Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» (далі ПАТ «Криворіжгаз») звернулось до суду з указаним позовом, зазначаючи, що відповідач є власником житлового будинку № 132 по пр. Карла Маркса у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. У позивача за надані послуги з газопостачання утворився борг, через який представники позивача неодноразово намагались отримати доступ до приміщень, де розташовані газовий прилад, лічильник газу, для відключення споживача від газопостачання. Відповідач перешкоджає у доступі до нерухомого майна, у звязку з чим позивач просив суд усунути перешкоди до внутрішньобудинкових систем газопостачання відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач та його представник, кожен окремо, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд у позовних вимогах відмовити в повному обсязі, посилаючись як на відсутність боргу, так і на відсутність такого способу захисту цивільного права та інтересів, які визначені ст. 16 ЦК України та який просить застосувати позивач. А також на конституційну гарантію недоторканості житла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є майстром дільниці Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, пояснила, що вона працює на цій дільниці з червня 2015 року, про нарахування та час виникнення заборгованості їй відомо лише з наявних документів позивача. Зазначила, що входити до приміщення фізичної особи споживача можливо лише за згодою власника, а у випадках коли згода власника відсутня складається акт про недопуск та заборгованість, у подальшому, стягується в судовому порядку. Пояснила, що за час її роботи на підприємстві не було жодного випадку за її участі входження до житла фізичної особи для відключення від газопостачання в примусовому порядку на підставі рішення суду. Відповідач не перешкоджає в доступі до лічильника. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що в 2001 році відповідач набув у власність житловий будинок № 132 по пр. Карла Маркса у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Між позивачем та відповідачем у 2001 році було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання. Договірні відносини існують і на момент розгляду справи судом. На підставі діючого договору в 2003 році на обєкт споживання було встановлено лічильник. Саме за показаннями лічильника відбувались подальші нарахування за надані послуги з газопостачання. За час судового розгляду справи сторонами було проведено звірку відповідності показань лічильника фактичним нарахуванням за період з моменту встановлення лічильника (2003 рік) по 01 січня 2016 року. За результатами звірки та на підставі доданих відповідачем квитанцій була встановлена відсутність заборгованість за показаннями приладу обліку на обєкті споживання. Заборгованість, яка виникла до встановлення лічильника, час та період її утворення, остаточний розмір, не були підтверджені позивачем належними доказами. У наданих розрахунках позивача за різний період часу були встановлені розбіжності у сумі боргу, що позбавляє суд можливості встановити її остаточну наявність у тому чи іншому розмірі. Як було встановлено з пояснень представника позивача, ПАТ «Криворіжгаз» зверталось у 2007 році до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу, але виданий судовий наказ згодом було скасовано. З позовом про підтвердження та стягнення заборгованості з відповідача позивач не звертався. Неможливість представників позивача отримати доступу до лічильника саме для зняття показань з засобу обліку, звіряння показників фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу, спростовується актом обстеження від 13 квітня 2016 року та показаннями свідка. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 13, 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» газопостачання відноситься до мінімально-необхідних житлово-комунальних послуг, які встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньобудинкових мереж і систем. Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Відповідно до п. 17 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою КМУ від 9 грудня 1999 року за № 2246, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із п. 19 Постанови КМУ від 9 грудня 1999 року за № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст. 311 ЦК житло фізичної особи є недоторканним. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи без достатньої правової підстави. Наведеними нормативно-правовими актами не передбачена правова підстава та можливість для проникнення представників підприємства у примусовому порядку за рішенням суду до житла іншої особи. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що заборгованість, на яку посилається позивач, не підтверджена належними доказами, тобто не доведено її наявність, не стягнута з відповідача в судовому порядку, а предмет позову не стосується її стягнення, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed