Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд ухвалити рішення яким поділити в рівних частинах між [PERSON] та [PERSON] майно набуте в шлюбі, а саме: грошовий вклад відкритий відповідачем у ПАТ «ІмексБанк» за період з 01.01.2006 року по 21.04.2015 року, виділити відповідачу автомобіль «Тойота», р.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, вартістю 307980,00 грн., трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 3130000,00 грн., стягнувши на її користь 1/2 частину їх вартості в сумі 1718990,00 грн. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що між нею та відповідачем 31.01.1997 року виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради м. Ірпінь Київської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 04. Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначила, що від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування сторін у шлюбі було придбане нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] вартістю 3130000,00 грн., рухоме майно, а саме: автомобіль марки «Тойота», р.н. [NUMBER] , 2007 року випуску, вартістю 307980,00 грн. а також грошовий вклад у ПАТ «ІмексБанк». Зазначене майно, набуте за час шлюбу, оформлювалось на відповідача, однак було придбане під час шлюбу. З врахування норм Сімейного Кодексу, вважає, що спірне майно придбане під час перебування сторін у шлюбі є спільним майном, а тому просить стягнути на її користь 1/2 частину їх вартості що становить 1718990,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на ті обставини, що спірне майно було придбано після встановлення режиму окремого проживання, та таке майно неможливо вважати таким, що набуте під час шлюбу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 31.01.1997 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради м. Ірпінь Київської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 04 (а.с. 9). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21.04.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2004 року у справі № 2-3939-1/04 встановлено режим окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 48). Судом встановлено, що під час знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано автомобіль марки «Тойота», р.н. [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] був укладений договір № 46-08/1 строкового банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті «Стандарт 3 місяці» від 07.03.2008 року відповідно до якого [PERSON] вніс на вкладений (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 65000,00 доларів США, що підтверджується копією апеляційної скарги ПАТ «Імексбанк» на рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2014 року та заявою [PERSON] від 08.08.2013 р. (т. 1 а.с. 245, т.2 а.с. 1-8). Проте посилання позивача [PERSON] з приводу придбання в період шлюбу сторонами по справі квартири [ADDRESS] не знайшли своє підтвердження, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження купівлі відповідачем спірної квартири. Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Сімейного кодексу України, у разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі. Відповідно до абз. 4 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, у разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі. Враховуючи, що спірне майно подружжя було придбано [PERSON] після встановлення рішенням Святошинського районного суду м. Києва 08.11.2004 року режиму окремого проживання подружжя, то вказане майно не є спільною сумісною власність подружжя, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed