Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 423348 від 12.02.213 року, зареєстрованого в реєстрі прав на нерухоме майно, вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. Силова,71. За вказаною адресою окрім позивачки зареєстровані її син [PERSON]О зі своїм сином [PERSON], [INFO] та дочка позивачки відповідачка по справі [PERSON] (дівоче прізвище «Бовсуновська») [PERSON] у будинку мешкають лише позивачка зі своїм сином та онуком, а відповідачка після виїзду до Росії з січня 2014 року не мешкає за вказаною адресою, що підтверджується [PERSON] фактичного не проживання особи від 12.10.2018 року. У звязку з реєстрацією [PERSON] в належному позивачці будинку остання не може оформити державну субсидію, повинна сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю. Позивачка в судове засідання не зявилася, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі визнати відповідачку такою, що втратила право користування будинком. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Треті особи в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причин неявки суд не повідомили. З заявою про слухання справи без їх участі та з запереченнями на позов до суду не звертались. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у звязку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, відсутність члена сімї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. [PERSON] із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2013 року (індексний номер № 423348), позивачці [PERSON] належить житловий будинок №71 по вул. Силова в м. Запоріжжі, зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 25.01.2013 року за № 125384, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вказаному будинку окрім позивачки також зареєстровані: син позивачки - [PERSON], [INFO], онук позивачки - [PERSON], [INFO], та донька позивачки - [PERSON], [INFO], що підтверджується долученими до позову копіями Домової книги та [PERSON] про фактично мешкаючи осіб, а також Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/11876 від 05.11.2018 року. Родинні відносини позивачки та відповідачки підтверджуються долученими до позову копіями свідоцтва про народження останньої (1-ЖС № 354098), виданого 02.08.1973 року Жовтневим рай ЗАГС м. Запоріжжя та копією свідоцтва про шлюб (II-АГ № 841541), виданого повторно 29.10.2013 року Відділом ЗАГС Варенніковського сільського поселення Кримського району управління ЗАГС Краснодарського краю, згідно якого [PERSON], [INFO], уродженка м. Запоріжжя, 28.11.2003 року уклала шлюб зі [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], Краснодарського краю, Росія. [PERSON] від 12.10.2018 року, складеного сусідами позивачки: [PERSON] (м. Запоріжжя вул. Силова,26), [PERSON] (м. Запоріжжя вул. Силова,71-Г) та [PERSON] (м. Запоріжжя вул. Силова,69-А), відповідачка [PERSON] з січня 2014 року не мешкає за адресою своєї реєстрації. Таким чином, [PERSON] фактично більше року не проживає у належному позивачці житловому будинку, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, перешкод у користуванні будинком не чиниться, при цьому в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки з позивачкою не підтримує родинних стосунків. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачка втратила право користування цим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved