Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що він з відповідачем по справі проживали однією сім'єю багато років без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання вони мають дитину: [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з ним та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить його в дуже скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову з тих підстав, що на даний час вона не працює, тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина. В судовому засіданні не заперечувала той факт, що син [PERSON], [INFO], проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Суд, вислухавши доводи позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом по справі встановлено, що сторони по справі багато років проживали однією сім'єю багато років без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої, відповідно до копії свідоцтва про народження, записаний позивач - [PERSON], а матір'ю записана відповідач - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки № 1109, виданої квартальним комітетом м. Павлоград № 12, встановлено, що [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач хронічними захворюваннями не хворіє, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, утриманців відповідач не має. Відтак, суд у даній справі бере до уваги викладені обставини та зважає на положення ст. 27 Конвенції про права дитини, відповідно до якої батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а тому вважає за можливе зобов'язати відповідача виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 10 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial