Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON]звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку під номером 51 по вул.Виноградовій в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. Свої вимоги мотивував тим, що 01.12.2007 на підставі договору дарування став власником ? частки житлового будинку під номером 51 по вул.Виноградовій в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. Інша ? часкта житлового будинку належала на праві приватної власності [PERSON], яка померла 14.05.1997. На день звернення до суду ніхто не прийняв спадщину після смерті [PERSON] Позивач з моменту набуття права власності фактично заволодів ? частиною будинку [PERSON] і продовжує відкрито та безперервно володіти вказаним нерухомим майном. Він постійно проживає з родиною по вул. Виноградовій, 51 у с.Малютянка, але зареєструвати членів своєї родини не має змоги, так як на реєстрацію членів сімї необхідна згода усіх співвласників. Відсутність реєстрації місця проживання членів сімї позивача призводить до порушення його прав і прав членів його сімї, які позбавлені можливості реєстрації місця проживання. Просив суд визнати за ним право власності на ? частку житлового будинку під номером 51 по вул.Виноградовій в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. Позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради. З метою всестороннього вивчення обставин справи на підставі ст.ст. 83-84 ЦПК судом витребувано інвентаризаційну справу № 518 по вул.Виноградовій,51 в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області та спадкову справу після смерті [PERSON]. На підставі\~ст.247 ч.2 ЦПК України\~справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.01.12.2007 за договором дарування ? частки житлового будинку 51 по вул.Виноградовій в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області перейшла у власність позивача від [PERSON] Договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 115 та зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 01.12.2007 за номером 2536501. Інша ? частина будинку належала до 14.05.1997 [PERSON], яка померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть 1 БК № 051642, вид.17.05.1997 Малютянською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. 13.07.2011 Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 388 до майна померлої 14.05.1997 [PERSON] 13.07.2011 за № 1651/02-31 державним нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії- видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? часту житлового будинку по вул.Виноградовій, 51 в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області - [PERSON], племінниці померлої [PERSON], яка є спадкоємицею померлої по праву представлення після смерті її матері [PERSON], 06.11.1980, і була рідною сестрою [PERSON] 20.03.2013 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено в позові [PERSON] до Малютянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно ? частку житлового будинку по вул.Виноградовій, 51 в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року вказано, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Встановлено, що позивач є співвласником ? частки житлового будинку по вул.Виноградовій, 51 в с.Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєструІпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 126749669 від 07.06.2018. Інша ? частка вказаного будинку належала померлій 14.05.1997 [PERSON] Після смерті [PERSON] 13.07.2011 відкрито спадкову справу № 388 і відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON], племінниці померлої, з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. 20.03.2013 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено в позові [PERSON] до Малютянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно ? частку житлового будинку по вул. Виноградовій, 51 в с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області. У матеріалах справи відсутня інформація про звернення відповідача із заявою про визнання спадщини відумерлою. Тому суд вважає, що відповідач не виконав вимоги, визначені ст.1277 ЦК України і не набув права на спірне нерухоме майно. Відповідач не заперечував, що позивач проживає у спірній ? частці будинку, заволодів нею з 01.12.2007 і продовжує відкрито протягом усього часу володіти і користуватись нею. Доказом відкритого володіння нерухомим майном є акт обстеження будинковолодіння від 02.06.2018, складений депутатом Малютянської сільської ради [PERSON] Право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При розгляді справи позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів добросовісності володіння, зокрема те, що при вселенні в будинок позивач при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved