Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У квітні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Посилався на те, що 12 вересня 2014р. о 18.00 год. у м. Красноармійську [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ 3309, що належить [PERSON], порушив Правила дорожнього руху, виконав поворот праворуч з лівого положення, завчасно не зайняв крайнє праве положення на проїзній частині, скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем SANG YONG 4242 CT, в результаті чого автомобілю повивача були спричинені механічні ушкодження. Постановою Красноармійського міськрайонного суду від 3 жовтня 2014р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності. Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля [PERSON] була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», строк дії страхового полісу з 25.01.014р. по 24.01.2015р.. Він звернувся до страхової компанії із заявою про відшкодування спричиненої йому шкоди, однак, страхове відшкодування до часу звернення до суду не виплачене. Вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля складає 40 336, 74 грн., а також він витратив на проведення експертного дослідження 750 грн. Просив стягнути з відповідачів солідарно у відшкодування матеріальної шкоди 41 086, 74 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. У червні 2015р. позивач подав позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», Приватного підприємства «Парус», у якості третіх осіб зазначив [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Просив відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 41 086, 74 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.. Ухвалою Красноармійського міськрайонного міського суду Донецької області від 11 червня 2015 р. [PERSON] та [PERSON] виключені із числа відповідачів у даній справі та їх залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою цього ж суду від 11 червня 2015р. залучено до участі у справі у якості співвідповідача Приватне підприємство «Парус». Рішенням Красноармійського міськрайонного міського суду Донецької області від 23 червня 2015 року стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 41 086, 74 грн. та судовий збір в сумі 410, 87 грн., стягнуто з Приватного підприємства «Парус» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 500 грн. та відшкодування судових витрат в сумі 243, 60 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 974, 40 грн., у задоволенні іншої частини вимог [PERSON] по стягненню судових витрат відмовлено. У апеляційній скарзі позивач [PERSON] просить змінити рішення в частині стягнення з нього судових витрат на користь [PERSON] та відмовити [PERSON] у стягненні з нього судових витрат, а також задовольнити його вимоги про стягнення моральної шкоди. Посилається на те, що рішення в частині стягнення з нього судових витрат на користь [PERSON] винесене з порушенням вимог матеріального і процесуального закону. При зверненні до суду з позовом він вказав у якості співвідповідача [PERSON], оскільки в постанові Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 жовтня 2014р., якою водій [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 122 КУпАП вказано, що [PERSON] працює у ПП [PERSON], такі ж відомості про своє працевлаштування надавав [PERSON] і при складанні адміністративного протоколу. Таким чином він при поданні позову керувався обставинами, встановленими судом при розгляді адміністративної справи. Більше того, під час проведення попереднього судового засідання та при слуханні справи 6 травня 2015р. та 27 травня 2015р. [PERSON] був присутнім особисто і не спростовував факту перебування у трудових відносинах з ПП [PERSON] Тільки на четверте судове засідання з'явився представник [PERSON] та надав документи, у яких зазначалось, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПП «Парус», де працює водієм. Після встановлення обставин щодо працевлаштування водія [PERSON] він заявив клопотання про залучення ПП «Парус» у якості співвідповідача, а [PERSON] у якості третьої особи. Оскільки моральну шкоду, завдану робітником при виконанні трудових обв'язків відшкодовує роботодавець, він правомірно, звертаючись із позовом, зазначив [PERSON] відповідачем, тому не повинен відшкодовувати судові витрати за надання [PERSON] правової допомоги. Крім того, просить змінити рішення в частині відшкодування моральної шкоди, вважає розмір відшкодування, визначений судом, недостатнім для відшкодування тих переживань, яких він зазнав і зазнає до цього часу в результаті пошкодження його автомобіля. Сам факт того, що вантажне авто в'їхало у належний йому автомобіль та пошкодив його є шоком для нього. Він пережив емоційний стрес. Він дуже бережливо ставився до свого автомобіля, їздив не порушуючи правил, намагався зберегти свій автомобіль у найкращому стані, і тому до цього часу не може заспокоїтись відносно того, що сталось. Нервове напруження, переживання та роздратованість викликають у нього і ті обставини, що він до цього часу не отримав відшкодування шкоди, вимушений неодноразово з'являтись до суду, що завдає йому моральних переживань. Тому просить задовольнити його вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі. В засіданні апеляційного суду представник ПП «Парус» Кочуков Д.Г. заперечував проти скарги та просив рішення залишити без зміни. Інші учасники не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ПП «Парус» Кочукова Д.Г., дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині стягнення з позивача на користь [PERSON] судових витрат, у іншій частині апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав. Стягуючи з позивача на користь [PERSON] понесені останнім судові витрати в сумі 974, 40 грн. суд виходив із того, що згідно із ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним судові витрати не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, 16 квітня 2015р. позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача [PERSON], а в судовому засіданні 11.06.2015р. уточнив свої позовні вимоги та просив залучити відповідача [PERSON] до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виключивши його з числа відповідачів, тим самим фактично відмовившись від позовних вимог до [PERSON]. Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам процесуального закону. У справі відсутня заява позивача про відмову від позову до [PERSON] та суд не виносив ухвали про прийняття відмови від позову і про закриття провадження в частині позовних вимог. ЦПК України не передбачено виключення відповідача з числа відповідачів. Заявлені позовні вимоги можуть бути розглянуті по суті, залишені без розгляду, суд може прийняти відмову позивача від позову та закрити у зв'язку з цим провадження. Згідно з ч.2 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Доводи апелянта про те, що він не допустив необґрунтованих дій, звернувши свої позовні вимоги до [PERSON] заслуговують на увагу. Дійсно у постанові про притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності зазначено, що він працює у ПП [PERSON], іншої інформації про працевлаштування [PERSON] не було. Тому підстав визнати необґрунтованими дії [PERSON] щодо звернення позовних вимог до [PERSON] немає. За вказаних обставин, апеляційну скаргу в частині оскарження рішення щодо стягнення судових витрат з позивача на користь [PERSON] слід задовольнити, рішення у цій частині скасувати та у задоволенні зави [PERSON] про відшкодування судового збору відмовити. Апеляційна скарга в частині стягнення відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Суд, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 500 грн. врахував характер та глибину моральних страждань позивача та керувався принципами розумності та справедливості. Фактично, обставини, на які посилається апелянт щодо шоку, емоційного стресу, переживань та роздратованості судом враховані. В результаті ДТП ушкодження спричинені лише автомобілю, тілесних ушкоджень самому позивачу не спричинено. Колегія суддів вважає, що підстав для зміни рішення та стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., як про це просить позивач, немає. Рішення переглядається лише в оскаржуваній частині, в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» рішення не оскаржене. Згідно із частинами 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність рішення фактичним обставинам та порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення з позивача судових витрат та ухвалення нового рішення.

Outcome: partial