Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

у квітні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом в якому просила стягнути з Приватного підприємства «Еліт - Класік» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 6 901 грн. 92 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 37 232 грн. 52 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що наказом ПП «Еліт - Класік» № 17 з 5 травня 2009 року її було зараховано на посаду бухгалтера. 10 березня 2011 року наказом № 2 її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП. Однак на день звільнення з нею не було проведено розрахунок по виплаті заробітної плати, лише у жовтні 2011 року їй було виплачено 2 366 грн. 93 коп., та у березні 2013 року - 1 492 грн. 50 коп. Враховуючи дані виплати заборгованість відповідача по заробітній платі складає 6 901 грн. 92 коп. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 5 травня 2009 року згідно наказу ПП «Еліт - Класік» № 17 [PERSON] зараховано на посаду бухгалтера з 5 травня 2009 року (а.с. 6). Відповідно до наказу від 10 березня 2011 року № 2 [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера з 10 березня 2011 року за згодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, яким також, вирішено питання про компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 5 травня 2009 року по 10 березня 2011 року в кількості 44 календарні дні (а.с. 7). Копією трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи, також підтверджується, що 10 березня 2011 року [PERSON] звільнено за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України (а.с.2). Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 11 липня 2012 року середньоденна заробітна плата становить 32 грн. 92 коп. (а.с. 4). Згідно оборотно - сальдової відомості по рахунку за період з 1 січня 2009 року по 28 лютого 2011 року 14 січня 2013 року [PERSON] направила на адресу ПП «Еліт-Класік» заяву про виплату заборгованості по виплаті заробітної плати, яка була отримана відповідачем 21 січня 2013 року (а.с. 5). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Згідно частини 1 статті 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно частини 2 статті 233 КЗпП Украйни у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат заробітної плати за два останні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. За змістом роз'яснення, даного судам у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Наданий суду позивачем розрахунок суми, яка має бути стягнена із відповідача через несвоєчасний розрахунок у зв'язку із звільненням позивачки, є обґрунтованим та вірним. Доказів, які б спростовували таку суму чи підтверджували своєчасність проведеного розрахунку із [PERSON], відповідачем суду не надано, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі середнього заробітку за період затримки розрахунку із 10 березня 2011 року по 15 квітня 2014 року підлягає задоволенню, так як ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved