Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У жовтні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що від спільного з відповідачем життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12.08.2010 з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 350 грн щомісячно, але не менше 30\~% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.02.2010 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що суми аліментів в розмірі 350 грн недостатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12.08.2010, справа №2-643/2010 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (усіх видів доходу) щомісячно, але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, додатково пояснила, що на теперішній час син є підлітком в віці 12 років, в зв`язку із чим збільшилися витрати на його утримання, визначена судом сума аліментів у розмірі 350 грн щомісячно не дає можливості забезпечити нормальне утримання сину, просила в інтересах дитини змінити спосіб стягнення аліментів та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України (а.с.19, 20, 26, 30). Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який не з`явився та повідомлявся завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено судом, що 05.10.2007 між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України (а.с.7), який було розірвано 23.04.2009 (а.с. 8). В період спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.4), який відповідно до довідки Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області зареєстрований та проживає разом з позивачкою (а.с.5). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12.08.2010 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн щомісячно, але не менше ніж 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2010 до його повноліття (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.\~182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.\~183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.\~184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. 182-184, 192 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ст. 7 Закону України №1082-IX від 15.12.2020 «Про Державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Таким чином, розмір присуджених на користь позивачки аліментів в розмірі 350 грн в даний час є меншим встановленого законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв`язку з чим для забезпечення мінімальних потреб дитини позивачка змушена у більшій мірі, ніж відповідач, нести витрати на її утримання, що об`єктивно тягне за собою негативні зміни в її матеріальному стані, оскільки порушує принцип рівності участі кожного з батьків в утриманні дитини в обсязі, не нижчому ніж прожитковий мінімум. На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог, перш за все, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.

Outcome: approved