Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивачка є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрована її дочка - [PERSON], яка вже тривалий час (з жовтня 2005 року) не проживає у за місцем реєстрації, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. Реєстрація [PERSON] у зазначеній квартирі, не дозволяє позивачці розпорядитися своєю власністю. У зв'язку з цим позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №25 у будинку №88 по вул. Машинобудівній у м. Маріуполі Донецької області. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідачки. Відповідачка у судове засідання не зявився. Згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У матеріалах справи міститься оголошення про виклик [PERSON] до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області у газеті «Урядовий кур'єр» №223 від 28 листопада 2015 року та на офіційному сайті суду. Отже, судом було вжиті всі можливі та передбачені діючим процесуальним законодавством заходи для забезпечення прав відповідача на участь у судовому процесі. У звязку із неявкою відповідачки в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право воластості на житло від 23 вересня 2003 року, зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації за №2979585, є власницею 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідачка зареєстрована, але не проживає у квартирі №25 будинку №88, розташованому по вул. Машинобудівній у м. Маріуполі Донецької області з жовтня 2005 року по теперішній час. Дійсним місцем її проживання на даний момент є Сполучені Штати Америки, що підтверджується актом, складеним на підставі пояснень сусідів, що також мешкають у будинку №88 по вул. Машинобудівній в м. Маріуполі, та затвердженим директором ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване у [ADDRESS], оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачка не мешкає за місцем реєстрації близько десяти років.

Outcome: approved