Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 19.06.2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач постійно б`є в присутності дітей, що негативно впливає на їх психіку, втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя та побутові проблеми, понад два місяці не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують, ведуть різне господарство, мають окремі бюджети, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]» та стягнути на її користь сплачений нею судовий збір. 16.11.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Позивач в поданій нею заяві від 02.01.2018 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в поданій ним 03.01.2018 року заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.06.2002 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 546. Від спільного життя подружжя мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладаєтьсяна сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 320 грн. сплаченого при поданні позову згідно квитанції № 5 від 23.10.2017 року про сплату 640 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 320 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved