Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення майнової шкоди в сумі 20231 грн., моральної шкоди в сумі 20000 грн., витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950 грн. та судових витрат, мотивуючи тим, що 07.09.2014 року сталась ДТП за участю сторін у справі, у вчиненні якої постановами суду визнано винним відповідача; внаслідок ДТП було ушкоджено належний позивачу автомобіль [NUMBER]; відповідно до Звіту № 15 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу ВАЗ-211540 д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на 16.06.2015 року, складеного спеціалістом оцінювачем-автотоварознавцем приватним підприємцем [PERSON] за наслідками автотоварознавчого дослідження пошкодженого при ДТП автомобіля, завданий позивачу матеріальний збиток складає 70231 грн.; оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Уніка», однак відповідно до страхового полісу № АІ/6018117 ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну встановлений у розмірі 50000 грн., страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування лише в сумі встановленого ліміту 50000 грн.; так як відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи її майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, позивач вважає, що з відповідача слід достягнути ще 20231 грн. майнової шкоди та 950 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, а також стягнути моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких він зазнав із у зв'язку із пошкодженням його майна, і яку він оцінює в 20000 грн. У письмовому запереченні проти позову відповідач визнав, що його вина у вчиненні ДТП дійсно підтверджена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, однак він не погоджується з визначеним позивачем розміром заподіяної матеріальної шкоди, так як звіт оцінювача не є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір збитків, таким доказом може бути лише висновок судового експерта; із звітом оцінювача відповідач не погоджується ще із тих підстав, що для здійснення розрахунків оцінювачем взято явно завищену вартість аналогічного автомобіля ВАЗ 2115 121813 грн., у той час як вартість такого автомобіля складає 92-105 тис.грн., і належний позивачу автомобіль був ним придбаний 17.12.2011 року за ціною 72210 грн.; щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, то відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «СК «Уніка» у розмірі ліміту 50000 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. шкоди, заподіяної здоровю, однак із заявою про відшкодування моральної шкоди та шкоди, заподіяної здоровю, позивач до страхової компанії не звертався, а не предявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі, про що вказано у п.16 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4. Ухвалою суду від 28.01.2016 року провадження у справі було зупинено у звязку із призначенням судову автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 05.08.2016 року провадження у справі відновлено у звязку із надходженням висновку експерта. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, відображених у відповідних ухвалах суду. Третя особа та спеціаліст [PERSON] в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили. В судовому засіданні позивач та його представник вимог та доводи позовної заяви підтримали, просили її задоволити, з мотивів у ній наведених. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити повністю, з мотивів, наведених у письмовому запереченні проти позову. Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, а також шкода, завдана майну фізичної, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами в судовому засіданні, 07.09.2014 року відбулась ДТП за участю автомобілів під керуванням сторін, внаслідок якої було ушкоджено зокрема належний позивачу на праві власності автомобіль [NUMBER] і у вчинення якої (ДТП) було визнано винним відповідача, що також стверджується копіями постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 05.06.2015 року та постанови Апеляційного суду Житомирської області від 02.07.2015 року у справі № 286/7574/14-ц. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Уніка» і відповідно до страхового полісу № АІ/6018117 ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну встановлений у розмірі 50000 грн., страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування лише в сумі встановленого ліміту 50000 грн. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач покликається на Звіт № 15 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу ВАЗ-211540 д.н. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на 16.06.2015 року, складений спеціалістом оцінювачем-автотоварознавцем приватним підприємцем [PERSON], згідно з яким завданий позивачу матеріальний збиток, виходячи із ринкової вартості автомобіля в сумі 121813 грн., складає 70231 грн. Оскільки страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування лише в сумі встановленого ліміту 50000 грн., а відповідно до норм ЦК України шкода, завдана особі чи її майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути різницю між матеріальним збитком та виплаченим страхованим відшкодуванням (70231 грн. - 50000 грн.), що складає 20231 грн., а також моральну шкоду, яку позивач оцінює в 20000 грн. Відповідач та його представник не погодились із розміром матеріального збитку, вважаючи звіт оцінювача, який не є атестованим експертом, і при проведенні на замовлення позивача спеціального дослідження про кримінальну відповідальність щодо надання завідомо неправдивого висновку не попереджався, неналежним та недопустимим доказом для підтвердження розміру збитку. У звязку з цим за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 28.01.2016 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу на предмет визначення ринкової вартості спірного автомобіля до ДТП, вартості відновлювального ремонту спірного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, залишкової вартості спірного автомобіля після ДПТ та вартості матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого спірного автомобіля. Згідно з висновком експерта № 5/43 від 16.03.2016 року, складеним за результатами призначеної ухвалою суду від 28.01.2016 року у цій справі судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова вартість аналогічного автомобіля марки «ВАЗ» модель «211540-110-30», 2011 року виготовлення, з середньостатистичним пробігом 118,40 тис.км. та додатковим обладнанням ГБО, станом на 07.09.2014 року (дату ДТП) склала 82126,76 грн. Тобто встановлена висновком експерта ринкова вартість аналогічного ушкодженому автомобіля є значно меншою на 39686,24 грн.(121813 грн. - 82126,76 грн.), ніж та з якої виходив спеціаліст ПП [PERSON] при складанні звіту про визначення матеріального збитку, заподіяного позивачу в результаті пошкодження при ДТП належного йому автомобіля. На неодноразові судові виклики спеціаліст ПП [PERSON] в судове засідання для дачі пояснень не зявився, причин неявки не повідомив. Хоча роз'яснення, що надаються спеціалістом, висновки і тому подібне згідно з нормами ЦПК України не визнаються самостійним джерелом доказів, яким є висновок експерта, вони лише носять допоміжний характер при дослідженні доказів або здійсненні інших процесуальних дій і не можуть заміняти висновки експерта. Також у висновку експерта № 5/43 від 16.03.2016 року зазначено, що відповісти на поставлені судом питання в межах даної експертизи не представилось можливим в звязку з тим, що автомобіль марки «ВАЗ» модель «211540-110-30», реєстраційний номер [NUMBER], власником [PERSON], після ДТП, яке мало місце 07.09.2014 року, був утилізований. Доказів про те, що автомобіль марки «ВАЗ» модель «211540-110-30», реєстраційний номер [NUMBER], дійсно у встановленому законом порядку утилізований позивач суду не надав; як і не довів належними та допустимими доказами, зокрема шляхом проведення відповідно до вимог чинного законодавства експертизи, обставини того, що ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, оскільки витрати на його ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, або є технічно неможливим, що має наслідком визнання його фізично знищеним. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії довідки-рахунку серії ДПІ № 097255 від 17.12.2011 року, яка складена при придбанні автомобіля ВАЗ-211540 та його реєстрації на позивача, повна вартість цього транспортного засобу склала 72210 грн. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як розяснено у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки в силу фізичної відсутності належного позивачу автомобіля, яка не повязана із ДТП, визначити реальну вартість ушкодженого майна та виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а відтак і обрахувати розмір реальних збитків шляхом проведення судової експертизи для визначення точної різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) є неможливо, а обов'язок доведення розміру шкоди у будь-якому випадку лежить на позивачу, отже у задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20231 грн. слід відмовити за недоведеністю. Відтак, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з позивача витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950 грн., тим більше, що згідно з ст.79 ЦПК України витрати за проведення автотоварознавчого дослідження не входять до складу судових витрат. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд виходив з наступного. Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (п.1 ч.2 ст.23 ЦК) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала із у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до страхового полісу № АІ/6018117 відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність не лише у розмірі ліміту 50000 грн. шкоди, заподіяної майну, а також у розмірі ліміту 100000 грн. шкоди, заподіяної життю і здоровю. Згідно з ст.23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: 1)шкода, повязана з лікуванням потерпілого; 2)шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; 3)шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; 4)моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (п.1 ч.2 ст.23 ЦК України); 5)шкода, повязана із смертю потерпілого. У адресованій страховику ПрАТ «СК «Уніка» заяві позивача від 13.07.2015 року міститься вимога провести йому виплату майнової шкоди відповідно до страхового полісу № АІ/6018117. Із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної здоровю, а саме моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, позивач до страховика ПрАТ «СК «Уніка» не звертався. Відповідач вважає, що вказана обставина є підставою, для відмови у позові про стягнення моральної шкоди, оскільки у пункті 16 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що не предявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі. З цією позицією відповідача не можна погодитись з огляду на таке. У постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15 зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Однак, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що внаслідок ДТП він отримав каліцтво чи інше ушкодження здоровя. Тому в частині вимоги про стягнення моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з ушкодженням здоровя в позові слід відмовити. Проте, суд вважає, що внаслідок ДТП позивач зазнав душевних страждань через суттєве пошкодження його майна, що потягло зміну звичайного способу життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди, визначеної п.3 ч.2 ст.23 ЦК України. Однак розмір такої шкоди немає точного грошового виміру і може бути лише умовним. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою, яка полягає у душевних стражданнях позивача, яких він зазнав у звязку із пошкодженням належного йому майна, є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, позов в частині вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, підлягає задоволенню в сумі 5000 грн. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 478,20 грн. Тому

Outcome: approved