Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 29.11.1999 р. до 29.03.2012 р. перебував у шлюбі з [PERSON] 24.04.2002 р., тобто під час шлюбу, та за рахунок спільних коштів ним і відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу було придбане майно у виді жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності на жилий будинок оформлено на ім'я відповідачки, яка відмовляється визнати його право власності на частину цього майна. Також між ним та відповідачкою не досягнено згоди щодо подіду жилого будинку і користування присадибною земельною ділянкою. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності на ? частину зазначеного вище жилого будинку, виділити йому в натурі ? частину цього будинку та визначити порядок користування присадибною земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а статтею 69 цього ж Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до положень ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони з 29.11.1999 р. до 29.03.2012 р. перебували у шлюбу, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розярвання шлюбу. (а.с. 8-9) 24.04.2002 р. на підставі договору купівлі-продажу на ім'я відповідачки був придбаний зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджено договором купівлі-продажу. (а.с. 13) Таким чином, нерухоме майно у виді жилого будинку було набуте сторонами під час шлюбу, є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину цього майна є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови №7 від 04.10.1991 р. роз'яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. З висновку судової будівельно-технічної експертизи слідує, що з технічної точки зору поділ належного сторонам жилого будинку на 2 частини неможливий у зв'язку з тим, що кожній із сторін неможливо виділити ізольовану частину будинку. (а.с. 45-68) З висновком експерта сторони згодні і суд вважає його обґрунтованим. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поділу жилого будинку та визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою задоволенню не підлягають.

Outcome: partial