Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за цією адресою, але в квартирі не проживає, не є членом або колишнім членом його сімї. Тому вона як власник має право вимагати усунення порушення його права, оскільки в добровільному порядку відповідачка зніматись з реєстраційного обліку не бажає. За час відсутності відповідачка житлом не цікавився, комунальні послуги не сплачувала, які нараховуються і на відсутніх осіб. Тому позивачка просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №1 по вул. Лісовій, 3 в с. Круглик, Києво-Святошинського району Київської області та зняти її з реєстраційного обліку. У судове засідання позивачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. У судове засідання відповідачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник відповідача [PERSON] державної міграційної служби України в Київській області не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 12 квітня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], посвідчений нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-783. 23 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З витягу №37963217 від 23 травня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] не є членом сімї власника квартири, ні колишнім членом сімї власника житлового будинку. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно запису в будинковій книзі від 06 грудня 1993 року, виданої Хотівською сільською радою, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб . За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Ст. 155 ЖК України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що після отримання квартири у власність та до цього часу відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила. Дані обставини підтверджуються також і актами обстеження від 20 травня 2012 року, 15 листопада 2015 року, 15 лютого 2013 року, 26 травня 2015 року Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення, не є членом сімї нового власника квартири, що відповідно до вимог закону дає підстави суду визнати [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги про зобовязання зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.

Outcome: partial