Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 02.07.2013 року відповідач є членом КС «Азовська кредитна компанія» та відповідно до кредитного договору № 5679/13-Ф2 від 02.07.2013 року отримала споживчий кредит у розмірі 2000 грн., строком користування на 18 місяців. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом відповідач повинна щомісячно сплачувати 0,13 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За час користування кредитом відповідачем було здійснено наступні платежі: 06.07.2013 року - 160,00 грн., 10.08.2013 року - 160,00 грн., 14.09.2013 року - 160,00 грн., 19.10.2013 року - 160,00 грн., 08.11.2013 року - 160,00 грн., 06.12.2013 року - 160,00 грн., 14.01.2014 року - 160,00 грн., 11.02.2014 року - 160,00 грн., 25.03.2014 року - 160,00 грн., 25.04.2014 року - 160,00 грн., 09.02.2016 року - 150 грн. та 23.02.2016 року - 150 грн., залишок за кредитом складає 1873,30 грн. Станом на 19.09.2017 року заборгованість за кредитним договором склала 2251,16 грн., яка складається із залишку по кредиту у розмірі 975,25 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом за період часу з 26.04.2014 року по 23.02.2016 року у розмірі 548,18 грн. та нарахованих відсотків за користування кредитом за період часу з 24.02.2016 року по 19.09.2017 року у розмірі 727,73 грн. Просили стягнути з відповідача на користь КС «Азовська кредитна компанія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2251,16 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явились, надали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх присутності, в яких зазначили, що позовні вимоги не визнають, просять застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також відповідач повідомила, що останній платіж був здійснений нею 25 травня 2014 року та з цього періоду у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту. А позивач звернувся до суду із позовом лише 04 жовтня 2017 року, тобто поза трирічним строком позовної давності. Посилалась на постанову Верховного суду України у справі № 6-1457цс16 від 09.11.2016 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що 02.07.2013 року між Кредитною спілкою «Азовська кредитна компанія» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 5679/13-Ф2, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. строком користування на 18 місяців. Відповідно п. 2.1 договору споживчого кредиту за користування кредитом відповідач повинен щомісячно сплачувати 0,13 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно пункту 4.1.2 договору відповідач зобов'язана була повернути позивачу всю суму кредиту в строк до 25 грудня 2014 року. Відповідно до пункту 2.2. кредитного договору сторони погодили графік повернення основної суми кредиту та погашення процентів за ним: планові платежі вносяться щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця. Розмір платежу не може бути меншим ніж визначено в додатку №1 до договору. Додатком № 1 до кредитного договору сторонами погоджено графік повернення суми кредиту, відповідно до якого кредитні кошти та проценти повертаються щомісячними платежами в розмірі по 160 грн. з липня 2013 року по грудень 2014 року. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) обов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За таких обставин, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, та позичальником порушуються зобов'язання за цим кредитним договором, оскільки відповідач не представив доказів належного виконання графіку платежу та заявлених позивачем сум заборгованості, що утворилася за період з 26 квітня 2014 року по 19 вересня 2017 року. У зв'язку із несплатою відповідачем суми кредиту та відсотків за користування ним, станом на 19.09.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 2251,16 грн., яка складається із залишку по кредиту у розмірі 975,25 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом за період часу з 26.04.2014 року по 23.02.2016 року у розмірі 548,18 грн. та нарахованих відсотків за користування кредитом за період часу з 24.02.2016 року по 19.09.2017 року у розмірі 727,73 грн. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року (справа № 6-1457цс16) висловлена наступна правова позиція. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Твердження відповідача про те, що останній платіж ним було здійснено 25 квітня 2014 року та пропущено строк позовної давності, не відповідають дійсності. Як вбачається з матеріалів справи, а саме графіку погашення кредитної заборгованості, [PERSON] з 02.07.2013 року по 25.04.2014 року, щомісячно, до 25 числа кожного місяця, сплачувала встановлену суму кредиту у розмірі 160,00 грн., проте з 26.04.2014 року припинила сплачувати вказані суми. Згідно умов договору та графіку останній платіж мав відбутися в грудні 2014 року. Разом із тим, в лютому 2016 року, з власної ініціативи на виконання умов договору відповідач здійснила два платежі 09.02.2016 року та 23.02.2016 року по 150,00 грн. кожний в рахунок сплати процентів за кредитом, що підтверджується довідками КС «Азовська кредитна компанія» та фіскальними чеками від 09.02.2016 року і 23.02.2016 року. Відповідно до представлених фіскальних чеків та довідки призначенням обох платежів була сплата процентів за кредитним договором, строк дії якого спливав в грудні 2014 року, що свідчить про те, що відповідач своїми діям підтвердила в цілому наявність зобов'язань за кредитним договором, а не лише окремого платежу, оскільки розміри щомісячного платежу були по 160 гривень і останній платіж мав бути зроблений в грудні 2014 року. Натомість відповідач протягом одного місяця в лютому 2016 року двома платежами сплатила 300 гривень на погашення відсотків за кредитом, що унеможливлює ідентифікацію внесених відповідачем сум в рахунок конкретного платежу за графіком або визнання відповідачем лише певної частини боргу. Відповідачем не було спростовано вказаних висновків та не представлено належних письмових доказів про перерахування коштів в лютому 2016 року, в яких було би визначено інші призначення платежу. Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору кошти, отримання від позичальника (планові платежі), спрямовуються в першу чергу на погашення відсотків за користування кредитом. Частина суми, яка залишилась після погашення відсотків, спрямовується на погашення суми кредиту. Таким чином, дослідивши умови договору, затверджений сторонами графік погашення кредиту, зазначені в ньому терміни та суми, розміри та дати внесених відповідачем коштів, а також фіскальні чеки із призначеннями платежів, суд приходить до висновку, що дії [PERSON] по сплаті поза графіком коштів в рахунок погашення процентів свідчать про визнання нею боргу за кредитним договором перед КС «Азовська кредитна компанія», а тому в даному випадку перебіг позовної давності в лютому 2016 року був перерваний та розпочав спливати заново. З урахуванням цього трирічний строк для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором на момент його подачі до суду у жовтні 2017 року не сплинув. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зі свого боку відповідач не надала суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання нею грошових обов'язків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки відповідач неналежно виконала свої зобов'язання за договором № 5679/13-Ф2 від 02.07.2013 року та з неї підлягає стягненню заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 2251,16 грн., оскільки це підтверджується письмовими матеріалами справи. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved