Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником житлового будинку , що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за цією адресою, але в будинку не проживають, не є членами або колишніми членами його сімї. У 2015 році позивач на прохання свого товариша надав дозвіл на реєстрацію відповідачів у свому помешканні, як осіб, які переселенні з тимчасово окупованої території АР Крим. Тому він як власник має право вимагати усунення порушення його права. За час відсутності відповідачі житлом не цікавився, комунальні послуги не сплачували, які нараховуються і на відсутніх осіб. Тому позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення житлового будинку від 14.05.2002 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS]. Відповідно до акту депутата Сквирської міської ради [PERSON] від 22.09.2016 року вбачається, що відповідачі у вищезазначеному будинку не проживають з моменту реєстрації, не сплачують комунальні послуги та не допомагають у ведені домашнього господарства. Відповідно до ч. 4 ст.\~156, ч. 2 ст.\~64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є членом сімї власника квартири, ні колишнім членом сімї власника житлового будинку. Згідно ч.4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. \~\~\~\~ На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі не проживають в будинку, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по його утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі не є членами сімї власника квартири, що відповідно до вимог закону дає підстави суду визнати їх такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved