Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У жовтні 2020 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на самочинно побудоване майно, а саме: на житловий будинок площею 127,6 кв.м., ганок площею 2,7кв.м., літню кухню площею 70,9кв.м., гараж площею 15,5 кв.м., вбиральню площею 1,6 кв.м., літній душ площею 2,2 кв.м., огорожу площею 33,7кв.м., хвіртку площею 2,4 кв.м., ворота площею 6,4кв.м. які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що в 1994 році рішенням Бориспільської міської ради, йому було надано у безстрокове користування земельну ділянку в [ADDRESS] . В 1998 році ним за власні кошти була побудована літня кухня, вбиральна, літній душ, огорожа, хвіртка та ворота. В 2006 році, за власні кошти було побудовано житловий будинок, загальною прощею 127,6 кв.м. В 2008 році також за власні кошти було добудовано гараж. Вище вказані будівлі побудовано без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи та без затвердженого проекту і тому на даний час в адміністративному порядку зареєструвати право власності на дані будівлі неможливо, оскільки дане нерухоме майно є самочинним будівництвом. Зазначає, що є користувачем земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво будинку та господарських будівель, цільове призначення якої «для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами», тому просить суд застосувати до нього ст. 376 ЦК України. Ухвалою судді від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 01.03.2021 року було закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник Бориспільської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні питання по справі поклався на думку суду. Представник Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без їх участі. Крім цього в заяві вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 06 листопада 1994 року №331 [PERSON] було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва одно/дво/поверхового житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). З акту про винесення меж земельної ділянки від 25 грудня 1994 року слідує, що інженер ПТБ [PERSON] , відвів в натурі [PERSON] земельну ділянку площею 800 кв.м. для будівництва житлового будинку. Межі відведеної ділянки закріплені на місцевості і здані [PERSON] (а.с.10). 08 січня 1995 року між представником виконкому Бориспільської міської ради народних депутатів та [PERSON] було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14). Станом на 10.03.2020 рік Комунальним підприємством «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-21). Згідно довідки №804 від 25.06.2020 року виданої Комунальним підприємством «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві власності по реєстровим книгам бюро технічої інвентаризації не зареєстровано (а.с.22). З позовної заяви слідує, що з метою приватизації вищевказаної земельної ділянки [PERSON] звернувся з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд до Бориспільської міської ради Київської області. Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області у листі №К00.772.П від 18.03.2020 року, розглянувши клопотання [PERSON] , зазначив, що згідно графічних матеріалів технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель міста Бориспіль (затвердженої рішенням міської ради від 22.05.2012 року №2075-25-VI) вбачається, що на земельній ділянці, зазначеній на поданому графічному матеріалі, знаходиться житловий будинок. Оскільки до клопотання не надано документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, дане питання не може бути розглянуто в установленому законом порядку (а.с.6). Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пункт 8 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12 зазначеної вище Постанови також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до п. 16 вищевказаної постанови Пленуму позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Оскільки, позивач є користувачем земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво житлового будинку та господарських споруд, цільове призначення якої: для будівництва житлового будинку та господарських споруд, суд вважає необхідним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вважає, за можливе, задовольнивши позов, визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: житловий будинок площею 127,6 кв.м., ганок площею 2,7кв.м., літню кухню площею 70,9кв.м.,гараж площею 15,5 кв.м., вбиральню площею 1,6 кв.м.,літній душ площею 2,2 кв.м., огорожу площею 33,7кв.м., хвіртку площею 2,4 кв.м., ворота площею 6,4кв.м. які знаходяться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved