Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 19.03.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №28-047 відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 11000 грн. терміном до 18.03.2024 року шляхом одноразового безготівково перерахунку коштів на поточний рахунок відповідача, а відповідач в свою чергу зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування відповідно до графіку платежів, або достроково, але не пізніше встановленого договором строку. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобов`язань не виконав та станом на 26.09.2019 року прострочена заборгованість за ним рахується в розмірі 12141,09 грн. в тому числі 10224,541 грн. - заборгованість по кредиту; 1835,68 грн. - проценти за користування кредитом; 73,22 грн. - пеня; 7,68 грн. - 3 % річних. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість в сумі 12141,09 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, при цьому не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 19.03.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №28-047 відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.2.1 якого банк зобов`язувався надати позивальнику кредит, а позичальник зобов`язувався належним чином використати і повернути одержані кошти. Кредит надається в загальному розмірі 11000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 18.03.2024 року якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно умовами договору. Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (а/с 8). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що позивач зобов`язання щодо надання кредиту позичальнику виконав, що підтверджується меморіальним ордером та виписками по рахунку (а/с 21-28). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, відповідно до п.п. 2.4.1, 3.3.2, 3.3.3 укладеного між сторонами договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 % річних. Повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно порядку, визначеного Договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого згідно з цим Договором. Позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 183,33 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за Кредитом, щомісячно до 25 числа місяця наступного звітним, починаючи з квітня 2019 року шляхом внесення власних коштів на Поточний рахунок, які банк використовуючи право договірного списання коштів наданого йому згідно умов цього договору списує в рахунок погашення основної суми боргу за Кредито сплати процентів відповідно до послідовності визначеної цим договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав у зв`язку з чим у нього станом на 26.09.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 12141,09 грн. в тому числі 10224,541 грн. - заборгованість по кредиту; 1835,68 грн. - проценти за користування кредитом; 73,22 грн. - пеня; 7,68 грн. - 3 % річних, що підтверджується розрахунком заборгованості. У відповідності до п. 3.10.1. Договору сторони,

Outcome: approved