Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтований тим, що 23 січня 2014 року приблизно о 11-30 годині, належний ТОВ «Марвей Транспорт» мікроавтобус «РУТА СПВ 17 СПГ», державний номерний знак [NUMBER], на перехресті вулиці Краснофлотської та вулиці Бахчиванджи в місті Маріуполі, на пішохідному переході здійснив наїзд на позивача. За фактом його травмування в ДТП внесено до Єдиного реєстру досудових розслідуванні відомості за №12014050290000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і слідчим розпочате кримінальне провадження. Проте, 09.05.2014 року у зв'язку зі знищенням будівлі Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, вищевказане кримінальне провадження також було знищено та його відновлення не можливо. В результаті даної ДТП позивачу спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Цими обставинами позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному: у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з тим, що він відчував душевні страждання (нервове напруження, стурбованість), було порушено душевну рівновагу. У момент ДТП він відчув страх, сильний фізичний біль, переляк, сильне душевне хвилювання за своє здоров'я і за своє життя, сильний нервовий стрес, знепритомнів і був госпіталізований каретою швидкої допомоги з місця ДТП в Лікарні швидкої медичної допомоги міста Маріуполя, та по теперішній час не може досягти колишнього психологічного стану. З моменту ДТП і по теперішній час змінився звичний уклад його життя, були порушені його нормальні життєві зв'язки, у нього виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, привели до погіршення самопочуття. Він втратив душевний спокій, багато часу витратив на оформлення відповідних документів, консультацій і т.п. Через травмування він не зміг продовжувати працювати і був вимушений звільнитися з міста роботи. Перераховані вище негативні наслідки вимагають від позивача додаткових зусиль організації свого життя, реабілітації його нормальних життєвих зв'язків з причини неможливості продовження активного громадського життя як колись. На підставі викладеного позивач оцінює розмір завданої моральної шкоди в сумі 20000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача на його користь, а також понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 гривень. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Додатково [PERSON] пояснив, що він переходив дорогу-в'їзд до «Тепломережі» по вулиці Червонофлотській та зупинився, щоб пропустити вантажний автомобіль, який звідти виїжджав, а потім раптово побачив, як справа на нього рухається маршрутне таксі №104. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення, зазначивши, що згідно з полісом №АС/5419525 від 11.09.2013 року обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів ТОВ «Марвей Транспорт» застрахував в АСК «Інго-Україна» свої майнові інтереси, які пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної майну, життю та здоров'ю потерпілих, внаслідок експлуатації мікроавтобусу «РУТА СПВ 17 СПГ», державний номер [NUMBER]. Ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров'ю згідно полісу становить 100000,00 гривень. Вважає, що в момент ДТП мали місце форс-мажорні обставини і погані погодні умови, а аварійна ситуація виникла в результаті неправомірних дій водія невстановленої фури, а не водія [PERSON], колишнього робітника ТОВ «Марвей Транспорт». Сам же [PERSON] у момент ДТП перебував на обідній перерві, рухався по своїм справам по невстановленому маршруту. Тому при наявності поліса обов'язкового страхування відповідальності, невиконання працівником своїх трудових обов'язків, відсутності матеріалів кримінального провадження в задоволенні позову у частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Марвей Транспорт» просив відмовити. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» надало заперечення на позов, зазначивши, що позивачем не надано належних документів на підтвердження вини водія застрахованого транспортного засобу [PERSON], тому страховий випадок не доведений, у зв'язку з чим відсутні підстави для виплати [PERSON] моральної шкоди. Третя особа [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2014 року близько 11-30 годин на перехресті вулиці Червонофлотській та вулиці Бахчиванджи в місті Маріуполі сталася ДТП за участю маршрутного таксі №104 - автобусу «РУТА СПВ 22 СПГ», д/н [NUMBER], та вантажного автомобілю, який повертав з вулиці Червонофлотської на вулицю Бахчиванджи. В результаті вищевказаної ДТП був збитий пішохід - позивач [PERSON] Допитаний свідок [PERSON] пояснив суду, що він працював водієм у ККП «Маріупольтепломережа» на автомобілі [NUMBER]. 23 січня 2014 року він виїжджав з гаражу по вулиці Червонофлотській, коли маршрутне таксі, що рухалось справа наліво, виїхало на зустрічну смугу, а потім його понесло внаслідок ожеледиці і воно зіткнулось з його автомобілем. В цей час справа знаходився пішохід, якого маршрутне таксі також збило. Згідно договору оренди №5/12 від 31.12.2011 року ТОВ «Марвей Транспорт» орендувало автобус «РУТА СПВ 22 СПГ», д/н [NUMBER], строком до 01.01.2015 року. Згідно листа прокуратури міста Маріуполя №124-32-14 від 15.08.2014 року відомості про вищевказану ДТП та за фактом травмування [PERSON] при ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014050290000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та слідчим розпочато кримінальне провадження. Однак, вищевказане кримінальне провадження було знищено під час масових заворушень у місті Маріуполі 09.05.2014 року, які призвели до повного знищення будівлі Маріупольського ГУ УМВС України в Донецькій області, у тому числі слідчого відділу. При таких обставинах, відновити провадження за вказаним фактом на теперішній час не уявляється можливим. Згідно висновку судово-медичної експертизи №68 від 11.03.2014 року виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, садна на лобі, гематома лівого стегна по зовнішній поверхні в середній третині, середній третини лівої гомілки по зовнішній поверхні, - утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути тупі виступаючі частини кузова рухомого автомобільного транспорту при дорожній пригоді, можливо в строк та при обставинах зазначених в фабулі представленої на експертизу постанови, та по ступеню тяжкості відносяться до тілесних пошкоджень - середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечними для життя людини в момент їх спричинення, але які викликали тривалий розлад здоров'я, на термін більше 21-ї доби. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з змінами), розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідачем не надано належних доказів того, що під час ДТП [PERSON] не виконував свої трудові обов'язки, оскільки по факту неправомірного заволодіння ним транспортним засобом відсутнє будь-яке кримінальне провадження або матеріали службової перевірки тощо. Стосовно заперечень ТОВ «Марвей Транспорт» про необхідність стягнення спричиненої шкоди саме зі страхової компанії суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Враховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду України по справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, яка є обов'язковою для всіх судів, незважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Марвей Транспорт» застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» згідно полісу №АС/5419525 від 11.09.2013 року, суд стягує спричинену моральну шкоду саме з відповідача, зазначеного позивачем. Таким чином, судом було встановлено, що на момент вчинення ДТП [PERSON] працював у ТОВ «Марвей Транспорт» (він звільнений лише 14.05.2015 року), а в результаті вищевказаної ДТП позивачу [PERSON] було спричинено моральну шкоду, яка полягає фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я; у отриманні сильного нервового стресу, у душевних стражданнях та хвилюваннях, інших негативних емоціях, які він переживав через стан свого здоров'я, заходячись у лікарні. В результаті ДТП протягом тривалого часу змінився звичний уклад його життя, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Моральну шкоду на користь позивача суд стягує з відповідача в розмірі 15000,00 гривень, вважаючи її співмірною цій сумі. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі: витрати на правову допомогу та витрат, пов'язані з залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суду надано акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги б/н № 29.04.2015 року, квитанція про сплату правової допомоги у розмірі 1000 гривень від 29.04.2015 року, проте суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню пропорційно задоволеним позовним вимогам про стягнення моральної шкоди, а саме в розмірі 750,00 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial