Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Центру експертної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про стягнення заборгованості по заробітній платі та про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги (підстанції 10) Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва. Наказом № 40-д Директора Центру експертної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва Вершигори А.В. від 20.07.2015 року, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення п.п. 1.7, 2.3, 2.12, 2.39, 2.43, 2.48, 2.51.4 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів. Також позивач зазначає, що будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між позивачем та безпосереднім керівництвом. Також зазначає, що описова частина наказу не відповідає фактичним обставинам, які мали місце 05 липня 2015 року. Тому, позивач просив суд, визнати незаконним та скасувати наказ Директора Центра експертної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва № 40-д від 20 липня 2015 року про дисциплінарне стягнення лікаря відділення ЕМД (підстанції № 10) [PERSON]; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період серпня-жовтень 2015 року у розмірі 3000,00 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. До матеріалів справи додано заперечення проти позову. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги (підстанції 10) Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва. Згідно до п. 1.1 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги, яка затверджена 05 березня 2015 року, лікар з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва (Центр ЕМД та МК) є медичним працівником, який здійснює надання екстреної медичної допомоги пацієнтам та постраждалим на догоспітальному етапі згідно із затвердженими діагностично-лікувальними протоколами (стандартами), працює у складі бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, керує та організовує роботу усіх членів бригади. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Директора Центру експертної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 20 липня 2015 року № 10-д, [PERSON] було оголошено догану за грубе порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та своїх посадових обов`язків, а саме 05 липня 2015 року після отримання виклику № 867 самовільне, без дозволу фельдшера з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги відділення ЕМД (підстанції № 10), повернення до відділення ЕМД (підстанції 10), що призвело до збою в роботі відділення ЕМД (підстанції № 10) та затримки госпіталізації пацієнта з шлунково-кишковою кровотечою в хірургічне відділення, порушення п.п. 1.7, 2.3, 2.12, 2.39, 2.43, 2.48, 2.51.4 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів (а.с.56). Відповідно до Доповідної записки диспетчера 10 відділення [PERSON], в якій зазначено, що працюючи 05.07.2015 року 104 бригада в складі [PERSON] та фельдшера [PERSON], після обслуговування виклику № 697 «де була госпіталізація вагітної в пологовий будинок», закінчення по смартфону було поставлено в 13:25 год., в 13:27 було передано виклик № 867 «78 р., рвота ЖКК» Після прийняття виклику лікарем [PERSON], він зателефонував у диспетчерську з претензією, що вони ще знаходяться у 6 пологовому будинку, що йому вже потрібно на обід, на що отримав відповідь телефонувати старшому лікарю (на даний момент у відділенні вільних бригад не було). В 14:13 год. бригада самовільно поїхала у відділення, принципово відмовившись їхати на виклик, мотивуючи тим, що йому потрібно обідати. По розпорядженню старшого лікаря з відділення виїхала на виклик 103 бригада в 14:13 (46 хв. запізнення), хворого з ЖКК доставлено в ЛШМД. В 14:15 лікар [PERSON] самовільно залишив робоче місце, сказавши, що він захворів (а.с.49). Згідно Доповідної записки диспетчера 10 відділення [PERSON] від 05.07.2015 року, що працюючи 05.07.2015 року 104 бригада в складі [PERSON] та фельдшера [PERSON], після обслуговування виклику № 697, де була госпіталізація вагітної в 6 пологовий будинок, закінчення по смартфону було поставлено в 13:25 год., в 13:27 було передано виклик № 867, 78, рвота ЖКК. Після прийняття виклику лікарем [PERSON], він зателефонував у диспетчерську з претензією, що вони ще знаходяться у 6 пологовому будинку, і що йому вже потрібно на обід, на що отримав відповідь телефонувати старшому лікарю (на даний момент у відділенні вільних бригад не було). В 14:05 диспетчером був зроблений дзвінок у квартиру на виклик, але бригади там ще не було. В 14:13 год. бригада самовільно поїхала у відділення, принципово відмовившись їхати на виклик, мотивуючи тим, що йому потрібно обідати. По розпорядженню старшого лікаря з відділення виїхала на виклик 103 бригада в 14:13 (46 хв. запізнення), хворого з ЖКК доставлено в ЛШМД. В 14:15 лікар [PERSON] самовільно залишив робоче місце, сказавши, що він хворіє (а.с.50). В Доповідній чергового старшого лікаря ОДВ [PERSON] від 05.07.2015 року зазначено, що 05.07.2015 фельдшер з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги відділення ЕМД № 10 [PERSON] повідомила про те, що лікар 104 бригади [PERSON], після закінчення попереднього виклику, у приймальному відділенні 6 пологового будинку отримав виклик № 867 о 13:27, привід до виклику «Шлунково-кишкова кровотеча». На даний виклик не поїхав, а самовільно, без попередження, о 14:13 заїхав до відділення ЕМД № 10 на обід, і на виклик їхати відмовився. На даний виклик з запізненням у 45 хвилин була направлена інша бригада екстреної медичної допомоги. Пацієнтка з діагнозом ШКК була госпіталізована в ЛШМД. На вимогу написати пояснення лікар [PERSON] відповів тим, що залишив своє робоче місце та пішов до пункту невідкладної медичної допомоги ,брати листок тимчасової непрацездатності (а.с.51). Відповідно до пояснювальної позивача 08.07.2015 р., перебуваючи в 6 пологовому будинку, відбивши на телефоні закінчення о 13 год. 27 хв. диспетчер дає інший виклик ШКК. Відповідно закону про екстремальну медичну допомогу потрібно доїхати на виклик за 10 хв. (їхати з 6 пологового будинку до виклику 30-40 хв.).Також на годиннику 13 год. 27 хв., бригада працює з 07 год. 30 хв. Обід диспетчер не дає ( 13 год. 27 хв. до виклику їхати 30-40 хв.), так як виклик звучить ШКК потрібно госпіталізувати до ЛШМД. Підсумувавши час звільнення ми можемо о 16.00 - 16.30. Людина при здоровому глузді запустить бригаду на обід яка працює з 7.30 о 16.00 - 16.30, а також на дворі спека 40 градусів. Зателефонувавши диспетчеру [PERSON] запитав чому дають виклик ми знаходимося в лікарні. Також бригада хоче пообідати, диспетчер відповів, що немає бригади та кинула слухавку. Доїжджаючи до Оболоні о 14:00, телефоную знову диспетчеру, прошу віддати виклик іншій бригаді я себе погано почуваю, вона знову не захотіла слухати (їдьте на виклик та кинула слухавку). Так як я себе погано почував був змушений заїхати на станцію. Заїхавши на станцію побачив, що там знаходиться 3 бригади. Диспетчер [PERSON] навмисно спровокувала ситуацію при якій в мене погіршився стан здоров`я, тому був змушений попередивши диспетчера залишити роботу та звернутися до лікаря (а.с.52). З пояснювальної фельдшера з медицини невідкладних станів відділення № 10 [PERSON] від 09.07.2015 року вбачається, що 05.07.15 р. виклик № 697 в 11:42 на якому була госпіталізація в пологовий будинок № 6. Після закінчення виклику снідала в машині ШМД, нам зразу дали виклик № 867. Про що розмовляв лікар [PERSON] з старшим лікарем та диспетчерами підстанції № 10 не чула (а.с.54). Згідно до п. 1.7 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги, у своїй роботі лікар керується Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, рішеннями і розпорядженнями органів місцевої виконавчої влади та місцевого самоврядування, наказами Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), директора Центру ЕМД та МК, Статутом Центру ЕМД та МК, Колективним договором Центру ЕМД та МК, Правилами внутрішнього трудового розпорядку Центру ЕМД та МК, Положенням про Відділення, іншими нормативно-правовими актами, а також посадовою інструкцією. Пунктом 2.3 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги передбачено, що забезпечення постійної готовності бригади до виїзду на виклик для надання екстреної медичної допомоги пацієнтам і постраждалим у повсякденних умовах, особливий період та під час ліквідації наслідків надзвичайної ситуації. При надходженні виклику, лікар повинен особисто отримати його у фельдшера диспетчерської Відділення, уточнити адресу, привід до виїзду і виїхати не пізніше 2-х хвилин з моменту отримання виклику. Розпорядження фельдшера диспетчерської Відділення щодо виїзду на виклик - є обов`язковим до виконання лікарем та всіма членами очолюваної ним бригади. У разі неможливості виїхати на виклик - негайно повідомити про це фельдшера диспетчерської Відділення та в подальшому діяти за його вказівками (п. 2.12 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги). Лікар зобов`язаний про всі затримки по дорозі на виклик негайно повідомити фельдшера диспетчерської Відділення (п. 2.39 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги). Відповідно до п. 2.43 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги, про закінчення виконання виклику необхідно негайно повідомити фельдшера диспетчерської Відділення і, в подальшому, діяти згідно з його розпорядженням. Основними завданнями та обов`язками лікаря є належно та своєчасно виконувати: накази, розпорядження, доручення директора Центру ЕМД та МК; розпорядження, доручення, вказівки заступників директора Центру ЕМД та МК; розпорядження, доручення, вказівки свого безпосереднього керівника та керівників в оперативній роботі; Правила внутрішнього трудового розпорядку Центру ЕМД та МК; вимоги з охорони праці і пожежної безпеки; вимоги санітарно-гігієнічного та протиепідемічного режимів; вимоги цієї посадової інструкції, а також інших нормативно-правових документів, що регламентують діяльність лікаря (п. 2.48 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги). Згідно п. 2.51.4 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги, лікарю бригади забороняється будь-яким чином дезорганізовувати роботу бригади, Відділення чи Центру ЕМД та МК, або сприяти деструктивним діям будь-яких осіб стосовно діяльності закладу. Пунктом 1.5 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги передбачено, що лікар безпосередньо підпорядкований завідувачу Відділення, а в оперативній роботі: старшому лікарю з медицини невідкладних станів оперативно-диспетчерського відділу; фельдшеру з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги Відділення. Як вбачається з Витягу з Колективного договору Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва на 2014-2017 роки, де зазначено, що працівникам бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги - через умови виробництва перерву для відпочинку і харчування встановити не можливо, тому працівникам повинна бути надана можливість прийому їжі впродовж робочої зміни (12 годин) тривалістю до 20 хвилин, яка зараховується до робочого часу. Відповідно до п. 3.11 Посадової інструкції лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги, лікар має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або інших членів бригади. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на Довідку № 43 про тимчасову непрацездатність громадянина від 05 липня 2015 року, яка була видана лікарем Центру первинної медико-санітарної допомоги №2, де зазначено, що [PERSON] непрацездатний з 05.07.2015 року, явка до лікаря - 06.07.2015 року. Проте, позивачем не надано доказів того, о котрій саме годині 05.07.2015 року він звертався до даного закладу. Крім того, дана довідка не спростовує неможливість виїзду позивача на виклик, доказів того, що позивач почав себе погано почувати під час надходження йому виклику, не надано, оскільки, отримавши виклик він не поїхавши на виїзд, повернувся на станцію, а тільки потім звернувся за медичною допомогою. Також жодними доказами не підтверджено доводи позивача, що він повідомляв будь-кого про своє погане самопочуття. Особи, винні у порушенні положень цього Закону, у порядку, встановленому законом, несуть дисциплінарну, адміністративну, кримінальну або цивільно-правову відповідальність за: ненадання без поважних причин на місці події до медичної допомоги або необґрунтовану відмову у її наданні; ненадання без поважних причин на місці події необхідної медичної допомоги або необґрунтовану відмову у її наданні; ненадання без поважних причин наявного транспортного засобу для безоплатного перевезення людини, яка перебуває у невідкладному стані, до найближчого до місця події відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги або необґрунтовану відмову у здійсненні такого перевезення; несвоєчасне надання екстреної медичної допомоги або створення перешкод у її наданні; невиконання без поважних причин розпоряджень оперативно-диспетчерської служби центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф або бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги щодо надання необхідної невідкладної медичної допомоги пацієнту, який перебуває у невідкладному стані, що загрожує життю такого пацієнта; необґрунтовану відмову у передачі та прийнятті викликів екстреної медичної допомоги (ст. 15 Закону України «Про екстрену медичну допомогу»). Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України). За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (ст. 147 КЗпП України). Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст. 147-1 КЗпП України). Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч. 4 п. 5.1 Статуту Центру експертної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, працівники Центру ЕМД та МК призначаються на посаду та звільняються з посади наказом директора Центру ЕМД та МК. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що наказ Директора Центра експертної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва № 40-д від 20 липня 2015 року про дисциплінарне стягнення лікаря відділення ЕМД (підстанції № 10) [PERSON] є законним та не підлягає скасуванню, оскільки в діях позивача вбачається порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та своїх посадових обов`язків, які передбачені Посадовою інструкцією лікаря з медицини невідкладних станів відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період серпень-жовтень 2015 року у розмірі 3000,00 грн., то позивач в позовній заяві зазначає, що за період липень-жовтень включно йому не було виплачено обов`язкову надбавку за складність. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 березня 2013 р. № 199 «Деякі питання оплати праці медичних працівників системи екстреної медичної допомоги», де зазначено, що установити, що медичним працівникам системи екстреної медичної допомоги виплачується надбавка за особливий характер праці у розмірі до 20 відсотків посадового окладу (з підвищеннями), надбавка за особливі умови праці у розмірі до 20 відсотків посадового окладу (з підвищеннями), матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного посадового окладу на рік на підставі рішення керівника закладу охорони здоров'я, а керівникам закладів охорони здоров'я - за рішенням керівника органу вищого рівня у межах фонду заробітної плати, затвердженого у кошторисах. Зазначені надбавки виплачуються медичним працівникам щомісяця за фактично відпрацьований час за основним місцем роботи, а також тим, що працюють за сумісництвом. Згідно п. 3.1 Витягу з Положення про матеріальне стимулювання працівників Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, з метою посилення матеріальної зацікавленості трудового колективу та окремих працівників у застосуванні прогресивних форм та методів організації праці, підвищення якості роботи, зростання професійної майстерності, за високі досягнення у праці, за складність, напруженість та високу якість роботи або за виконання особливо важливої (на термін її виконання) роботи встановлюється щомісячна надбавка у розмірі 50% посадового окладу. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (ст. 1 Закону України «Про оплату праці»). Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ст. 2 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст. 151 КЗпП України, протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Отже, враховуючи те, що позивачу Наказом від 20 липня 2015 року було оголошено догану, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача про виплату моральної компенсації у розмірі 5000,00 грн., то позивач у своїх доводах, викладених в заяві зазначає, що роботодавець виставив його перед трудовим колективом в негативному образі, як злісного порушника трудової дисципліни, що призвело до глибоких душевних переживань, а недоотримання заробітної плати протягом 3 місяців призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи те, що відсутні докази, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди відповідачем, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed