Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться в с. Таращанка Новоград-Волинського району Житомирської області, по вул. Волі, 38 (далі Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті брата [PERSON], який помер 03.10.2015 року, відкрилась спадщина, що складається з Будинку. Як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлому. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти чого представник відповідача не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.10.2015 року помер - [PERSON], брат позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно довідки виконавчого комітету Красилівської сільської ради Новоград-Волинського району № 258 від 09.03.2016 року, належав померлому по заповіту від 29.07.2008 року. Відповідно до копії заповіту від 29.07.2008 року Будинок [PERSON] заповідала його мати - [PERSON], яка померла 30.07.2008 року. Довідкою виконавчого комітету Красилівської сільської ради від 03.10.2016 року зазначено, що Будинок належав [PERSON] батьку позивачки, який помер 04.06.2013 року, відповідно до погосподарської книги № 11. Спадкоємцями померлого [PERSON] за законом першої черги є його рідна сестра, позивачка по справі, яка у встановлений законом термін спадщину прийняла, та рідний брат - [PERSON] Останній своєю заявою від 03.11.2015 року від прийняття спадщини відмовився на користь позивачки. Вказані обставини підтверджуються повідомленням приватного нотаріуса [PERSON] від 05.07.2016 року. 15.10.2015 року позивачем на Будинок було виготовлено технічний паспорт, в якому вказано характеристику, квадратуру та всі параметри обєкту нерухомості, зокрема він побудований у 1991 році, має загальну площу 68,3 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: сарай та убиральня. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 04.04.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Нормою ч. 5 ст. 1268 ЦК передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до чинного на час будівництва Будинку (1991 рік) законодавства, яке не повязувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Як вбачається з вказаних довідок Красилівської сільської ради від 09.03.2016 року та 03.10.2016 року, Будинок належав батьку позивачки [PERSON], який помер 04.06.2013 року. Вказаний Будинок був побудований батьком позивачки за час шлюбу з її матірю [PERSON], яка померла 30.07.2008 року, а усе своє майно заповіла [PERSON] рідному брату позивачки, який у встановлений шестимісячний термін спадщину прийняв, проте не оформив своїх спадкових прав після смерті матері і батька, оскільки помер 03.10.2015 року. Відтак право власності за [PERSON] підтверджується самим фактом прийняття спадщини та тривалим фактом володіння цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Будинок, що залишився після смерті брата [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved