то не можуть бути стягнуті і витрати з його проведення. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він перебуваючи у трудових відносинах з ПП «Юлія Люкс» виконав замовлення вказаного підприємства в день ДТП суд вважає недоведеними з огляду положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Щодо позовної давності заявленою відповідачем [PERSON] до вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд вважає, що така вимога не може бути задоволена у зв`язку із недоведеністю позовних вимог позивача [PERSON] . Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, позивач посилається на обставини того, що він є інвалідом 2-ї групи, переніс хвилювання, а транспортний засіб, що пошкоджений, у разі перебування його в робочому стані міг приносити прибуток. Позивачем не доведено належними та допустимими в чому саме полягає спричинення йому моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, клопотань про призначення експертизи на предмет визначення розміру моральної шкоди не заявлено. Сам факт вчинення ДТП не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди не вбачається. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з огляду на їх недоведеність не підлягають задоволенню, тому у позові [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката покладаються на позивача [PERSON] . Оскільки позивач [PERSON] з 01.06.2012 року є інвалідом другої групи та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати, що підлягають стягненню з останнього, необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed