Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми. У позовній заяві він посилається на те, що 30.12.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0071435636801, відповідно до якого відповідач прийняв від позивача на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 4500 доларів США. Договором передбачено, що відповідач гарантує повернення грошових коштів протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Вклад банком оформлено до 30.12.2017 року. При усному зверненні до відповідача 05.01.2018 року, позивачеві було відмовлено у поверненні вкладу та роз'яснено, що вклад було пролонговано на новий термін. Про стан рахунку представником банку було надано виписку, де станом на 05.01.2018 року рахувалася сума 7780,13 доларів США зв зменшеною річною процентною ставкою з 9,5% до 3,75% та датою оформлення продовження договору 02.01.2018 року по 02.01.2019 року. На неодноразові звернення банк відмовлявся реєструвати заяви позивача щодо розірвання договору та повернення вкладу. Позивач вимушений був звернутися до Урядову «гарячу лінію» до НБУ щодо незаконної відмови у розірванні депозитного договору та поверненні вкладу. На дане звернення позивач отримав відповідь банку про відмову у розірванні договору та поверненні його вкладу. Просив розірвати договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD0071435636801 від 30 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 7780,13 доларів США в еквіваленті національної валюти 204306,22 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 1427,35 грн. та пеню у розмірі 13559,77 грн. У судовому засідання позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. У задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 30 грудня 2016 року уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Стандарт» строковий на 12 місяців №SAMDNWFD0071435636801 (а. с. 5), відповідно до якого відповідач прийняв від позивача на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 4500 доларів США з отриманням за користування ним 9,5% на 366 днів до 30.12.2017 року включно. Відповідно до п. 21 договору вкладник може забрати вклад на протязі 5 календарних днів після закінчення кожного строку вкладу. Дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу з процентами. Відповідно до п. 22 договору якщо на протязі 5 календарних днів після дати закінчення строку вкладу вкладник вимагає повернути частину вкладу, зобов'язання сторін по договору припиняються та вклад повертається. Позивач 05.01.2018 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із усною заявою про повернення вкладу, на що отримав усуну відмову та роздруківку стану рахунку по вкладу (а. с. 11), згідно якої депозитний вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців було продовжено з 02.01.2018 року по 02.01.2019 року. На рахунку по даному вкладу станом на 05.01.2018 року перебуває 7780,13 доларів США. Представник відповідача у судовому засіданні не змін спростувати або підтвердити дану інформацію, тому суд вважає, що дані, надані позивачем, щодо стану рахунку відповідають дійсності. 22.01.2018 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про розірвання договору банківського вкладу «Стандарт» строковий на 12 місяців №SAMDNWFD0071435636801 та повернення коштів (а. с. 12). 12.02.2018 року позивач подав електронне звернення до Національного Банку України про намір розірвати договору банківського вкладу «Стандарт» строковий на 12 місяців № SAMDNWFD0071435636801, укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» та не повернення коштів (а. с. 13), на що отримав відповідь 19.02.2018 року (а. с. 14). 19.02.2018 року позивач повторно подав письмову заяву до відповідача про розірвання договору банківського вкладу «Стандарт» строковий на 12 місяців №SAMDNWFD0071435636801 та повернення коштів (а. с. 15). 14.02.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив позивачу відповідь на його звернення від 09.02.2018 року (а. с. 16), згідно якої у зв'язку із тим, що [PERSON] звернувся до Банку з пропозицією про припинення договору пізніше встановленого строку, а згідно умов договору строк для витребування вкладу сплив та згідно п. 15 договору він не вимагав суму вкладу або його частину та доручає Банку перерахувати всю суму коштів зі вкладу «до запитання» на цей депозит. При цьому процентна ставка за вкладом на новий термін відповідає ставці, яка діє в Банку для знову оформлених вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Також відповідач у даній відповіді на звернення позивача повідомив йому, що договір було пролонговано на новий строк по 04.01.2018 року. Банк не має підстав для розірвання договору та дострокового повернення вкладу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти у готівковій та безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх особових рахунках у банку на договірній основі на визначений строк зберігання або без визначення такого строку та підлягають виплаті вкладнику у відповідності із законодавством України та умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ст. 1061 ЦК України) Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За договором банківського вкладу допускається одностороннє його розірвання за ініціативою вкладника. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем в односторонньому порядку було зменшено процент на депозитний вклад позивача до 3,75%. Представник відповідача у судовому засіданні не зміг спростувати цю інформацію та надати докази протилежного або повідомлення про зменшення процентів на депозитний вклад позивача. Згідно п. 14 договору банківського вкладу по закінченню терміну вкладу Банк має право перерахувати кошти з депозиту на вклад «до запитання». Згідно п. 15 даного договору якщо після спливу 3-х календарних днів після надходження коштів на вклад «до запитання» вкладник не витребував суму вкладу або його частину, він доручає Банку перерахувати всю суму коштів із вкладу «до запитання» на даний депозит. Новий строк вкладу відраховується з дати надходження коштів на депозит з вкладу «до запитання». У судовому засіданні при розгляді справи представник відповідача не надав суду жодного доказу на підтвердження перерахування коштів позивача з депозиту на вклад «до запитання» та з вкладу «до запитання» на депозитний вклад. Згідно відповіді відповідача на звернення позивача (а. с. 17) договір банківського вкладу, укладеного з позивачем, було пролонговано на строк до 04.01.2018 року, тобто строк дії договору закінчився 05.01.2018 року. На неодноразові звернення позивача із заявою про видачу коштів з депозитного рахунку, що відповідає умовам договору, відповідач відмовлявся видати кошти. Таким чином, оскільки кошти за договором банківського вкладу позивачу відповідачем не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору № SAMDNWFD0071435636801 від 30.12.2016 року «Вклад «Стандарт», укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача суми депозитного вкладу з нарахованими відсотками законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки зобов'язання Банку з повернення вкладу виконані не були, до Банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України банк, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу вкладника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі не виконанні банком своїх зобов'язань, вкладник має право в судовому порядку вимагати від банку не тільки повернення коштів за договором банківського вкладу та відсотків, які банк повинен сплати за користування ним коштами вкладника, а й має право застосувати до банку штрафні санкції за несвоєчасне виконання банком свого зобов'язання, що полягає у нарахуванні 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення свого зобов'язання. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних за користування коштами позивача у розмірі 1427,35 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3% річних з вартості послуги з 05.01.2018 року по 28.03.2018 року, суд вважає можливим відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки положення частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються у разі прострочення виконання роботи (надання послуг) згідно з договором, якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2762,14грн.

Outcome: partial