Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 лютого 2017 року вона надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 62000 грн. Відповідач зобов'язалася повернути кошти в строк до 18 березня 2017 року, однак до теперішнього часу борг не повернула. Просила стягнути з відповідача 62000 грн., а також судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON], та її представник [PERSON] не зявилися, однак представник позивача подав суду заяву від 25 травня 2017 року, в якій зазначив, що позов вони підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечують, справу просять розглянути без його та позивача участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Зі згоди позивача та її представника та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідач [PERSON] отримала у борг в позивача [PERSON] 62000 гривень із зобов'язанням повернути вказану суму, що стверджується розпискою від 17 лютого 2017 року (а. с. 4). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження укладення договору позики відповідач надала позивачеві розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач [PERSON] зобовязувалася повернути борг до 18 березня 2017 року, однак станом на день розгляду справи його не повернула, не надала суду доказів сплати боргу в сумі 62000 гривень позивачу [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 62000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 640 грн витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved