Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача скасувати арешт квартири [ADDRESS] та внести інформацію про скасування арешту в Єдиний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна. В обґрунтування вимог позивач вказав на те, що арешт на належне йому майно було накладено державним виконавцем постановою від 11 травня 2004 року у зв'язку з виконавчим документом, виданим судом. В подальшому, постановою від 25 червня 2009 року арешт було знято і постановою, датованою тим же числом, закрито виконавче провадження. Однак, дані про зняття арешту у відповідні реєстри внесені не були, виконавче провадження на даний час знищено, а позивач позбавлений можливості на реалізацію наданих законодавством прав, зокрема, на розпорядження своєю власністю. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених в позовній заяві. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист, виданий Голосіївським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем постановою від 11 травня 2004 року було накладено арешт на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В подальшому, постановою від 25 червня 2009 року арешт було знято і постановою, датованою тим же числом, закрито виконавче провадження Проте, як встановлено в судовому засіданні, фактично арешт знятий не був і на момент розгляду справи квартира позивача перебуває під забороною. Згідно ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» У разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Разом з тим, судом встановлено, що на даний час виконавче провадження знищено, через що позивач не має можливості отримати копії постанови про зняття арешту задля пред'явлення її до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Як наслідок, позивач не може реалізувати свої права щодо розпорядження своєю власністю. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо зняття арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити внесення даних про зняття арешту до Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, на думку суду, задоволенню не підлягає через необгрунтованість та недоведеність в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України. На підстав зазначеного та

Outcome: partial