Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 22.01.2011 року, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та поваги шлюбні відносини між ними припинені, з лютого 2019 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 22.01.2011 року за актовим записом № 59. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що з 15.02.2019 року з відповідачем не проживає, не кохає його та протягом 10 місяців проживає з іншим чоловіком. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2011 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб за актовим записом № 59, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч. 1 ст. 24 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу (ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, мір для примирення не приймають. Тому, зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, і згідно 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини чи чоловіка на особисту свободу, тому суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України та не покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору позивачем, оскільки згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 07.04.2015 року, відповідач є учасником бойових дій, через що він звільнений від сплати судового збору, а тому сплачений позивачем судовий збір підлягає компенсації їй за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 81, 141, 209, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved