Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У квітні 2015 року ПАТ «СК «Уніка» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу збитків, понесених в результаті ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 25.04.2012 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та який було застраховано у ПАТ «Арсенал Страхування», яке звернулось до ПАТ «СК «Уніка» із претензією про виплату страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення №009531 від 22.08.2014 року ПАТ «СК «Уніка» виплатило ПАТ «Арсенал Страхування» страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] у сумі 11815 грн. 58 коп. З огляду на викладене, ПАТ «СК «Уніка» просить суд стягнути з [PERSON] вказану шкоду у порядку регресу, оскільки останній вчасно не повідомив страховика про страхову подію. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 25.04.2012 року об 11 год. 45 хв. в м.Києві по пр-ту Червонозоряному, 58/12, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п.10.1, п.13.1 ПДР, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП . Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 13.06.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляду штрафу (а.с. 8). Відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] було застраховано у ПАТ «СК «Уніка» відповідно до полісу №АА / 6541468 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.08.2011 року, який укладено із власником транспортного засобу [PERSON] (а.с. 4). Згідно претензії від 12.08.2014 року автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] було застраховано у ПАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно договору страхування наземного транспорту №285/12-Т/К, укладеного з [PERSON] Вказана страхова компанія звернулась до ПАТ «СК «Уніка» із зазначеною претензією про страхове відшкодування. (а.с. 5). Згідно страхового акту №00089850 пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 11815 грн. 58 коп. (а.с. 18). Позивач у справі відповідно до платіжного доручення №009531 від 22.08.2014 року переказав 11815 грн. 58 коп. ПАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 19). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з п.п.38.1.1.«ґ» п.38.01. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, у т.ч. щодо завчасного повідомлення ним страховика про настання 25.04.2012 року ДТП. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved