Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу. У позові посилався на те, що між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено ряд договорів банківського вкладу. Зокрема, 08.09.2014 року договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on\-line» №20004008598359, відповідно до якого він вніс суму вкладу в розмірі 15 000 000,00 грн. 15.12.2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on\-line» № 00003009516224, сума вкладу становить 100 000,00 дол. США. Також 16.12.2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» № 00003009588201, відповідно до якого він вніс суму вкладу в розмірі 1 059 000,00 дол. США. 03.02.2015 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on\-line» № 00005010196730, сума вкладу становить 13007,56 дол. США. Таким чином, на виконання вказаних вище договорів він вніс на депозитний рахунок відповідача готівкою грошові кошти в сумі 15 000 000 грн. та 1 172 007, 56 доларів США. Втім, незважаючи на закінчення строку дії договорів та неодноразові його звернення до Банку із заявою про повернення депозитного вкладу, відповідач не повернув належні йому кошти разом із нарахованими відсотками. В ході розгляду справи судом, позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на те, що у нього в ПАТ «Дельта Банк» відкрито ще рахунки. Зокрема, рахунок № [NUMBER] у валюті долар США та випущено картку Міжнародної платіжної системи MasterCard [NUMBER] MasterCard Debit. Станом на 18.03.2015 року залишок коштів на рахунку складає 7 965,50 доларів США; рахунок № [NUMBER] у валюті долар США. Станом на 18.03.2015 року залишок коштів на рахунку складає 60 000,00 доларів США та рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випущено картку Міжнародної платіжної системи MasterCard [NUMBER] MasterCard Debit. Станом на 18.03.2015 року залишок коштів на рахунку складає 347180,97 гривень. Просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суму депозитного вкладу разом із відсотками в розмірі 17 228 390 грн. 51 коп. та 1 192 400,96 доларів США. Також стягнути з Банку на його користь грошові кошти за рахунками у розмірі 415 146, 47 доларів США та сплачені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити позовні вимоги, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «ДельтаБанк» - Безбородько І.Я. заперечувала щодо задоволення позову, про що надала свої письмові заперечення. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків регламентує Закон України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність». Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено ряд договорів банківського вкладу. Зокрема, 08 вересня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on\-line» №20004008598359, відповідно до якого позивач вніс суму вкладу в розмірі 15000000,00 грн. (а.с.7-8). 15 грудня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on\-line» № 00003009516224, сума вкладу становить 100 000,00 дол. США (а.с.9). 16 грудня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» № 00003009588201, відповідно до якого [PERSON] вніс суму вкладу в розмірі 1 059 000,00 дол. США (а.с.10). 03 лютого 2015 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on\-line» № 00005010196730, сума вкладу становить 13007,56 дол. США (а.с.11). Таким чином, на виконання умов договорів банківського вкладу [PERSON] вніс на депозитний рахунок відповідача готівкою вклад - грошові кошти в сумі 15 000 000 грн. та 1 172 007, 56 доларів США. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частиною першою ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Як вбачається із договорів банківського вкладу, строк дії договорів закінчився. Однак відповідач після закінчення обумовленого в договорах строку не виконав взяті на себе зобов'язання. У зв'язку із цим, [PERSON] неодноразово звертався до Банку із вимогами повернути кошти, однак позивач на них жодним чином не відреагував. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції», вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи. Відповідно до абз.1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, зважаючи на викладені вище письмові докази, норми чинного законодавства та судової практики, зважаючи на те, що відповідач (банк) не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачеві [PERSON] кошти, внесені ним виконання договору банківського вкладу, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за договорами банківського вкладу підлягають задоволенню. Окрім цього, на думку суду, підлягають й задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на його користь відсотків за користування вкладом. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. На підтвердження своїх позовних щодо нарахування відсотків за договорами банківського вкладу, позивачем було здійснено відповідний розрахунок. Під час розгляду справи, представник відповідача заперечувала щодо правильності нарахування відсотків позивачем, однак всупереч вимогам ст.60 ЦПК, на пропозицію суду, свого розрахунку не надала. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума депозитного вкладу разом із нарахованими відсотками становить 17 228 390 грн. 51 коп. та 1 192 400,96 доларів США. Як роз'яснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, сума загальної заборгованості за договорами банківського вкладу разом із відсотками становить 17 228 390 грн. 51 коп., а також 1 192 400,96 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 жовтня 2015 року становить 25398140 грн. 12 коп. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з Банку на його користь коштів з поточних рахунків розмірі 415 146, 47 доларів США задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав: Як вбачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, 09 вересня 2015 року [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про збільшення позовних вимог, де уточнив суму відсотків за договорами банківського вкладу. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти з поточних рахунків. Так, ч.2 ст.31 ЦПК України визначено право позивача протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Однак змінити предмет або підставу позову позивач має право лише до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви. 02 вересня 2015 року розпочався розгляд справи по суті, під час якого сторони давали пояснення. Станом на 09 вересня 2015 року (день звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог) судом було заслухано пояснення сторін та досліджено письмові докази, однак по справі оголошено перерву для уточнення позивачем позовних вимог в частині нарахованих відсотків за договорами банківського вкладу. Уточнивши розмір нарахованих та невиплачених відсотків за договорами банківського вкладу, позивач [PERSON] у своїй заяві від 09.09.2015 року фактично доповнив позовні вимоги та змінив предмет позову, оскільки просив стягнути з відповідача на його користь кошти, які містились на інших рахунках в цьому ж Банку, які не були предметом позову. Таким чином, враховуючи те, що позивачем було подано заяву про зміну предмету позову після з'ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів з рахунків, що містяться в ПАТ «Дельта Банк» на ім'я [PERSON] задоволенню не підлягають. Проте це не позбавляє права позивача в подальшому звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Не підлягає також, на думку суду, й задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь сплачених судових витрат, виходячи з наступного: З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] під час звернення до суду із вказаним позовом судовий збір не сплачував, так як на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а не позивача [PERSON]

Outcome: partial