Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернулася до суду із названим позовом у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 8 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 126, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 8 грудня 2007 року. Причиною розпаду сім'ї стало те, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, відсутність взаємопорозуміння, довіри та поваги один до одного. Не проживають однією сім'єю, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судове засідання позивачка не з'явилася надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала та просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився, також надав суду заяву в якій проти позову не заперечував та просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 8 грудня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 126 (а.с. 4). Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові та поваги один до одного. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved