Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У квітні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини квартири, визначення порядку користування квартирою. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказала, що з відповідачем вона шлюб уклала 07 серпня 1999 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. 08 червня 2010 шлюб між ними був розірваний. У теперішній час між ними виникло питання про розподіл майна, придбаного у період шлюбу. Ними 18 листопада 2003 року, у період шлюбу та за спільні кошти, була придбана квартира [ADDRESS]. Квартира складається із трьох кімнат: ізольованої - площею 12,1м.кв., та двух прохідних площею 12,6м.кв. та 15,0м.кв. Загальна площа квартири 55,3м.кв., а жила - 39,7м.кв. Правовстановлюючі документи на квартиру зареєстровані на ім*я відповідача. У квартирі вони проживають разом з малолітньою дочкою. Їхня дочка хворіє. Аліменти на її утримання відповідач сплачує нерегулярно і має заборгованість по їх сплаті. Дочка знаходиться на обліку у лікарів з діагнозами: бронхіальна астма, алергічний реніт, алергія на домашній пил, дифузний нетоксичний зоб 1ст., еутиреоз та інше. Дочці рекомендовано мешкання в окремій кімнаті. Тому вона просить відступити від рівності часток у спільному сумісному майні подружжя та виділити їй з дочкою 2/3 частини квартири, а відповідачу - 1/3. Однак, добровільно розділити квартиру відповідач не бажає. Також відповідач створює у квартирі умови непридатні для проживання дитини. Він з ізольованої кімнати зробив склад-майстерню і кімната використовується не за призначенням. Кімната сира та захаращена. Відповідач зайняв та проживає у найбільшій кімнаті площею 15,0м.кв. з балконом, а вона з дитиною у кімнаті площею 12,6м.кв. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, необхідність проживання дитини в ізольованій кімнаті, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири. У зв*язку з тим, що вони не змогли домовитись про порядок користування квартирою, то просить встановити порядок користування, виділивши їй з дочкою у користування дві суміжні кімнати площею 15,0м.кв. та 12,6м.кв., а відповідачу, відповідно, ізольовану площею 12,1м.кв. Підсобні приміщення: кухню площею 6,7м.кв, вбиральню - 0,9м.кв., ванну кімнату - 1,9м.кв., коридор - 4,9м.кв, вбудовану шафу - 0,3м.кв. залишити у загальному користуванні. Представник позивачки також вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з урахуванням стану здоров*я, медичних висновків, що дитина залишається жити з матір*ю, що малолітня донька сторін потребує проживання в окремій кімнаті, необхідно відступити від рівності часток сторін у спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 2/3 частки спірної квартири, виділивши їй з донькою у користування дві прохідні кімнати площею 15,0м.кв. та 12,6 м.кв., а підсобні приміщення залишити у загальному користуванні сторін. Відповідач перд*явлений позов визнав частково та пояснив, що, перебуваючи у шлюбі з позивачкою, він 18 листопада 2003 року придбав нині спірну квартиру. Квартира ним була придбана за кошти від продажу подарованого йому батьками будинку. Однак він не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на ? частину спірної квартири. Заперечує щодо відступлення від рівності часток у спільному майні і визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини квартири. Вони всі проживають у квартирі і користуються без обмеження всіма приміщеннями. Умов, непридатних для проживання у квартирі, він нікому, у тому числі і своїй дочці, не створює і не створював. У позивачки також відсутні підстави для визначення порядку користування спірною квартирою.У цій частині позивачкою порушується його право власності . Він один оплачує комунальні послуги. Представник відповідача також вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У задоволенні позовних вимог позивачки у частині визнання за нею права власності на 2/3 частини нині спірної квартири необхідно відмовити із-за відсутності підстав для його задоволення. Також не підлягає задоволенню позов у встановленні порядку користування квартирою. У разі його задоволення будуть порушені житлові права відповідача. Відповідач приймає участь у вихованні дочки та заборгованості по сплаті аліментів не має. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, свідок [PERSON] пояснила, що сторони вона знає та з позивачкою дружні стосунки. Сторони шлюб розірвали. Їх дитина хвора на астму по потребує лікування. Позивачка мала намір продати квартиру, але відповідач цього не бажає. У теперішній час позивач проживає у кімнаті площею 12,6м.кв, а відповідач у кімнаті площею 15,0м.кв. У кімнаті площею 12,1м.кв. знаходяться їхні речі. Свідок [PERSON] пояснив, що сторони знає та з ними дружні стосунки. Відповідач до шлюбу з позивачкою мав двухкімнатну квартиру та успадкував батьківський будинок. Він все продав та придбав нині спірну квартиру. Аналогічні пояснення були надані свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України: «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя». У судовому засіданні було встановлено, що шлюб сторони уклали 07 серпня 1999 року. 18 листопада 2003 року, тобто в період шлюбу, сторонами була придбана нині спірна квартира. Придбана сторонами квартира є їхньою спільною сумісною власністю. Вказану обставину у судовому засіданні підтвердили і свідки. Шлюб сторони розірвали та в теперішній час виникла необхідність розподілу майна, придбаного у період шлюбу. Згідно зі ст.68 Сімейного Кодексу України: «Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу». При цьому, відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України: «Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу». У судовому засіданні було встановлено, що добровільно розділити квартиру, яка була придбана у період шлюбу, відповідач не бажає. Згідно з ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України: «У разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». У судовому засіданні також було встановлено, що між сторонами ніякої домовленості щодо володіння спільним сумісним майном не існувало. Також у судовому засіданні було встановлено, що сторонами шлюбного договору укладено не було. При таких обставинах суд вважає, що частки сторін у спільному сумісному майні, квартирі, є рівні. Тобто кожному із подружжя належить ? її частині. При цьому, відповідно до ч.3ст.70 Сімейного Кодексу України: «За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.» Разом з тим, із ч.2 ст.70 СК України вбачається: «При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім*ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім*ї». Вказаних обставин у судовому засіданні встановлено не було. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач зобов*язаний до сплати аліментів на утримання малолітньої доньки та аліменти на її утримання сплачує. У судовому засіданні було встановлено, що квартира сторін складається із трьох кімнат: ізольованої площею 12,1м.кв., та двух прохідних площею 12,6м.кв. та 15,0м.кв. Загальна площа квартири 55,3м.кв., а жила - 39,7м.кв. У квартирі проживають сторони по справі з малолітньої дочкою. Тобто, три особи. На кожну особу приходиться по 13,23м.кв. Позивачка просить суд виділити їй з дочкою у користування дві суміжні кімнати площею 15,0м.кв. та 12,6м.кв., а відповідачу, відповідно, ізольовану площею 12,1м.кв. Підсобні приміщення: кухню площею 6,7м.кв, вбиральню площею 0,9м.кв., ванну кімнату - 1,9м.кв.,коридор - 4,9м.кв, вбудовану шафу - 0,3м.кв. залишити у загальному користуванні. Таким чином, позивачка просить виділити їй з дочкою у користування дві кімнати загальною площею - 27,6м.кв., а відповідачу - кімнату площею 12,1м.кв. При такому виділі порушуються житлові права відповідача. Тому у задоволенні у цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Тому, задовольняючи позовні вимоги частково, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору також підлягають стягненню з відповідача на її користь пропорціонально задоволенню позовних мивог.

Outcome: partial