Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У жовтні 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментв та визначення місця проживання дитини. У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, в якій просила об'єднати в одне провадження вказану справу зі справою про розірвання шлюбу на підставі ч. 2,3 ст. 188 ЦПК України. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.06.2009 року. Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені півтора року тому - з квітня 2017 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Вказує, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на дитину не надає. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, 11.10.2018 року слухати справу без її участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував. На адресу суду направив відзив на позов, в якому пояснив, що усіма зусиллями намагається зберегти сім'ю. Щодо участі у вихованні сина, пояснив, що постійно водить сина на тренування до басейну та секції шахів, оплачує ці всі заняття, а також займається його вихованням вдома. Незважаючи на усі непорозуміння, він вважає, що сімейні відносини з [PERSON] необхідно відновити заради дитини, якій необхідна повноцінна сім'я. Окрім того, не дивлячись на напруженні стосунки, він продовжує утримувати сім'ю, сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування. Щодо визначення місця проживання дитини, відповідач вважає, що вирішення даного питання наразі є недоречним. Проте, вважає за можливе стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі 850 грн. 00 коп. щомісячно. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. У судове засідання 11.10.2018 року на з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, просив справу розглядом відкласти у зв'язку із перебуванням у відрядженні, про що суду доказів не надав. У заперченнях на відзив [PERSON] наполягала на розірванні шлюбу, оскільки з відповідачем у них дуже напружені стосунки. Заперечувала проти того, що відповідач матеріально утримує сім'ю та оплачує захоплення сина, пояснила, що відповідач не працевлаштований, доходів не має. Просила визначити місце проживання дитини з нею. Ухвалою суду від 26.03.2018 року до у справі залучено правонаступника третьої особи Автозаводської районної адміністрації у м. Кременчуці - виконком Кременчуцької міської ради Полтавської області. Представник третьої особи Мазур О.О. просила справу слухати без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької мської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із матір'ю. Ухвалою судді від 10.11.2017 року відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 12.01.2018 року відкрито провадження у справі про стягнення аліментів, розгляд справ об'єднано в одне провадження. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 27 червня 2009 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 207. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO].. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили півтора року тому - з квітня 2017 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного. Між сторонами виникли неприязні стосунки. Справа перебуває в провадженні суду тривалий час - майже рік. За цей час сторони не досягли порозуміння. [PERSON] наполягає категорично на розірванні шлюбу. Відповідач, хоча й заявляє про бажання зберегти сім'ю, характеризує дружину негативно і не вживає дій, спрямованих на налагодження сімейних стосунків. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що примирення між сторонами малоймовірно, позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ст. 113 СК України прізвище [PERSON] необхідно залишити - «[PERSON]». Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 цього ж Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі. Позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу. Відповідач працездатний, інших дітей на утриманні не має. Запропонована відповідачем сума аліментів у розмірі 850 грн. 00 коп. є не достатньою для утримання та розвитку дитини. Тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved