Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.01.2006 року на загальну суму 15900,97 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 30.01.2006 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами падания банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.п. 6.7 Договору. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідно до п. 9.12 договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови вищезазначеного договору. Згідно п.8.6 Договору, при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов'язань за цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань, станом на 30.09.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 15900,97 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 2151,06 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 12516,53 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 733,38 грн. Тому, ПАТ КБ «Приватбанк» вимушений звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Також, до суду представником позивача надана заява про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 315,00 грн., оскільки виклик відповідача було здійснено через оголошення у пресі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (у редакції від 03.08.2017 року), причин неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 січня 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому умовами кредитування на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами падания банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов'язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 30 вересня 2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 15900,97 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 2151,06 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 12516,53 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 733,38 грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.01.2006 року станом на 30 вересня 2017 року на загальну суму 15900,97 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, а саме витрат щодо публікації у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 315,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження факту понесення витрат щодо публікації у пресі оголошення про виклик відповідача позивач надав суду лише роздруковане платіжне доручення № BOК36В1514 від 06.12.2017 року на суму 315,00 грн., без підпису уповноваженої посадової особи банку та печатки установи банку (а.с. 34). Згідно п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору. З огляду на наведене суд вважає, що платіжне доручення № BOК36В1514 від 06.12.2017 року на суму 315,00 грн. не є належним доказом понесених витрат, оскільки позивачем не надано суду оригіналу вказаного платіжного доручення, а долучено лише роздруковане платіжне доручення, без підпису уповноваженої посадової особи банку та печатки установи банку, яке не містить відмітки про зарахування коштів на рахунок отримувача, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. На підставі ст.ст. 526, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial