Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 09.06.1998 року він [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], який помер 01.11.2012 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в шлюбі Глебова) [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 2212 купівлі продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] (раніше Артема) в м. Миколаєві. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений 09.06.1998 р. на Товарній Біржі Нерухомість - Південь, зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2212, а 10.06.1998 року право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за р. № 5273. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивач вважав, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримує на підставах, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що від відповідачів заперечення та заява про розгляд справи у їх відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Представник третьої особи: Товарна Біржа Нерухомість Південь та [PERSON], також не з'явилися у судове засідання, були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, будь яких заяв від них не надходило. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.223 ЦПК України), крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УССР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 09 червня 1998 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в шлюбі Глебова) [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 3037 купівлі продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. 2212 купівлі продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] (раніше Артема) в м. Миколаєві. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений 09.06.1998 р. на Товарній Біржі Нерухомість - Південь, зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2212, а 10.06.1998 року право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за р. № 5273. Однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном. Крім цього, судовим розглядом встановлено, що [PERSON], 01.11.2012 року помер, що підтверджується актовим записом про реєстрацію смерті № 22 від 05.11.2012 року, виданого Вітовським районним відділом РАЦС ГТУЮ Миколаївської області. Із копії спадкової справи № 54/2013 до майна померлого 01.11.2012 року [PERSON], заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті чоловіка [PERSON] оформила свої спадкові права, як спадкоємець 1 черги за законом в порядку ст. 1261 ЦК України. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (в шлюбі Глебова) Н.О. - діти спадкодавця, від спадщини відмовилися на користь матері [PERSON] Окрім цього, позивач з 18.09.1993 року по 28.03.2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Згідно з довідкою КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1328 від 02.10.2017 року право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] зареєстровано в КП ММ БТІ за [PERSON] (1/2 частка) на підставі договору купівлі продажу, укладеного на Товарній Біржі Нерухомість Південь від 09.06.1998 року за № 2212, та за [PERSON] (уродженою Колесникова, в першому шлюбі [PERSON]) Г.Ю.(1/2 частка) на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 06.03.2002 року, справа № 322/2002, зареєстрованого в КП ММ БТІ 28.05.2002 року. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved