Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до АТ КБ «Приватбанк», яким просив визнати припиненими зобов`язання, що виникли на підставі Кредитного договору № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року, у зв`язку з їх повним належним виконанням. Крім того, позивач просив визнати припиненою іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, а також скасувати відповідний запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 28.11.2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений Кредитний договір № ZPN0GK00001143, за умовами якого позивач отримав від банку кредит у розмірі 37000 доларів США під зобов`язання повернути його до 27.11.2026 року, сплативши проценти за користування ним та інші супутні платежі. Кредит був наданий для придбання позивачем у власність житлового будинку за адресою [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором між сторонами 28.11.2006 року також був укладений Іпотечний договір № ZPN0GK00001143, за умовами якого вказаний житловий будинок був переданий відповідачу в іпотеку. В подальшому, Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.10.2015 року з позивача на користь відповідача було повністю стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором на суму 538893,63 грн., яке було повністю виконане позивачем. Вважаючи свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконаними та внаслідок цього припиненими, позивач у червні 2018 року звернувся до відповідача з вимогою надати йому відповідну довідку про повну сплату заборгованості та зняти обтяження з належного позивачу житлового будинку, що виникло на підставі іпотечного договору. Однак відповідач в позасудовому порядку відмовився виконувати вимоги позивача, посилаючись на продовження існування заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 16.11.2018 року було відкрито провадження у справі, а розгляд справи призначений в порядку загального позовного провадження. В порядку виконання завдань підготовчого провадження у цій справі судом були виконані ряд процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме: від учасників справи отримано письмові заяви по суті справи з доданням письмових доказів на їх обґрунтування, вирішені заявлені учасниками справи заяви та клопотання з процесуальних питань, в тому числі про витребування доказів, а саме була витребувана справа № 323/3560/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а також оригінал відповідної кредитної справи. У письмовому відзив на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що між сторонами дійсно були укладені кредитний та іпотечний договір, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач визнав, що дійсно, Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року з позивача на користь відповідача було повністю стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором станом на 21.01.2015 року на суму 538893,63 грн., або 34150,42 доларів США. Також відповідач визнав, що вказане рішення суду було виконане позивачем, який частково вносив платежі на його виконання, а процес виконання цього рішення повністю закінчився 11.06.2018 року із внесенням позивачем останнього платежу. Водночас відповідач посилався на те, що повне виконання вказаного рішення суду неможна ототожнювати з повним виконанням зобов`язань позивача за кредитним договором, оскільки рішенням суду була стягнута заборгованість лише станом на 21.01.2015 року, тоді як позивач й в подальшому належним чином кредитні зобов`язання не виконував, періодичні платежі не вносив, у зв`язку з чим відповідач й після ухвалення рішення суду продовжував нараховувати проценти за користування кредитом та штрафні санкції, а станом на 29.11.2018 року позивач має заборгованість перед відповідачем у розмірі 56444,70 доларів США, в тому числі 24621,19 доларів США основної суми кредиту, 16605,20 доларів США процентів за користування кредитом, 3847,38 доларів США комісії та 11370,93 доларів США пені. Відтак, на думку відповідача, підстави для визнання припиненими зобов`язань, що виникли з кредитного та іпотечного договорів - відсутні. У письмовій відповіді на відзив представник позивача [PERSON] з наведеними банком доводами не погодилась, на задоволенні позову наполягала, посилаючись на те, що нарахування відповідачем процентів за користування кредитом у період після того, як він висунув вимогу позивачу про дострокове повернення кредиту й тим самим змінив в односторонньому порядку умови кредитного договору, є неправомірними. Оскільки Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року з позивача достроково було стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором, продовження нарахування банком відсотків суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, оскільки період та розмір такого нарахування неможливо спрогнозувати і покладає на боржника надмірний тягар. Водночас, виконання вказаного рішення суду одночасно було виконанням зобов`язань за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому представник позивача послалась на практику Верховного Суду, відтворену у судових рішеннях у справах № 564/2199/15-ц та 61-4629св18. Ухвалою від 17.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. Під час судового розгляду позивач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача, [PERSON] ., позовні вимоги підтримала, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Мельникова Я.В., позов не визнала, а в заперечення проти нього послалась на факти та норми права, викладені в письмовому відзиві на позов. Викладення обставин, встановлених судом, та доказів на їх підтвердження. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS], що підтверджується відповідним Договором купівлі-продажу 28.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Студенцовим О.В. за реєстровим номером 5192 (посилання на який міститься в іпотечному договорі), і учасниками справи не заперечується. 28.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений Кредитний договір № ZPN0GK00001143 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 цього Кредитного договору позивач, як позичальник, отримав кредит у сумі 37000,00 доларів США на придбання вказаного вище житлового будинку та 7414,50 доларів США на сплату страхових платежів, який зобов`язався повернути у строк не пізніше 27.11.2026 року, сплативши проценти за користування кредитом за ставкою 1,0% на місяць та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Погашення кредиту передбачалось шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 485,71 доларів США відповідно до узгодженого сторонами графіку. В забезпечення виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором, в той же день, 28.11.2006 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений Договір іпотеки № ZPN0GK00001143 (надалі - Іпотечний договір). За умовами цього договору позивач передав відповідачу в іпотеку свій житловий будинок за адресою: [ADDRESS], вартість якого була оцінена сторонами у 189070,00 грн. Відповідно до п. 2, п. 4 Іпотечного договору іпотекою забезпечуються вимоги банку щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, в тому числі при порушенні узгодженого сторонами графіку внесення щомісячних платежів, сплати винагороди на надання фінансового інструменту, пені у разі прострочення виконання договірних зобов`язань, а також щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат по реєстрації іпотеки, збитків, завданих порушенням умов Іпотечного договору. Пунктом 2.3.3 Кредитного договору було передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за Кредитним договором банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору, - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й процентів за користування ним, інших зобов`язань за Кредитним договором, у повному обсязі, шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник повинен повернути банку повну суму кредиту, винагороду й проценти за фактичний строк користування ним, а також повністю виконати інші зобов`язання за Кредитним договором. У лютому 2015 року відповідач звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, яким просив стягнути з позивача заборгованість за Кредитним договором станом на 21.01.2015 року у розмірі 34150,42 доларів США, в тому числі 31692,41 доларів США основної суми кредиту, 1881,46 доларів США процентів за користування кредитом, 369,38 доларів США комісії за користування кредитом, 207,17 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань до договором, що всього в національній валюті Україні складало 538893,63 грн. В обґрунтування того позову банк послався на те, що [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, процентами, комісією та іншими витратами, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України надає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Заочним Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року у справі № 323/669/15 вказаний позов банку був задоволений повністю, а саме стягнуто з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 538893,63 грн. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області заочне Рішення від 27.10.2015 року у справі № 323/669/15 було скасоване, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. 14.04.2016 року Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 323/3560/16 позов банку до [PERSON] також був задоволений повністю, стягнуто з нього на користь банку заборгованість за Кредитним договором станом на 21.01.2015 року у розмірі 538893,63 грн. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 25.04.2016 року, що підтверджується матеріалами справи № 323/3560/16. Сторонами не заперечується, і тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню, той факт, що Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі № 323/3560/16 [PERSON] було повністю виконане станом на 11.06.2018 року. 12.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій порушив питання про визнання повністю виконаним зобов`язань за Кредитним договором та про зняття обтяження з предмета іпотеки. Листом від 03.07.2018 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його вимог з посиланням на те, що рішенням суду з позивача була стягнута заборгованість на певну дату, що не звільняє позивача від заборгованості, яка утворилась після цієї дати, а тому зобов`язання за Кредитним договором та Іпотечним договором продовжують існувати. Норми права та правові висновки Верховного Суду, що підлягають застосуванню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Outcome: partial