Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що від є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому з 20.11.2007 року зареєстрований його син [PERSON] , який з жовтня 2008 року виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та з того часу за адресою реєстрації не мешкає, не має особистих речей та предметів побуту. Крім того, [PERSON] 17.10.2008 року залишив власноруч написану заяву про зняття його з реєстрації у зв`язку з виїздом за межі України. Відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведені ремонту, до того ж , його реєстрація за вказаною адресою чинить позивачеві перешкоди у вільному користування та розпорядженні належним майном, у зв`язку з чим, останній вимушений був звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просить усунути йому перешкоди у користування власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився. Подав суду заяву про слухання справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник позивача адвокат Смола І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Подав заяву про слухання справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву тому у відповідності до ст.ст. 279-281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного 21.12.2006 року та посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Петричкович Юлією Анатоліївною та зареєстрованому в реєстрі за № 3-2363, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14030628 від 27.03.2007 року. Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 26.09.2018 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача за вказаною адресою з 20.11.2007 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученою до позову копією Домової книги та Довідкою державної фіскальної служби України від 11.10.2018 року. Згідно долученого до матеріалів справи Листа ДРП ЗМР А-0604, вбачається, що з згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» до 4 квітня 2016 року житлово-експлуатаційні організації, інші підприємства, установи та організації, що забезпечували або забезпечують ведення картотек з питань реєстрації фізичних осіб, були зобов`язані надати їх відповідним виконавчим органам сільських, селищних, міських рад. Станом на 18.12.2018 року картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] в повному обсязі до департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не була передана та перебуває у стані наповнення, а тому Департаментом на запит Ленінського районного суду м. Запоріжжя було повідомлено, що інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] за вищезазначеною адресою відсутня, тобто, підтвердити або спростувати факт реєстрації місця проживання вищевказаної особи не представляється можливим. Таким чином, судом встановлено, що відповідач фактично більше року не проживає у належному позивачеві житловому будинку, житловим приміщенням не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, в добровільному порядку знятись з реєстрації не має можливості, оскільки фактично мешкає в іншій країні та з позивачем не підтримує родинних стосунків, тому, суд приходить до вмотивованого висновку, що в силу статті 405 ЦК України [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved