overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У квітні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000грн щомісяця, починаючи з квітня 2009р., посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо утримання неповнолітнього сина [PERSON] Луіса Артуровича, 10.08.2008р.н., батьком якого він зареєстрований при реєстрації народження дитини. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала частково: просила про стягнення 2000грн щомісяця. Відповідач у встановленому порядку повідомлявся про час і місце судового розгляду, до суду не зявився, на час розгляду справи причину неявки не повідомив. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що позивачка не перебуваючи у шлюбі з відповідачем зареєструвала разом з ним як мати та батько її сина [PERSON] Луіса Артуровича, 10.08.2008р.народження. Сімейне життя не склалось. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матірю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. За рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2009року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо його сина - [PERSON] Луіса Артуровича, 10.08.2008р.народження. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.2ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий. З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що розмір аліментів позивачу слід визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 1800грн щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У квітні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей - синів [PERSON], 18.02.2005р.народження, [PERSON], 05.12.2006р.народження, на утримання яких відповідач батько дітей - коштів не надає. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON], 18.02.2005р.народження, [PERSON], 05.12.2006р.народження. Батьки дітей проживають окремо, діти проживають разом з матірю. Угоди щодо їх утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання двох дітей, що відповідач працездатного віку, має постійну роботу. За такого, доцільно визначити стягнення у вигляді 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У квітні 2017 р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 05.11.2010 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, за час їхнього проживання зрозуміли, що зникло почуття любові між ними. Подружні відносини між ними не склалися внаслідок відсутності взаємопорозуміння, втрати інтересу до спільного життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить формальний характер і сімя розпалася. Суперечностей відносно місця проживання дитини і поділу спільного майна немає. Просила шлюб розірвати. В судове засідання сторони, надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позивач на вимогах наполягає, відповідач не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2010 р. (а.с.4). Від шлюбу мають малолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Однак подальше їхнє сумісне проживання неможливо, внаслідок втрати інтересу один до одного. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 113 цього Кодексу особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і належний до задоволення, оскільки шлюбні відносини не підтримуються, подружжю не вдалося створити дружню та стійку сімю. Сварки та суперечки призвели до втрати почуття кохання та поваги, внаслідок чого, між сторонами склалися неприязні відносини, примиритися вони не бажають. За вказаних обставин подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є недоцільним у звязку з розпадом сімї, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У квітні 2017 р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 31.10.2014 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, за час їхнього проживання зрозуміли, що зникло почуття любові між ними. Подружні відносини між ними не склалися внаслідок відсутності взаємопорозуміння, втрати інтересу до спільного життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить формальний характер і сімя розпалася. Суперечностей відносно місця проживання дитини і поділу спільного майна немає. Просила шлюб розірвати. В судове засідання сторони, надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позивач на вимогах наполягає, відповідач не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.10.2014 р. (а.с.5). Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] Однак подальше їхнє сумісне проживання неможливо, внаслідок втрати інтересу один до одного. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 113 цього Кодексу особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і належний до задоволення, оскільки шлюбні відносини не підтримуються, подружжю не вдалося створити дружню та стійку сімю. Сварки та суперечки призвели до втрати почуття кохання та поваги, внаслідок чого, між сторонами склалися неприязні відносини, примиритися вони не бажають. За вказаних обставин подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є недоцільним у звязку з розпадом сімї, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

у квітні 2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 102 470 грн. 13 коп. та судового збору в розмірі 1762 грн. Ухвалою суду від 04 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на адресу поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року виникла заборгованість в розмірі 102 470 грн. 13 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2269 грн. 49 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 89 654 грн. 86 коп., заборгованість за пенею та комісією 5190 грн. 06 коп., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 4855 грн. 72 коп. що підтверджується розрахунком (а.с. 5-6). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 102 470 грн. 13 коп. та судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

у квітні 2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 44 000 грн. 84 коп. та судового збору в розмірі 1762 грн. Ухвалою суду від 04 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на адресу поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.02.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 04.04.2018 року виникла заборгованість в розмірі 44 000 грн. 84 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 325 грн. 70 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 36 653 грн. 67 коп., заборгованість за пенею та комісією 4450 грн. 00 коп., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 2071 грн. 47 коп. що підтверджується розрахунком (а.с. 5-7). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 44 000 грн. 84 коп. та судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У квітні 2018 позивач звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення боргу за договором позики в сумі 130 000 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 10.01.2018 позичив відповідачу під розписку грошові кошти в сумі 130 000 грн. на строк до 01.03.2018. Проте у визначений розпискою строк [PERSON] борг не повернула посилаючись на відсутність коштів. 13.04.2018 суд за результатами розгляду заяви позивача про забезпечення позову постановив ухвалу про накладення арешту на належну відповідачу квартиру за адресою: [ADDRESS]. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачем не подано заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та письмового відзиву на позов. Вивчивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі обставини. 10.01.2018 [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 130 000 грн., зобов'язавшись повернути борг у строк до 01.03.2018, що підтверджується її власноручною розпискою (а.с. 4). Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка [PERSON], яка посвідчує передання їй позивачем грошових коштів і містить вказівку на її зобов'язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] своїх грошових зобов'язань у встановлений строк не виконала, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в загальному розмірі 1 652,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту -[PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.12.1990р., у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених, Відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 6460. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], з весни 2017 року між ними припинилися шлюбні відносини, а тому немає сенсу зберігати шлюб, оскільки під час спільного проживання, останній рік між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства, подальше збереження шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна немає, за спільною домовленістю дитини залишати проживати з матір'ю. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримав позов, пославшись на викладені в ньому обставини, та просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідача в підготовчому судовому засіданні висловив згоду на розірвання шлюбу, та визнав позов. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Вислухавши думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З пояснень сторін встановлено, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок чого, припинили шлюбно-сімейні відносини з весни 2017 року. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

У квітні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2015 р., який зареєстровано відділом РАЦСу Оболонського РУЮ у м. Києві. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що з відповідачем разом не проживають з грудня 2017 р., не приймають участі у житті один одного, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства, так як між ними виникали сварки та скандали. Тому враховуючи вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, надіслали свої заяви щодо підтримки позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. 07.08.2015 р. у відділі РАЦСу Оболонського РУЮ у м. Києві, зареєстровано шлюб між сторонами, а/з № 1421 (а.с. 5). [INFO] у них народився син - [PERSON] (а.с. 4), і батьками дитини є позивач та відповідач. Як з'ясовано судом, до грудня 2017 р. сторони перебували у стосункам між собою, але з грудня 2017 р. не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного. Спору щодо майна, виховання, утримання та спілкування із дитиною не має. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином судом встановлено, що примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому суд приходить до висновку про задоволення даного позову, як законного та обґрунтованого. При задоволенні позовних вимог з позивача на користь держави підлягають до стягненню грошові кошти у суму 231,20 грн. У подальшому судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Тому враховуючи викладене та

Outcome: approved