Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа [PERSON], про визнання поруки, що виникла на підставі Договору поруки № 2706/0708/71-449-Р-1 від 17.07.2008, припиненою з 29.02.2016, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оголосивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.07.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2706/0708/71-449 від 17.07.2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60000 доларів США строком до 17.07.2038 З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором між позивачем та банком було укладено договір поруки № 2706/0708/71-449-Р-1 від 17.07.2008, за яким поручитель поручається перед банком та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань. Статтями 553 та 554 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту ст. ст. 559,598 ЦК Україна вбачається, що припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як на підставу задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України позивач посилається на те, що відповідач достроково звернувся до [PERSON] з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом пред'явлення відповідного позову до суду 28.08.2015, однак протягом шести місяців вимоги до поручителя не пред'явив. Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк відповідно до положень ст. 264 ЦК України перервав перебіг строку позовної давності для звернення до суду з позовом до поручителя, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України з мотивів наведених позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed