Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У жовтні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №Д002/АА-276.07.2 від 09.07.2007 року в розмірі 194367,38 грн, судові витрати у розмірі 2915,51 грн та витрати на правничу допомогу - 20000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 09.07.2007 року між відповідачем та ВАТ «Родовід Банк» було укладено договір №Д002/АА-276.07.2, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 45019,11 доларів США зі сплатою 12,5% річних. 24.05.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 15 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило право, в тому числі й за кредитним договором кредиту № Д002/АА-276.07.2 від 09.07.2007 року. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 06.10.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1177106,80 грн, з яких: 663320,75 грн - заборгованість за кредитом; 379399,54 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 134386,51 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). 19 листопада 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, та ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 липня 2007 року в м. Донецьку, відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № Д002/АА-276.07.2, відповідно до якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію на загальну суму 45019,11 доларів США, терміном по 08 липня 2014 року включно, для купівлі автомобіля та сплату страхових платежів. Процентна ставка за кредитом становить 12,5% річних (а.с.8-13). Згідно копії Договору №15 про відступлення права вимоги від 24 травня 2019 року та витягу з Додатку №1 до нього, ПАТ «Родовід Банк» відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № Д002/АА-276.07.2 від 09.07.2007 року (а.с.16-18,19). В підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал», представником позивача надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 07.10.2020 р. [PERSON] має заборгованість у сумі - 1177106,80 грн, що складається з: 663320,75 грн - заборгованість за кредитом; 379399,54 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 134386,51 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо отримання відповідачем грошових коштів в конкретному розмірі, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 177 ЦПК України перебачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 213 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Однак, позивач не надав доказів наявності заборгованості у відповідача перед первісним кредитором, не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Наданий позивачем розрахунок не дає можливості встановити обставини надання відповідачу кредиту та в якому розмірі, перевірити порядок розрахунків та вірність розрахунку заборгованості. Позивачем не надано суду жодного первинного документу, який би підтверджував вірність розрахунків, наданих поизвачем. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що представником ТОВ «Вердикт Капітал» не доведено наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту в сумі 194367,38 грн, а тому у задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed