Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У жовтні 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13 січня 2017 року № 010/0906/82/0372608, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем, у розмірі 16 851,00 грн, з яких: 16 288,71 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 562,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та судовий збір у сумі 1921,00 грн. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит. У подальшому між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - АТ «КІБ») укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 13 січня 2017 року № 010/0906/82/0372608. 28 листопада 2017 між ПАТ «КІБ» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення права вимоги № 20171128, відповідно до умов якого ПАТ «КІБ» відступило позивачу право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 січня 2017 року № 010/0906/82/0372608. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі в строки і на умовах, передбачених цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому коштів у строки, встановлені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28 листопада 2017 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 12-00 год. 15 грудня 2020 року. 15 грудня 2020 року судове засідання відкладено на 10-00 год. 13 січня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність та визнання позову в повному обсязі. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову та ухвалити у справі рішення про задоволення позову в повному обсязі у зв`язку з визнанням позову відповідачем. При цьому зі справи не вбачається, що таке визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. За приписами ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 23 січня 2018 року № 3 до договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2017 року № 20171128 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16 851,00 грн, і ця обставина відповідачем не оспорюється. На час звернення до суду з цим позовом відповідач не виконував умов кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 16 851,00 грн, з яких: 16 288,71 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 562,29 грн - заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У порядку розподілу судових витрат суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1051,00 грн, а іншу таку саму суму, що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved