Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

У квітні 2018 року позивач, звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнюючих позовних вимог від 22.06.2018 року, просила змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду від 10.10.2010 року, та стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сума стягуваних аліментів в розмірі 280 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму є недостатньою для утримання та забезпечення усіх матеріально-необхідних потреб хлопчика, а тому оскільки мінімальний розмір аліментів на кожну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімум і враховуючи, що відповідач має змогу сплачувати таку суму аліментів на забезпечення їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі встановленому чинним законодавством на сьогоднішній день, просить суму аліментів змінити. Сторони в судове засідання не прибули. В письмовій заяві до суду позивач просила справу розглянути без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти чого у відзиві від 18.05.2018 року відповідач заперечив проти задоволення первісних позовних вимог, посилаючись на те, що рішення від 18.11.2013 року не існує, проте вказав, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів, оскільки офіційно працевлаштований та жодними хворобами не страждає. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що з 02.02.2005 року, відповідно до відмітки про «Сімейний стан» у паспорті позивача, шлюб між сторонами розірвано, проте від нього вони мають двох спільних дітей: повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO].(а.с.2,6). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України), а у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 199 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дочку, сина визначені ст.ст. 181, 200 СК України, за змістом яких, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 08.10.2010 року (далі - Рішення) та виконавчого листа № 2-1290/10 від 18.10.2010 року (далі - Виконавчий лист) з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] стягувались аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх, на день видачі виконавчого листа, синів - [PERSON] та [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 280 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до повноліття сина [PERSON] - [INFO].(а.с. 15,16) Довідкою Новоград-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 18.05.2018 року та Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2010 року підтверджено, що станом на вказану дату Виконавчий лист № 2-1290 перебуває на виконанні у відділі ДВС. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з часу видачі Виконавчого листа матеріальний стан сторін змінився. Зокрема, спільний син [PERSON] досяг повноліття, а тому аліменти на його утримання стягненню з відповідача не підлягають, що покращує його матеріальний стан. В той же час, з моменту винесення Рішення суду пройшло вже 10 років, і неповнолітній син сторін [PERSON] досяг повних 16 років, що дає суду зробити висновок про те, що він потребує додаткового та більшого матеріального забезпечення на своє утримання ніж сума у 280 грн., або 558 грн. (30 % прожиткового мінімуму станом на сьогоднішній день), яких позивачці катастрофічно не вистачає для забезпечення дорослого сина усім матеріально-необхідним. Зазначені обставини є підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи наявність потреби позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є здоровою фізичною особою 42 років працездатного віку, з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років), розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3 723 грн.), встановлений Сімейним кодексом України з 01.09.2017 року розмір аліментів, який не може бути меншим за 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, або в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень-травень 2018 року становить 6 820 грн.) - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в 1/4 частці від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, а саме не менше 930 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам сина, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, надасть змогу забезпечити першочергові життєві його потреби. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітнього сина на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання.

Outcome: approved