Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом. Просила визнати за нею право в порядку спадкування за законом на отримання земельної частки (паю) 4,7198 умовних кадастрових гектарів вартістю 145315,57 грн. та майнового паю 0,54% від загальної вартості майна вартістю 8690,08 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що\~17 грудня 2013 року помер її чоловік [PERSON] Вона є спадкоємицею майна померлого, серед якого є і право на отримання земельної частки (паю) при роздержавленні земель ДП «Новочорторийське» та право на отримання майнового паю КСП «Новочорторийське». За життя спадкодавець не встиг зареєструвати своє право власності на земельну частку (пай) та майновий пай і отримати правовстановлюючі документи,\~а тому оформити спадщину у нотаріуса\~вона позбавлена можливості. Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі [PERSON] порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про задоволення її вимог. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року за №177 «Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення «до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай. У звязку з тим що спадкодавець був включений до списків громадян які мають право на отримання земельного паю, вона (апелянт) автоматично набуває право на отримання частки паю, виділеного спадкодавцю. Проте, суд наведеного не врахував. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2013 року помер [PERSON] (свідоцтво серії І-ТП №228660, актовий запис №20). Рішенням Любарського районного суду від 11 лютого 2014 року у справі №282/110/14-ц за [PERSON] визнано право на безоплатну передачу частки державного майна, в тому числі земельної частки (паю), при приватизації ДП «Новочорторийське» (а.с.28-29). Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець не набув права на оспорювані права, оскільки на день постановлення зазначеного судового рішення вже помер. Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи. Так, згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України… Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК). Отже, суд першої інстанції неправомірно входив в обговорення законності судового рішення, яке набрало законної сили. За умови чинності зазначеного рішення у суду не було законних підстав вважати про відсутність у померлого спадкодавця оспорюваних прав. Як свідчать матеріали справи, позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка та в установленому законом порядку прийняла спадщину (а.с.36). Із змісту постанови приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу [PERSON] №278/02-31 від 20.04.2017 року вбачається, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом є його дружина [PERSON], відомості про наявність інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], на земельний пай, що розташований на території Новочорторийської сільської ради Любарського району у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до розяснень, що викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За наведених обставин заявлені в даній справі вимоги в частині визнання за позивачкою в порядку спадкування права, яке належало померлому спадкодавцю, підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє в позові до Любарської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оскільки ці юридичні особи не можуть бути відповідачами у правовідносинах, що виникли із спадкування. За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Outcome: dismissed