Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

У жовтні 2017 року заявник звернулася до Марганецького міського суду із заявою, в якій просила встановити факт народження [PERSON] в 1934 році і факт перебування його в шлюбі з нею, [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 грудня 1957 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі вони за спільні кошти купували квартиру, дачу, предмети побуту, спільно вели домашнє господарство. Від даного шлюбу мають трьох дітей. [INFO] її чоловік [PERSON] помер, про що органами РАЦС 10 серпня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 486. Після цього вона звернулася до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про отримання пенсії по втраті годувальника. Однак, в задоволенні заяви їй було відмовлено з підстав невідповідності року народження її чоловіка, зазначеного в свідоцтві про одруження та року народження, що в свідоцтві про смерть. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, рішення залишив на розсуду суду. Фіксація судового процесу не здійснюється у зв'язку з неявкою в судове засідання представника заінтересованої особи та у зв'язку з відсутністю з цього приводу заперечень. В ході судового розгляду суд дослідив матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, і приходить до такого. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Марганець Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження і записом в його паспорті (а.с.8, 11). Згідно копії свідоцтва про одруження, виданого Горностаївським районним бюро ЗАГС Херсонської області, 28 грудня 1957 року між [PERSON], 1935 року народження, та [PERSON], 1940 року народження, укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу чоловікові присвоєно прізвище «[PERSON]», дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Разом з тим, на сторінці 10 «Сімейний стан» паспорту [PERSON] зазначено про реєстрацію у грудні 1957 року Горностаївським ЗАГС Херсонської області шлюбу із [PERSON], 1934 року народження (а.с.4). Згідно паспорту [PERSON], він народився [INFO] і у грудні 1957 року зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.8). Те, що [PERSON] проживала у шлюбі з [PERSON], 1934 року народження, до дня його смерті додатково підтверджується ідентичною датою їх реєстрації за адресою [ADDRESS] - 25 березня 1974 року. Дані про зняття з реєстрації за вказаною адресою з 25 березня 1974 року по теперішній час відсутні. [PERSON], [INFO], помер [INFO] у віці 82 років, про що заявниці видано свідоцтво про смерть (а.с10). Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт перебування у шлюбі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], знайшов своє підтвердження, а свідоцтво про одруження [NUMBER], видане Горностаївським районним бюро ЗАГС Херсонської області 28 грудня 1957 року, містить помилку в даті народження [PERSON], а саме: замість «1934 року народження» помилково зазначено «1935 року народження». Разом з тим, суд вважає, що факт народження [PERSON] у 1934 році доказу не потребує, оскільки зафіксований в документах, що посвідчують його особу - в паспорті та свідоцтві про народження. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що факт, про встановлення якого просить заявник у справі, має для неї юридичне значення, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: partial