Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У жовтні 2017р. позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 28.07.2016 року. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, який в 2015 році виїхав з належної позивачу квартири на інше постійне місце проживання, але не знявся з реєстрації за адресою вказаної квартири. Реєстрація відповідача заважає позивачу повною мірою здійснювати право власності, змушує нести додаткові витрати. Місце проживання відповідача на теперішній час позивачу не відомо. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримує, відповідач з позовом згоден. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 28.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2234. На підставі даного договору дарування, 01.08.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на дану квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №64788195 від 01.08.2016 р. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 07.11.2017 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Статтею 321 ЦК України\~встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленості між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, який не є власником квартири та як колишній член сім'ї позивача у спірній квартирі не проживає з 2015 року, тобто більше одного року, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування останньою, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved