Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до Банку, в результаті чого відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 10.09.2010 року останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 26.09.2018 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 17281,10 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 12503,55 грн.; заборгованості по пені - 4792,63 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн.; процентної складової штрафу - 799,10 грн. У зв'язку з викладеним позивач, просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проголошення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечення та відзив на позов суду не надав, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно, належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 8000,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 10.09.2010 року Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування кредиту. Згідно з п. 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною правил та/або тарифів банку, які викладені на сайті банку, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Зобов'язання щодо надання коштів банком виконані, проте [PERSON] взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконав, у зв'язку з чим, станом на 26.09.2018 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 17281,10 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 12503,55 грн.; заборгованості по пені - 4792,63 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн.; процентної складової штрафу - 799,10 грн., що в судовому засіданні встановлено письмовими доказами по справі. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за договором б/н від 10.09.2010 року, які відповідачкою не спростовані. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № б/н від 10.09.2010 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк), надав відповідачу [PERSON] кредит. Відповідач в порушення норм закону і умов кредитного договору не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків та штрафів по ньому, а тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості по відсотках, пені та нарахованого штрафу у загальному розмірі 17281,10 грн., відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved