Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У квітні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення, зазначивши, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 02 серпня 2007 року був укладений кредитний договір №DNR0GK00000384, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 89000,00 доларів США строком до 02.08.2017. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 13 серпня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNR0GK00000383, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав і станом на 24 березня 2014 року має заборгованість в сумі 260074,60 доларів США. Тому позивач звернувся до суду та просить звернути стягнення на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача Далія С.О. надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Разом з тим, пояснив, що кредит ним брався не для себе, а для іншої людини. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 02 серпня 2007 року був укладений кредитний договір №DNR0GK00000384, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 89000,00 доларів США строком до 02.08.2017. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 24 березня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 260074,60 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 78325,33 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі - 67173,34 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 10720,00 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 103855,93 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 13 серпня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNR0GK00000383, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 33.3 Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: домоволодіння, загальною площею 123,80 кв.м., житлова площа - 76,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2007 року та зареєстрований під № 4030, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Пунктом 12.7 Договору іпотеки встановлено, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Пунктом 33.4 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 505000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При вирішенні даного спору, суд зважує на те, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, заборгованість, яка виникла у нього перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 260074,60 доларів США. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звернення стягнення згідно договору іпотеки №DNR0GK00000383 від 02 серпня 2007 року на предмет іпотеки - домоволодіння [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON] в іншій частині позову слід відмовити. Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо укладення кредитного договору на користь іншої особи, оскільки такі твердження відповідача належними та допустимими доказами не підтверджено. Договір є укладеним між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 349 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3305 грн. 00 коп.

Outcome: partial