Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

У жовтні 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , в якому позивач просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] відповідно до якого: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 18,5 кв.м., балкон - 0,7 кв.м.; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,4 кв.м., коридор - 2,7 кв.м.; коридор - 4,7 кв.м.; кладовку - 0,5 кв.м.; ванну - 3,8 кв.м.; коридор 2,7 кв.м.; кухню - 7,8 кв.м.; вбиральню - 1,4 кв.м. залишити у загальному користуванні. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. У період з жовтня 2019 року до 10 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 лютого 2021 року для розгляду справи визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням справу розглядати без участі позивачки та її представника, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує. Відповідач та третя особа до суду не з`явилися з невідомих суду причин. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивачки [PERSON] , їй належить ѕ частини та відповідачки [PERSON] , якій належить ј частина цієї квартири. Ця квартира є квартирою посімейного заселення, розташована на 3 поверсі 4 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 30,9 кв.м. та 53 кв.м. загальної площі. Відповідно до технічного паспорта площа 1-ї кімнати - 12,4 кв.м., 2-ї - 18,5 кв.м. Також у квартирі наявні: коридор - 4,7 кв.м., кладова - 0,5 кв.м., кладова 0,5 кв.м., ванна - 3,8 кв.м., коридор - 2,7 кв.м., кухня 7,8 кв.м., вбиральня 1,4 кв.м.. У квартирі наявний балкон 0,7 кв.м., який розташований у кімнаті площею 18,5 кв.м. З розрахункової книжки слідує, що позивачка [PERSON] сплачує комунальні платежі за адресою [ADDRESS] . Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказує на те, що позивачка та відповідачка не можуть дійти домовленості щодо порядку користування зазначеною квартирою. Тому просить суд визначити такий порядок користування. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (стаття 356 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина друга статті 358 ЦК України). Частина третя статті 358 ЦК України вказує на те, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналіз статті 358 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Вивчивши матеріали справи, суд вважає прийнятним запропонований позивач порядок користування квартирою. Такий порядок є адекватним розміру часток у праві власності співвласників на квартиру та забезпечить можливість виділення кожному співвласнику ізольованого житлового приміщення. Також суд вважає за необхідне зазначити таке. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Отже, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, зроблених у постанові від 23 жовтня 2019 року № 523/1103/18. Підсумовуючи викладене, суд дійшов всиновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. За такого, слід визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] у користування житлову кімнату площею 18,5 кв.м. та балкон - 0,7 кв.м. Виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 12,4 кв.м. У загальному користуванні співвласників залишити: коридор - 4,7 кв.м.; кладовку - 0,5 кв.м.; кладову - 0,5 кв.м.; ванну - 3,8 кв.м.; коридор 2,7 кв.м.; кухню - 7,8 кв.м.; вбиральню - 1,4 кв.м. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved