Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, який він уточнив у червні 2018 року ( а.с.152-155 т.1). В обгрунтування позову вказував на те, що з 05.10.2011 року перебував у шлюбі з [PERSON] . За рішенням суду від 31.05.2016 року їхній шлюб було розірвано. 05.03.2011 року відповідачка придбала житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку під цим будинком. На час укладення договору купівлі-продажу нерухоме майно складалося з одноповерхового будинку та надвірних споруд і було особистою приватною власністю відповідачки. В період з 2011 по 2016 роки для поліпшення побутових умов позивача і відповідача цей будинок був повністю знесений та збудований новий будинок. Оскільки новий будинок був збудований під час перебування ними у шлюбі, він є спільною власністю подружжя. Проте будинок будувався без дозвільних документів, є самовільним будівництвом, тому не був введений в експлуатацію. Право власності на новостворений будинок не зареєстровано. До завершення будівництва, відповіднодо ст. 331 ЦК України, особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того за час перебування у шлюбі ними було придбано майно, яке знаходиться у будинку на загальну суму 171500,00 грн, а саме: холодильник «Шарп», телевізор «Samsung», стінку виробництва Польша, кондиціонер «Mitsubishi», кухонний гарнітур, мойдодир 2шт, інсталяція, двохмісна ванна-джакузі, пенал, спальний гарнітур білий, кондиціонер «Soni» , спальний гарнітур червоний, люстри, штори та килими, машинку пральну автомат та два телевізора б/у. Зокрема, на підтвердження будівництва спірного будинку по [ADDRESS] в період шлюбу позивачем надано суду квитанції, накладні, товарні чеки на придбання будівельних матеріалів (металевих труб, опор, кранів,рейок, пиломатеріалів,піску, цементу, щебня, вапна, проводів, цвяхів, шурупів, ґрунтовки, шпаклівки, штукатурки, клею,сітки, гіпсокартону, профілю, цегли, цементу), металопластикових вікон, металочерепиці, водостічних систем, сантехнічних приладів за період з грудня 2011 року до травня 2013 року (а.с.17- 83 т.1). Посилаючись на ст. 60,70 СК України просив суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] , холодильник «Шарп», телевізор «Samsung», стінку виробництва Польша, кондиціонер «Mitsubishi», кухонний гарнітур, мойдодир 2шт, інсталяція, двохмісна ванна-джакузі, пенал, спальний гарнітур білий, кондиціонер «Soni», спальний гарнітур червоний, люстри, штори та килими, машинку пральну автомат та два телевізора б/у; - визнати за ним право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на його користь 85750,00 грн. в рахунок вартості виділеного майна. Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Дубровської від 17.05.2020 року відкрито провадження у справі. 13.06.2018 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позов ( а.с.110-146 т.1), в якому проти задоволення позову заперечувала. В обґрунтування заперечень зазначила, що 06.09.2016 року між нею та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений шлюбний договір. Згідно з п. 1 Шлюбного договору він регулює майнові відносини між сторонами по справі і поширюється на будь-яке майно та грошові кошти, що перебувають (перебуватимуть) у їх власності. Пунктом 2 Шлюбного договору визначено, що після набрання ним чинності майно та грошові кошти подружжя поділятимуться на такі, що є особистою приватною власністю чоловіка та на такі, що є особистою приватною власністю дружини. Таким чином, статус майна подружжя та належність його кожному з подружжя регулюються шлюбним договором, а не нормами глави 8 Сімейного кодексу України. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 05.03.2011 року, нею був придбаний житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0985га., що розташована в [ADDRESS] . Будівництво нового будинку, придбання будівельних матеріалів здійснювалось за її особисті кошті. Зазначене підтверджується умовами шлюбного договору та особисто написаною позивачем письмовою заявою 06.09.2016 року у якій він зазначив, що будівництво та реконструкція будинку були здійснені за особисті кошти дружини і зазначене майно є особистою власністю [PERSON] . Її чоловік [PERSON] у будівництво грошових коштів не вносив, оскільки мав борги, у тому числі перед колишньою дружино, якій у серпні 2014 року виплатив 96247 грн. На підтвердження заперечень проти позову відповідачем надано суду: копію шлюбного договору від 06.09.2016 року, копії договорів купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки під ним від 05.03.2011 року, заяву [PERSON] від 06.09.2016 року, розписку [PERSON] від 12.08.2014р. ( а.с.112-113,122-126 т.1, 125 т.2), накладні, товарні чеки, квитанції на придбання дощок, брусу, цегли силікатної, бетону, метало черепиці, водостічної системи за період з квітня 2011 року по лютий 2012 року (а.с. 127-141т.1), копії депозитних договорів (а.с.79-91 т.2), договір про надання споживчого кредиту ( а.с.104-105 т.2). Відповіді на відзив позивач не подав. [INFO] [PERSON] помер ( а.с.165 т.1). Ухвалою суду від 01.08.2018 року провадження у справі було закрито ( а.с.167 т.1). Постановою Запорізького апеляційного суду від 11.02.20219 року ухвала Бердянського міськрайонного суду від 01.08.2018 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.244-247 т.1). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 року справу було передано на розгляд судді Прінь І.П. ( а.с.1 т.2). Ухвалою суді [PERSON] від 06.03.2019 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Судом була витребувана Спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] ( а.с.33-68 т.2) Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 18.04.2020 року було здійснено заміну первісного позивача [PERSON] , який помер, на його правонаступника - [PERSON] (дочка померлого, яка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом) (а.с.127 т.2). 08.11.2019 року [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог. Ухвалою суду від 29.11.2019 року заява задоволена, залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме холодильнику «Шарп», телевізору «Samsung», стінки виробництва Польша, кондиціонеру «Mitsubishi», кухонного гарнітуру, мойдодиру 2шт, інсталяції, двохмісної ванни-джакузі, пеналу, спального гарнітуру білого, кондиціонеру «Soni», спального гарнітуру червоного, люстр, штор та килимів, машинки пральної автомат та двох телевізорів б/у. Ухвалою суду від 21.12.2019 року у справі була призначена будівельна технічна експертиза ( а.с.237-238 т.2) самовільно збудованого житлового будинку [ADDRESS] . За наслідками проведеної судової експертизи, у травні 2010 року позивач подала уточнену позовну заяву (а.с. 48-54 т.3), в якій просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] будівельні матеріали, вироби і конструкції, які були використані в процесі самочинного збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку [ADDRESS] загальною вартістю 1289087 грн. та визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] у спільному майні подружжя складає Ѕ частину будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, які були використані в процесі самочинно збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку [ADDRESS] , вартістю 644543грн. 50 коп., згідно із наведеним у висновку експерта переліком. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача, викладені в уточненій позовній заяві підтримала, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечують, посилаючись на його недоведеність і безпідставність, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єкти права спільної сумісної власності подружжя, згідно зі ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений ( ст.69 СК України). Відповідно о ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вислухавши пояснення учасників провадження, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. 05.10.2011 року між [PERSON] і [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON] ) було зареєстровано шлюб (а.с.93, 181 т.1), який було розірвано за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2016 року, яке набрало чинності 31.05.2016 року (а.с.95 т.1). До укладення цього шлюбу [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , який було розірвано за рішення Бердянського міськрайонного суду від 07.06.2011 року, яке набрало законної сили 18.06.2011 року ( а.с.96, 98 т.3). 05.03.2011 року [PERSON] (зараз [PERSON] ) уклала договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ( а.с.122-123 т.1) і договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0985га за адресою: [ADDRESS] ( а.с.124-125 т.1). Одразу після купівлі цього будинку, відповідачка розібрала старий будинок, і на його місці було побудовано новий будинок, із використанням у тому числі будівельних матеріалів від розібраного старого будинку. Будівництво здійснювалося без розроблення проекту і отримання відповідних дозвільних документів, тому вважається самочинним. До цього часу будинок не введено в експлуатацію і право власності на нього не зареєстровано. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що будівництво нового будинку по [ADDRESS] було розпочато [PERSON] ще до укладення шлюбу з [PERSON] , а саме у квітні 2011 року було закладено фундамент, у травні 2011 року почали зводити стіни. У вересні 2011 року коробка будинку із внутрішніми перестінками вже була зведена і у листопаді 2011р. будівництво було законсервоване до весни. В процесі будівництва була використана ціла і бита цегла, ліс, зі старого будинку, який було розібрано. Як вказує відповідачка, на закупівлю будівельних матеріалів, у тому числі, цегли силікатної, бетону, ракушняку, піску, дошок, брусу, арматури, і оплату будівельних робіт вона використала свої особисті кошти, які були зняті з її депозитних рахунків, відкритих до укладення шлюбу з позивачем, а саме: 18.05.2011 року в ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 78863,00 грн. (а.с.85-88 т.2); 03.10.2011 року в ПАТ «ПУМБ» у сумі 15743 дол. США ( а.с.79-83,91 т.2). Після укладення шлюбу з [PERSON] , а саме весною 2012 року будівельні роботи були відновлені, був зведений дах, проводилася штукатурка стін, були вставлені вікна. 21.09.2013 року [PERSON] був взятий кредит в ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 16503 грн. на придбання сантехніки (а.с.104-105). У 2013 році була повністю готова 1 кімната, душ, вбиральня, кухня. У той же рік подружжя [PERSON] заїхали в будинок і стали там проживати, продовжуючи здійснювати оздоблювальні роботи, зокрема була придбана і покладена керамічна плитка. Після розірвання шлюбу з [PERSON] , у серпні 2016 року в будинку були змінені віконні пройоми, вставлені нові вікна (а.с.92-101). Встановлені судом обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами, а також показанням свідків. Так, свідок [PERSON] суду показала, що за оголошенням підробляв на вантажно-розвантажувальних роботах на будівництві по [ADDRESS] . Влітку 2011 року він здійснював розвантаження дошок, цегли, ракушняку. На той час старого будинку вже не було, був вже залитий фундамент під новий будинок і почалося будівництво. За роботу розраховувалася [PERSON] . Свідок [PERSON] , мати відповідача, суду показала, що будинок по [ADDRESS] її дочка [PERSON] придбала весною 2011 року за особисті кошти. Старий будинок був одразу розібраний і закладено новий фундамент. Влітку почали зводити стіни, коробка будинку була готова восени 2011 року. В процесі будівництва використовували цілу і биту цеглу, дошки зі старого будинку. Дочка за особисті кошти купувала нову цеглу, ракушняк, пісок, дошки, арматуру, бетон, оздоблювальні матеріали. В 2012 році накрили дах, штукатурили стіни, вставили вікна. Будівництво здійснювалося за особисті кошти її дочки, [PERSON] своїх коштів у це будівництво не вкладав. Свідок [PERSON] суду показав, що з березня 2011 року до грудня 2012 року він здійснював охорону будівництва по [ADDRESS] . Наймала його [PERSON] . В березні 2011 року був розібраний старий будинок. У квітні 2011 року він допомагав копати яму під фундамент. В цей же час було завезено арматуру, цеглу, ракушняк, дошки, брус. Він допомагав розвантажувати будівельні матеріали. Вночі він охороняв ці будівельні матеріали. Влітку почали зводити стіни. Восени 2011 року коробка будинку, внутрішні стіни були зведені. Розплачувалася з ним завжди [PERSON] , інколи її мати. [PERSON] він тоді на будівництві не бачив. Свідок [PERSON] суду показав, що в серпні 2012 року до нього звернулися [PERSON] і [PERSON] з приводу встановлення вікон « Стеко » в будинку по [ADDRESS] . Розплачувався за роботу [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що у 2012 році до нього звернувся [PERSON] з приводу перероблення даху над мансардою, який протікав. Матеріали купував [PERSON] , розплачувався з ним також [PERSON] . В той час внутрішніх робіт в будинку ще не було проведено. Коли вдруге він приходив до будинку у 2013 році вже були поклеєні шпалери і плитка на полу, встановлені двері. У 2014 році він робив кладовку. На той час була встановлена кухня, будинок був вже жилим. Свідок [PERSON] суду показав, що працювала в магазині у [PERSON] . Він розказував їй у 2012 році, що почав будівництво будинку. [PERSON] і [PERSON] вселилися до будинку, проживали там разом. Десь у 2016 чи 2017 році вона бачила [PERSON] у цьому будинку, як він виносив сміття. У 2016 році [PERSON] робив ремонт в нежитловому приміщенні дружини в «Шоколаді», а у березні 2018 року вони спільно їздили на відпочинок. Свідок [PERSON] суду показала, що є першою дружиною [PERSON] .. Вони перебували у шлюбі з 1981р. по 23.06.2011р. Чоловік займався підприємницькою діяльністю, займався переробкою рибної продукції, він мав три точки продажу рибної продукції на ринку, мав постійний дохід. В будинку по [ADDRESS] [PERSON] проживав два чи три роки, до 2018 року. Їй відомо, що у 2011 році був знесений старий будинок по [ADDRESS] , а у 2012 році колишній чоловік почав будівництво нового будинку. [PERSON] вкладав свої особисті кошти у будівництво. Її дочка [PERSON] розказувала їй, що у 2014 році батько возив її до цього будинку. Будинок був жилим. Свідок [PERSON] суду показав, що влітку чи восени 2012 році до нього, як до прораба, звернувся [PERSON] щоб зробити фундамент і коробку будинку. Земельна ділянка була пустою. Будівельні роботи проводилися десь 3 місяці. Розплачувався з ним [PERSON] у своєму офісі. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] і [PERSON] в частині показів щодо часу початку будівництва (2012 рік), оскільки покази в цій частині суперечать показам інших свідків, показання яких викладені вище. Також судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] 06.09.2016 року був укладений шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ( а.с.112-113). Згідно із цим договором сторони визначили майно, яке є особистою приватною власністю кожного з них після розірвання шлюбу. Вказаний договір не містить жодної домовленості щодо новоствореного житлового будинку по [ADDRESS] . Як пояснила позивачка, вказаний будинок не був зазначений у шлюбному договорі через те, що він є самочинно збудованим, право власності на нього на момент укладення шлюбного договору не було зареєстровано, цей будинок до цих пір не прийнятий в експлуатацію. Проте [PERSON] не мав жодних намірів на цей будинок. Того ж дня коли був укладений шлюбний договір [PERSON] написав власноручно заяву (а.с.126 т.1) в якій він підтвердив, що будівництво і реконструкція будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] , купленій [PERSON] , здійснювалося за особисті кошти його дружини [PERSON] і це майно є особистою власністю [PERSON] . Встановлені обставини доводяться також показаннями свідка [PERSON] , яка показала суду, що працює арбітражним керуючим, з [PERSON] вона познайомилася у 2016 році, коли він звернувся до неї з приводу продажу належних йому складських приміщень на Мелітопольському шосе в м. Бердянську. Восени того ж року [PERSON] звернувся до неї з проханням допомогти скласти правильно заяву про поділ майна, пояснивши, що розводиться з дружиною. Вона погодилася. Вранці він з дружиною приїхали до неї. [PERSON] розказав, вони з дружиною оформили шлюбний договір у нотаріуса, але залишилася невизначеною доля будинку по [ADDRESS] , оскільки він був побудований самовільно, і нотаріус рекомендував їм скласти письмову заяву -розписку щодо цього майна. Вона допомогла йому скласти заяву. Суть заяви зводилася до того, що будівництво будинку по [ADDRESS] здійснювалося за особисті кошти дружини. Свідок підтвердила, що надана їй для огляду у судовому засіданні заява [PERSON] від 06.09.2016 року (а.с.126 т.1), це саме та заява, яку вона допомагала йому складати і яку він написав власноручно. Судом також встановлено, що за рішенням Бердянського місьрайонного суду від 03.08.2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні її позову до [PERSON] про визнання шлюбного договору від 06.09.2016 року недійсним. Вказане рішення набрало законної сили, що не заперечується обома сторонами у справі. Позивач, посилаючись на те, що новостворений будинок є самовільним будівництвом, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] будівельні матеріали, вироби і конструкції, які були використані в процесі самочинного збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку [ADDRESS] та визначити, що частка [PERSON] у спільному майні подружжя складає Ѕ частину будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, які були використані в процесі самочинно збудованого об`єкту нерухомості, вартістю 644543грн. 50 коп., згідно із наведеним переліком будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, які зазначені у висновку будівельно-технічної експертизи №205/03-20 від 17.03.2020 року . Відповідно до висновку№205/03-20 від 17.03.2020 року (а.с. 2-32 т.3) експерт [PERSON] дійшов до наступного висновку: 1. « Експерт вважає можливим з технічною точки зору здійснити поділ (по 1/2 частці між позивачем та відповідачем) будівельних матеріалів, виробів і конструкцій які були використані під час будівництва самовільно збудованого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за умови розбирання цього будинку. Перелік та кількість матеріалів які можуть бути отримані від розбирання будинку та поділені між позивачем та відповідачем, наведено у таблиці»; 2. « Вартість будівельних матеріалів, виробів і конструкцій які були використані в процесі будівництва самовільно збудованого об`єкту нерухомості - житлового будинку [ADDRESS] за переліком та в обсязі, якій наведено у Додатку № 4 Висновку, становить: без ПДВ - 1 289 087 грн., ПДВ - 257 817 грн., з урахуванням ПДВ - 1 546 904 грн.». Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що під час проведення експертного дослідження ним було встановлено, що з технічно точки зору, поділ використаних матеріалів та конструкцій можливий лише за умови розбирання самовільно збудованого будинку. Вартість будівельних матеріалів, виробів і конструкцій обраховувалася за цінами, визначеними Мінрегіонбудом, станом на березень 2020 року, виходячи з вартості нових будівельних матеріалів. Про те, що в процесі будівництва використовувалися будівельні матеріали, які були вже у користуванні, ним не враховувалося. Ним також не визначався період будування тих чи інших конструкцій будинку, оскільки йому такі питання не ставилися. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , а саме у період з 05.10.2011 року до 11.05.2016 року, було вкладено особисті грошові кошти у будівництво самовільно збудованого будинку, не доведено обсяг спільно нажитого за цей період майна у вигляді будівельних матеріалів, виробів і конструкцій. Суд також приймає до уваги заяву [PERSON] від 06.09.2016 року (а.с.126 т.1) в якій він підтвердив, що будівництво і реконструкція будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] , купленій [PERSON] , здійснювалося за особисті кошти його дружини [PERSON] і це майно є особистою власністю [PERSON] . За таких підстав, у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити з підстав його недоведеності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed