Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

У жовтні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просила стягнути на свою користь з ФОП [PERSON] заборгованість по заробітній платі за березень 2020; заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та вимушеного прогулу за період з 01.04.2020 по дату винесення судом рішення; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Зобов`язати ФОП [PERSON] видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, попередньо надіславши поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Мотивувала тим, що перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . При звільненні позивачеві не видано трудової книжки, не виплачено заробітної плати за березень 2020 та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Ухвалою суду від 05.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 24.11.2020 ФОП [PERSON] подала до суду відзив відповідно якого вимоги позивача не визнала. Мотивувала тим, що трудова книжка в неї не зберігалась, оскільки згідно вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, така зберігається у працівника. Також з [PERSON] проведено повний розрахунок при звільненні та вчинено у трудовій книжці запис про звільнення, що свідчить її підпис в наказі про звільнення. 26.11.2020 [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи, які зазначені в позовній заяві. Зокрема не надано доказів проведення з нею повного розрахунку при звільненні та видачі позивачеві трудової книжки з урахуванням того, що обставина зберігання трудової книжки у ФОП [PERSON] відповідачем визнається. Судом встановлено, що з 21.02.2018 [PERSON] в якості найманого працівника без трудової книжки прийнято на роботу до ФОП [PERSON] (на 61 а.с.). Наказом ФОП [PERSON] [PERSON] звільнено з посади продавця консультанта з 31.03.2020 за власним бажанням (на 27 а.с.). Середня заробітна плата [PERSON] до звільнення складала 4800 грн (на 64-65 а.с.). Суд критично оцінює в якості доказу витяг з ЄРДР (на 60 а.с.), оскільки вказаний реєстр призначений для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру. Надані відповідачем докази: рахунки (на 66 а.с.), розклад занять (на 67 а.с.) та санаторно-курортна книжка (на 68 а.с.) судом відхиляються, оскільки не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Наведеним приписами кореспондують положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, за якими у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З наведених нормативно-правових положень вбачається, що трудові книжки працівників юридичних осіб зберігаються на підприємствах, в установах й організаціях як документи суворої звітності, а трудові книжки найманих працівників фізичної особи підприємця після оформлення мають зберігатись безпосередньо у працівників. Отже і відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається саме на керівника підприємства, установи й організації, а не на фізичну особу підприємця, а положення ст. 47 КЗпП України про обов`язок видати працівникові трудову книжку, як і положення ст. 235 КЗпП України щодо наслідків її невидачі при звільненні працівникові, підлягають застосування саме до юридичних осіб, які здійснюють зберігання трудових книжок працівників. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту зберігання трудової книжки саме у відповідача. Як установлено судом, позивачем відповідачеві трудова книжка не передавалась, а тому обов`язок видачі цієї книжки позивачеві у відповідача не виник, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для застосування положень статті 47 КЗпП України. Також позивачем не надано доказів наявності у відповідача заборгованості з невиплаченої перед нею заробітної плати за березень 2020 та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Допускаючи можливість відсутності вказаних документів у роботодавця у зв`язку з їх втратою, саме на позивача покладається обов`язок з доведення обставин на які він посилається як на підставу свої вимог. При цьому [PERSON] маючи змогу особисто або через представника за довіреністю отримати з фіскальних або пенсійних органів довідки, з яких можливо було б прослідкувати в яких розмірах та з якого часу їй нараховувалась заробітна плата і встановити наявність заборгованості та її розмір, таких не надано. З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за березень 2020, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та зобов`язання видати трудову книжку. Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку, є похідними від вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за березень 2020, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та зобов`язання видати трудову книжку, в їх задоволенні також належить відмовити. Так як в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed