Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 01.11.2003 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. У зв'язку з недовірою відповідача, його ревнощами, постійним контролем, останнім часом між ними виникають сварки, скандали. Така негідна поведінка стає нестерпною, на неодноразові прохання її припинити відповідач не реагує. Вони проживають разом з батьками відповідача, які постійно втручаються у їх відносини, ображають її перед дітьми, що лише погіршує ситуацію. Посилаючись на те, що втратили один до одного почуття любові, поваги та довіри, просить суд шлюб між ними розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище «Муляр». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вказала, що за наданий судом строк вони не примирились. У разі відсутності відповідача, не заперечила проти заочного розгляду справи. Судові витрати просила залишити за нею. \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. Суд вважає за можливе у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України справу розглянути без участі відповідача, на підставі наявних в справі доказів, із ухваленням заочного рішення по справі, оскільки відносно цього не заперечив позивач. Зясувавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 01.11.2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БВ №038991, виданим 01.11.2003 року Городищенською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Крім того, протягом наданого судом строку для примирення, сторони примирення не досягли. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Отже, питання відновлення дошлюбного прізвища під час державної реєстрації розірвання шлюбу вирішується за заявою подружжя в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про відновлення позивачці дошлюбного прізвища [PERSON]\~слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Оскільки позивач [PERSON] просила судові витрати, понесені нею та документально підтверджені, покласти на неї, то суд вважає за необхідне залишити їх за останьою. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial