Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася з позовом до ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач зазначала, що 06 січня 2004 року між нею та ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» було укладено строковий трудовий договір, відповідно до умов якого вона була прийнята на роботу до служби звукозапису та відтворення Театру на посаду звукооператора до закінчення театрального сезону 2003-2004 років, а 16 липня 2004 року дія вказаного трудового договору, за взаємною згодою сторін, була продовжена на невизначений строк зі збереженням посади, зазначені обставини підтверджуються записами у її трудовій книжці. 05 липня 2010 року Театром було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що було видано наказ № 106-к. Під час розрахунку при звільненні їй не було виплачено заробітну плату за 5 днів роботи у липні 2010 року та компенсацію за 1 день невикористаної відпустки. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року у справі №361/5873/2016-ц за її позовом до ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі України», третя особа Броварська ЦРЛ про стягнення невиплаченої заробітної плати, було вирішено стягнути з ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» на її користь невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму в розмірі 1458 (одна тисяча чотириста п'ятдесят вісім) грн. 24 коп. та понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. Рішення в частині стягнення присудженої заробітної плати було допущено судом до негайного виконання, але Театром і після ухвалення рішення суду не було виплачено позивачу недоплаченої заробітної плати. 28 вересня 2017 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 р. в справі №361/5873/2016-ц набрало законної сили, але відповідач не виконав свій обов'язок по сплаті заробітної плати. 11 жовтня 2017 року позивачем було надіслано на адресу Театру заяву про виплату заробітної плати, витрат на правову допомогу, середнього заробітку за затримку виплати та компенсацію моральної шкоди із значенням реквізитів рахунку для перерахунку коштів, який був одержаний відповідачем 12 жовтня 2017 року, що підтверджується копією вказаної заяви, описом до цінного листа, фіскальним чеком та CMC-повідомленням про вручення вказаного листа відповідачу, але на день подання даного позову відповідач заробітну плату позивачу не виплатив, чим грубо порушує її права. Згідно наданої Театром до суду інформації про заробітну плату за червень місяць 2010 року, що відображена в апеляційній скарзі та згідно довідки пенсійного фонду, її середній заробіток становить 6116,33 грн., час затримки на день подання позову становить 88 місяців, тому загальний розмір середнього заробітку складає 538236,33 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» на її користь середній заробіток на суму 538236,33 грн. за час затримки виплати заробітної плати за період з 06.07.2010 р. по 16.10.2017 р. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» Веничук Є.В., Буйвол Д.І. та Волошенюк В.П. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що 06 січня 2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» було укладено строковий трудовий договір, відповідно до умов якого вона була прийнята на роботу до служби звукозапису та відтворення відповідача на посаду звукооператора до закінчення театрального сезону 2003-2004 років, згідно наказу №02-к від 06 січня 2004 року (а.с.42). 16 липня 2004 року на підставі наказу №109-к від 01 липня 2004 року, дія вказаного трудового договору, за взаємною згодою сторін, була продовжена на невизначений строк зі збереженням посади, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с.4). За період роботи у ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» позивач [PERSON] мала дві догани за порушення трудової дисципліни - прогули, оголошені наказом №38-к від 14 лютого 2007 року та наказом №138-к від 03 вересня 2009 року (а.с.44,45). 05 липня 2010 року позивач [PERSON] була звільнена з роботи у ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» за п. 4 ст. 40 КЗпП - прогули без поважних причин, допущені з 17.06.2010 р. по 22.06.2010 р., відповідно до наказу №106-к від 05 липня 2010 року (а.с.46). У зв'язку з тим, що комісія Броварської центральної районної лікарні дійшла висновку, що хвора з 16.06.2010 р. порушила режим лікування, а листок непрацездатності з 16.06.2010 р. до 22.06.2010 р., виданий необґрунтовано, позивач [PERSON] подала відповідну заяву про порушення амбулаторного режиму і утримання грошових коштів, отриманих останньою за листком непрацездатності, з заробітної плати позивача [PERSON],відповідачем було утримано грошові кошти у розмірі 1458 грн. 24 коп., які були виплачені їй у червні 2010 року згідно лікарняного листка за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року, у справі №361/5873/2016-ц за позовом [PERSON] до ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі України», третя особа Броварська ЦРЛ про стягнення невиплаченої заробітної плати, було вирішено стягнути з ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму в розмірі 1458 (одна тисяча чотириста п'ятдесят вісім) грн. 24 коп. та понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. (а.с.8, 65-67). Вищезазначеними судовими рішення було встановлено, що відповідачем ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» при звільненні позивача [PERSON] на підставі її заяви було утримано із її заробітної плати грошові кошти у розмірі 1458 грн. 24 коп., які були виплачені їй у червні 2010 року згідно лікарняного листка за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Таким чином, з огляду на вищевикладене, задовольняючи позов на користь позивача [PERSON] у справі №361/5873/16-ц, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили із того, що утримання із заробітної плати працівника виплаченої йому допомоги у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності не відноситься до переліку підстав, встановленого положеннями ст.ст. 127, 128 КЗпП України, ст.ст. 25, 26 Закону України «Про оплату праці». За таких обставин, утримання ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» із заробітної плати позивача грошових коштів у розмірі 1458 грн. 24 коп., у зв'язку із визнанням листка непрацездатності необґрунтованим, є незаконним. Але, при цьому, суди першої та апеляційної інстанцій у справі №361/5873/16-ц дійшли висновку, що відповідач протиправно утримав із заробітної плати кошти, які безпідставно були нараховані позивачу [PERSON] за листком непрацездатності (6 дн.), а не факт заборгованості по заробітній платі. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, з сукупного аналізу зазначених норм слідує, що заборгованість по заробітній платі може бути лише в тому випадку, якщо працівнику, згідно чинного законодавства, підлягало нарахуванню та виплаті, але роботодавцем безпідставно не було проведено нарахування та не виплачені нараховані кошти. Враховуючи те, що відповідачем усі нарахування та виплати заробітної плати позивачу [PERSON] проводились у відповідності до вимог чинного законодавства, то заборгованості по заробітній платі перед нею на день звільнення не було, що підтверджується рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій у справі №361/5873/16-ц. Крім того, у листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ДП «Національний академічний театр російської драми ім. Лесі Українки», треті особи - профспілковий комітет ДП «Національний академічний театр російської драми ім. Лесі Українки», Броварська центральна районна лікарня, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, анулювання запису про прогул в трудовій книжці, виплату утриманих коштів задні перебування на лікарняному, компенсації за весь час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди та індексації всіх грошових коштів, проте, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, залишеною в силі ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року, позов [PERSON] було залишено без розгляду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою [PERSON] на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Київської області від 09 червня 2016 року (а.с.55-60). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed