Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

у жовтні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 28480 грн 01 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1600 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з прийняттям рішення КМР від 18.03.2004 №125/1335 про відведення позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаражу по [ADDRESS] та розпорядження акту державної комісії від 29.05.1999 про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць з покладенням їх в експлуатацію на позивача, а також власникам транспортних засобів, які приймали участь у фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у обслуговування у тому числі з [PERSON] договір №1036 від 16.07.2013 на експлуатацію та обслуговування, згідно якого позивач зобов'язався зберігати автомобіль, що належить автовласнику в гаражі [NUMBER] з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують його збереження, а відповідач зобов'язалася оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором, однак відповідач порушив умови договору та взяті на себе зобов'язання та із серпня 2015 р. припинив сплачувати гроші за отриманні послуги, а з 01.11.2016 сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого почалась збільшуватися сума основного боргу до якої також входить пеня та сума інфляційних витрат. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вважає їх не обґрунтованими та незаконними, а також просив застосувати термін позовної давності згідно п. 2 ст. 258 ЦК України в один рік до неустойки (а.с. 64). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] відведена СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів (ас. 14). На підставі інвестиційно-підрядного договору №4 від 20.05.1997 СП «Партнер», що діяв як інвестор-підрядник, здійснив фінансування і виконання будівництва напівпідземної автостоянки-гаражу на ділянці по [ADDRESS] на 24 машиномісця. Управління капітального будівництва КМДА передав на баланс позивачу напівпідземні гаражі (а.с. 16-21). 13.12.2010 між ПрАТ СП «Партнер» та [PERSON] укладено договір №1036 на експлуатацію та обслуговування, відповідно до п. 1.1 якого підприємство бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі 6 встановленого на земельній ділянці відведеній ПрАТ СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по [ADDRESS] а власник бере на себе зобов'язання вчасно вносити внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на умовах цього договору (а.с. 9). [PERSON] є автовласником автогаражного боксу [NUMBER] розташований у напівпідземному гаражі по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу від 13.07.2013 (а.с. 75-77). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню (ст.209 ЦК), виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Наказом позивача №88 від 88, з 01.08.2015 р. встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат: АС [ADDRESS] у розмірі 450 грн 00 коп. (а.с. 26). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Частиною 1 ст. 529 ЦК України передбачено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов'язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч. 2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів. У судовому засіданні встановлено, що 30.07.2013 [PERSON] набув право власності на гаражний бокс [NUMBER] по [ADDRESS], обслуговування та експлуатацію яким здійснюється ПрАТ СП «Партнер», а саме, зберігання та охорона майна. [PERSON] постійно користувався послугами позивача. З моменту передання відповідачем майна на зберігання ПрАТ СП «Партнер», між сторонами існували зобов'язання реального характеру по договору зберігання транспортних засобів. У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП «Партнер» відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов'язкові платежі та податки. Встановлено, що з серпня 2015 р. відповідач не здійснював оплати за внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати, а з 01.11.2016 сплачує нерегулярно та не в повному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість за загальну суму 8210 грн 00 коп., внаслідок чого також утрворилися інфляційні витрати у розмірі 1356 грн 21 коп. за період з серпня 2015 р. по липень 2017 р. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Незважаючи на доведеність факту порушення відповідачем своїх зобов'язань, а також з умов укладеного договору, суд в частині визначення позивачем розміру пені повністю погодитись не може. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). Отже позивач звернувся до суду 23.10.2017 право на стягнення пені у нього виникло з наступного дня прострочення заборгованості, тобто з 11.08.2015, однак пеня обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тому пеню необхідно стягувати за період, а саме: кількість днів прострочення 11.08.2015 по 11.08.2016 = 365, сума 17313,80 х 0,05% х 365 = 3159 грн 76 коп. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за гаражний бокс [NUMBER] у розмірі 12725 грн 97 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 12725 грн. 97 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1243 грн 74 коп. (12725,97 грн. х 100% : 28480, 01 грн. = 44 % х 714,94). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 714 грн 94 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved