Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 23 липня 2004 року Ювілейною селищною радою Артемівського району міста Луганська, актовий запис №\~35. В обґрунтування позову зазначала, що 23 липня 2004 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, у звязку з відсутністю між ними взаєморозуміння, протилежністю характерів, поглядів на шлюб та спільне життя. Починаючи з 2013 року в їхній сімї немає порозуміння, між подружжям постійно виникають сварки. У червні 2018 року вони змушені були залишити місто Лутугине Луганської області та переїхати в місто Бровари Київської області, де винаймають житло та взяті на облік внутрішньо переміщені особи. На даний час сторони проживають в одній квартирі, проте почуття любові між ними повністю втрачено, розлад подружніх відносин набули стійкого характеру. Подальше збереження шлюбу та примирення подружжя є неможливими та суперечить інтересам сторін. Спір щодо поділу майна подружжя між ними відсутній. Їхній шлюб носить лише формальний характер. Їхня дочка після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності, час для примирення подружжя не надавати, позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки з листопада 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують та спільного господарства вони не ведуть. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу та задоволення позову не заперечував. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 23 липня 2004 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Ювілейною селищною радою Артемівського району міста Луганська, актовий запис №\~35. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з листопада\~2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, хоча проживають в одній квартирі, примиритися не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, позов у суді визнав. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved