Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 18 квітня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від позивача з дитиною, не бере у повному обсязі участі у вихованні і витратах необхідних для виховання дитини, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 липня 2014 року. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, у поданій 24 жовтня 2014 року через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутність, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18 квітня 2008 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №82, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, долученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], про що до матеріалів справи долучено в копії свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Кіровським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ 11 січня 2011 року (а.с. 3). Дитина проживає разом із матір'ю, що підтверджується довідкою квартального комітету Кіровського виконкому Дніпропетровська від 10 серпня 2014 року (а.с.15) та, відповідно перебуває на її утриманні. Позивач працює з 03 червня 2013 року на посаді менеджера з персоналу в ТОВ «Вісті Придніпров?я» та за даними довідки про доходи з місця роботи від 21 жовтня 2014 року №ВП000000003 її дохід з квітня по вересень 2014 року склав 7693,74 грн. (а.с.16). Судом також встановлено, що відповідач є працездатним, працює в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заступником начальника відділення №2, має постійний заробіток, інших осіб, окрім сина [PERSON], на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обов'язків за ст.ст. 27, 60 ЦПК України відповідач не надав. Оскільки судом з'ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем), перебуває на її утриманні, потребує піклування, утримання, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи та сталий заробіток, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, який за датою штампу вхідної кореспонденції позивачем пред'явлено 07 жовтня 2014 року, та доказів наявності підстав для присудження аліментів за минулий час у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 191 СК України позивачем, згідно з покладеним не неї ст. ст. 10, 60 ЦПК України обов'язком доказування, не надано, у зв'язку з чим в задоволенні позову про стягнення аліментів за період з 14 липня 2014 року по 06 жовтня 2014 року належить відмовити. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial