Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У жовтні 2021 року представник позивача адвокат Гунько Олександр Юрійович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла мати позивача [PERSON] . За життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) розміром 6,64 умовних кадастрових гектарів на території м. Носівка Чернігівської області із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Паризька Комуна», їй видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304516. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. Однак за життя [PERSON] не оформила юридично свого права на спадкову земельну частку (пай). [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла рідна сестра позивача [PERSON] . За життя вона заповіту не складала. На підставі ст. 1262 ЦК України позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті сестри. Спадщину позивач прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) видано та зареєстровано із порушенням ст. 25 ЦК України, а саме після смерті [PERSON] , спадщину після якої прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав [PERSON] . Тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) загальним розміром 6,64 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Паризька Комуна» у м. Носівка Чернігівської області, що належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304516, спадщину після якої прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21 грудня 2021 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивача адвокат Гунько О.Ю. подав до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання також не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог та просила справу розглянути без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 6,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Паризька Комуна» на території м. Носівка Чернігівської області. На її ім`я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304516, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 322 від 23 травня 2000 року, що підтверджується копією відповідного сертифіката (а. с. 14) та повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-300/112-21 від 20 липня 2021 року (а. с. 15). [INFO] у м. Носівка Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23 жовтня 2021 року (а. с. 30), а тому спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. Судом установлено, що [PERSON] була дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 6) та була зареєстрована з померлою [PERSON] по [ADDRESS] (а. с. 10). Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 5502/01-17 від 23 жовтня 2021 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 33). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті була постійно зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті разом з нею була зареєстрована [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 2952 від 09 серпня 2013 року (а. с. 10). А, отже, [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому визнається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , та успадкувала право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304516. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] за життя не оформила юридично свого права на спадкову земельну частку (пай). [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 39-42) та матеріалами спадкової справи № 415/2013 до майна померлої [PERSON] (а. с. 35-37). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] на час своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] одна (а. с. 35 на звороті). До майна померлої [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 415/2013 від 10 жовтня 2013 року (а. с. 35-37). З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 10 вересня 2013 року, встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом. Інших осіб, які б мали відношення до кола спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, зареєстрованих у спадковому будинку, немає (а. с. 35 на звороті). Також із матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0304516 належало [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла, але документально не оформила своїх спадкових прав [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки під час огляду сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0304516 встановлено, що зазначений сертифікат видано та зареєстровано в порушення вимог чинного законодавства, а саме ст. 25 ЦК України, тобто після смерті [PERSON] , що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1374/02-31 від 21 грудня 2021 року (а. с. 48). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1832,92 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved