Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки майна та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що з 2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом набула право на спадкове майно, яке складається з ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В її фактичному володінні є майно, вказане в технічному паспорті житлового будинку: літ. «А» - житлові кімнати 1-1 з прибудовою, площею 23,85кв.м., 103 площею 6,84 кв.м., літера «В» - сарай, площею 13 кв.м. Рішенням Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 02.06.2007 року їй та [PERSON] передано безкоштовано в спільну сумісну власність присадибну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і споруд площею 2 500кв.м. за вказаною вище адресою, оскільки відповідач за первісним позовом перешкоджає позивачці користуватися її власністю, вона бажає виділення своєї частки майна, яке знаходиться в спільній частковій власності. В лютому 2016 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про припинення права власності особи на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності, посилаючись на те, що йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.1993 року 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка належить цілком [PERSON] на праві приватної власності. У зв'язку з тим, що сумісне користування житловим будинком не можливе, а [PERSON]. в будинку не проживає і забезпечена іншою житловою площею, [PERSON] просить задовольнити його вимоги щодо припинення права спільної часткової власності, присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію еквівалентну 1/2 частини житлового будинку та визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.10.2015 року відкрито провадження по справі та призначено дату засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.02.2016 року об'єднано до спільного розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про виділення частки майна та стягнення судових витрат та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності в одне провадження. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності з повним підтриманням позовних вимог. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, причини неявки в суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки майна та стягнення судових витрат підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємицею майна [PERSON], померлої [INFO] є її дочка - [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права власності на ? частину будинку [ADDRESS] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комінтернівського районного бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 16648925 від 23.07.2010 року, частка позивачки в будинку, розташованому за вказаною вище адресою, 1/2, форма власності - приватна спільна часткова. Відповідно до технічного паспорту за реєстровим № 1-2н 24 від 10.06.2010 року, на індивідуальний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], виданого [PERSON] та [PERSON], розмір частки власності у кожного ?. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №20 від 22.02.2013 року про надання юридичної адреси земельним ділянкам, житловим та садовим будинкам після інвентаризації будинків в 2006 році, [PERSON] змінено та надано нову юридичну адресу житловому будинку з №49 на №51. Згідно акту відведення земельної ділянки в натурі від 11.12.1996 року, складеного інженером - землевпорядником виконкому Красносільської сільської ради [PERSON], згідно з рішенням Виконкому Красносільської сільської ради народних депутатів від 14.11.1996 року №51,здійснив в натурі відведення земельної ділянки загальною площею 1 250 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Рішенням 9-ої сесії Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області V скликання від 02.06.2007 року про передачу в приватну власність присадибних земельних ділянок, було вирішено передати [PERSON] та [PERSON] безкоштовно в спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку в [ADDRESS], площею 2 500кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і споруд. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.06.2013 року, індексний номер 4524395, [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності 1/1 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] площею 0,25Га. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.04.2014 року, індексний номер 20833396, [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності 1/1 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] площею 0,25Га.Тобто, сторони є співвласниками житлового будинку, який в цілому складається з одного черепашникового житлового будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», житловою площею 43,37кв.м, а також надвірні будівлі та споруди : Б,Г - гаражі, В,Д - сараї, Е - літня кухня, е - веранда, Ж - вбиральня, №1 - цистерна, №1 - огорожа. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. З технічного паспорту житлового будинку, випливає, що його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, на підставі ст. 364 ЦК України, [PERSON] має право на виділення в натурі 1/2 частини у праві спільної часткової власності та на припинення свого права спільної часткової власності. Суд, враховуючи вищевикладене прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, в позовних вимогах за зустрічним позовом [PERSON] суд відмовляє у зв'язку з наступним. Частинами 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено та згідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 365 ЦК України обумовлений порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України у справі № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У справі № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи надані [PERSON] докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, є недоведеними. Так, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів того, що долю відповідачки неможливо виділити в натурі, оскільки експертне дослідження щодо можливих варіантів поділу будинку не проводилося та позивачем не було заявлене клопотання про проведення такого дослідження. Посилання [PERSON] на неможливість спільного володіння та користування будинком обґрунтовується тим, що вони не є родичами. Проте, жодних обставин, які свідчать про те, що [PERSON] чинить позивачу за зустрічним позовом перешкоди в користуванні будинком не наведено та не доведено. Посилання позивача на те, що сторони не є однією родиною, тому неможливе спільне користування спірним майном, не заслуговує на увагу, оскільки не впливає на можливість припинення права одного співвласників на частку у спільному майні. Стаття 365 ЦК України не передбачає таких підстав для припинення права на частку у спільному майні, як відсутність родинних відносин. Таким чином, позивач не надав доказів того, що спільне володіння і користування майном є неможливим, лише пославшись на це у своїй позовній заяві. Позивач за зустрічним позовом звертаючись із позовом про припинення права відповідачки на частку у спільному майні, жодним чином не обґрунтовує чи не завдасть таке припинення істотної шкоди відповідачу. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України встановлений обов'язок попереднього внесення співвласниками-позивачами вартості частки на депозитний рахунок суду. Незважаючи на те, що цивільне законодавство не уточнює, коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь-якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом. Разом з тим, на час ухвалення даного судового рішення [PERSON] не надано доказів, що ним внесена вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду. Крім того, грошова компенсація власнику може бути надана тільки за його згодою, [PERSON] не надає такої згоди на отримання грошової компенсації. Таким чином, відповідно до вимог ст. 364, 365 ЦК України, неможливо припинити право на частку у спільний частковій власності без внесення грошових коштів на рахунок суду, без згоди співвласника на отримання грошової компенсації та без інших обов'язкових умов, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України. Так, в судовому засіданні не встановлено обставин, які дають суду достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка [PERSON] у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON]. На підставі зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 16 ЦК України, - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Суд, враховуючи вищевикладене прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як передбачено частиною 1 статті 137 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат, пов'язаних із отриманням [PERSON] правової допомоги, надано суду Договір доручення про представництво і надання правової допомоги із квитанцією №10 прибуткового касового ордеру від 07.02.2014 року на суму 2 000,00грн. та Договір доручення про представництво і надання правової допомоги із квитанцією №11 від 24.09.2015 року на суму 6 000,00грн. Також, представником [PERSON] - [PERSON] були надані документи, підтверджуючи витрати, що пов'язані з його та [PERSON] явкою до суду. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких належить і витрати на оплату послуг адвоката, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином судові витрати у розмірі 8 000,00 грн., а також сума судового збору в розмірі 551,20грн. - підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved