Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зазначаючи, що з 17 червня 2006 року до 2 квітня 2015 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Крім того, вона має від попереднього шлюбу сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. У період шлюбу вони придбали квартиру № 32 у будинку № 35 на вул. Урицького в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а також автомобіль марки ГАЗ, модель 33021, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач перешкоджає їй у користуванні їхніми спільними квартирою та автомобілем. Оскільки із нею мешкає їхній малолітній син, вона вважає, що її частка в спірній квартирі може бути збільшена. Посилаючись на викладене, позивач просила поділити спільне сумісне майно подружжя, визнати за нею право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за відповідачем на 1/3 частку квартири, а також визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частці за кожним на спірний автомобіль. У процесі судового розгляду представник позивача [PERSON] відмовилась від позовних вимог в частині поділу автомобіля та визнання за сторонами права власності на спірний автомобіль по 1/2 частці за кожним, оскільки згідно із відповіддю УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 13 жовтня 2015 року № 14/1204/2363 на даний час автотранспортні засоби за [PERSON] не зареєстровані. У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив: визнати спірну квартиру та побутову техніку, а саме: системний блок «ASUS» вартістю 4 500 грн., монітор «ASUS» вартістю 1 500 грн., пральну машинку «LG» вартістю 4 500 грн., мікрохвильову піч «LG» вартістю 1 300 грн., їхньою спільною сумісною власністю; поділити спільне сумісне майно подружжя; визнати за ним право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за [PERSON] на 1/3 частку квартири; стягнути з останньої на його користь компенсацію за вказану побутову техніку в розмірі 11 800 грн.; визнати ноутбук марки «HP» вартістю 5 000 грн. його особистою власністю. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилався на те, що спірна квартира хоча і придбана в період шлюбу, але фактично вона куплена за його кошти, тому вважає, що за ним слід визнати право власності на 2/3 частки спірної квартири, а за [PERSON] на 1/3 частку квартири. Зазначена побутова техніка перебуває в користуванні колишньої дружини, у звязку з чим просить стягнути на його користь її вартість. Ноутбук марки «HP» просить визнати його особистою власністю, оскільки він отримав його як винагороду за участь у конкурсі. У процесі судового розгляду представник [PERSON] [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині поділу побутової техніки та просила поділити спірну побутову техніку наступним чином: [PERSON] виділити пральну машинку «LG», а [PERSON] залишити системний блок «ASUS», монітор «ASUS» та мікрохвильову піч «LG». Вважає вказаний розподіл майна рівнозначним. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги в частині поділу спірної квартири не визнала та просила провести розподіл квартири як зазначено в первісному позові. Щодо уточнених зустрічних позовних вимог в частині поділу спірної побутової техніки не заперечувала проти їх задоволення, вважає такий розподіл справедливим та рівнозначним. Також не заперечувала проти визнання ноутбуку марки «HP» особистою власністю [PERSON], оскільки він дійсно отримав його як винагороду за участь у конкурсі. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнала та просила задовольнити уточнені зустрічні позовні вимоги. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що з 17 червня 2006 року до 2 квітня 2015 року сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, [PERSON] має від попереднього шлюбу сина, [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторони придбали квартиру № 32 у будинку № 35 на вул. Урицького в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, право приватної власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2012 року, а також наступну побутову техніку: системний блок «ASUS», монітор «ASUS», пральну машинку «LG», мікрохвильову піч «LG». Перебування вказаного спірного майна у спільній сумісній власності подружжя сторонами не оспорюється. Крім того, за час шлюбу, а саме 9-10 грудня 2011 року, [PERSON] приймав участь у Міжнародному фестивалі «Чорнобильські мотиви», зайняв 1 місце та отримав за це приз ноутбук марки «HP». Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 2 і 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У п. п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерела і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що її частка в спірній квартирі має бути збільшена, оскільки із нею мешкає їхній спільний малолітній син, тому що останньою не доведено, що розмір аліментів, які вона одержує від [PERSON], недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Також суд не бере до уваги доводи [PERSON] про те, що за ним необхідно визнати право власності на 2/3 частки спірної квартири, оскільки вона була придбана за його кошти, тому що ним не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження того факту, що грошові кошти, за які придбана квартира, отримані ним до укладення шлюбу або належали йому особисто. Крім того, відповідно до змісту зустрічної позовної заяви та пояснень представника [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні останній визнає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні при вирішенні спору в частині поділу спірної квартири, тому вважає за необхідне визнати за сторонами право власності на спірну квартиру в рівних частках, тобто по 1/2 частці за кожним. Щодо поділу спірної побутової техніки суд приходить до висновку про те, що її слід поділити таким чином як зазначено в уточненій зустрічній позовній заяві, а саме: [PERSON] виділити пральну машинку «LG», а [PERSON] залишити системний блок «ASUS», монітор «ASUS» та мікрохвильову піч «LG», оскільки сторони вважають вказаний розподіл майна справедливим і рівнозначним. Крім того, суд вважає за необхідне визнати ноутбук марки «HP» особистою приватною власністю [PERSON], оскільки він дійсно отримав його як приз за участь у Міжнародному фестивалі «Чорнобильські мотиви» та зайняте 1 місце на ньому, враховуючи положення ч. 3 ст. 57 СК України та визнання [PERSON] цих обставин і відповідних зустрічних позовних вимог. З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити частково, а саме таким чином як зазначено вище, у задоволенні решти позовних вимог сторін відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами у справі судом не вирішується, тому що за їхньою згодою вони покладаються на них. На підставі викладеного,

Outcome: partial