Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 171 873,11 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року по справі № 204/8413/2014-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2014 року і до досягнення ними повноліття. 28 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по вищевказаній справі було видано виконавчий лист. 14 травня 2015 року Чечелівським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (з урахуванням змін в назві третьої особи) було відкрито виконавче провадження № 47547379 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. 04 січня 2019 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З моменту відкриття виконавчого провадження № 47547379 боржник [PERSON] здійснив лише три виплати в рахунок оплати аліментів, які були стягнуті з останнього на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, а саме: в серпні 2015 року - 147,23 грн., у вересні 2015 року - 993,01 грн. та у серпні 2016 року - 1 500,00 грн. Більше від боржника грошових коштів в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів не надходило. [PERSON] на теперішній час ухиляється від сплати аліментів, тобто не виконує покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів. Станом на 30 вересня 2020 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по виконавчому листу № 204/8413/14-ц складає 171 873,11 грн. Вищевикладене дає позивачу право на стягнення неустойки (пені) відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України. За розрахунками позивача розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача, за період з листопада 2014 року по вересень 2020 року, становить 1 497 932,57 грн. При цьому, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 171 873,11 грн., що дорівнює 100 відсоткам заборгованості по аліментам. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, але від позивача та її представника - [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією 04 січня 2019 року шлюбу з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 січня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 5 (а.с. 12). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року по справі № 204/8413/14-ц було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2014 року і до досягнення ними повноліття, в особі матері [PERSON] (а.с. 9). Вказане рішення суду набрало законної сили 14 квітня 2015 року. 28 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 204/8413/14-ц (а.с. 10), на підставі якого Чечелівським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження. Відповідач [PERSON] за виконавчим листом № 204/8413/14-ц, виданим 28 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, аліменти на утримання дітей сплачував нерегулярно (за серпень 2015 року - 147,23 грн., за вересень 2015 року - 993,01 грн., за серпень 2016 року - 1 500,00 грн.), у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам. З Розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа № 204/8413/14-ц, складеного старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кравченко Є. вбачається, що станом на 30 вересня 2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 171 873,11 грн. (а.с. 11). Відповідач обізнаний про його обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей, про що свідчить часткове погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у серпні 2015 року, вересні 2015 року та серпні 2016 року, що відображено у вищевказаному Розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа № 204/8413/14-ц, складеного старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кравченко Є. За таких обставин суд приходить до висновку, що прострочення сплати аліментів сталося з вини відповідача, який будучі обізнаним про рішення суду, згідно якого з останнього було стягнуто аліменти на утримання дітей, належним чином та своєчасно не виконує його, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам. Згідно ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і тому при розгляду спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, розмір неустойки (пені) та кількість днів прострочення розраховується судом з 01 грудня 2014 року, тобто з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, та по 30 вересня 2020 року, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог. Загальна кількість днів заборгованості за період з 01 грудня 2014 року по 30 вересня 2020 року становить 2 131 день. За розрахункам позивача, наведеними у позовній заяві, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача, становить 1 497 932,57 грн. Разом з цим, з урахуванням норм частини першої статті 196 СК України про те, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), однак у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів у розмірі, який дорівнює заборгованості відповідача за аліментами, а саме у розмірі 171 873,11 грн. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 171 873,11 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 600, 00 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Тарапатов Денис Сергійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4398, видане на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року № 117 (а.с. 28)), що підтверджується: довіреністю від 19 листопада 2020 року (а.с. 29), якою Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський центр правового захисту» уповноважив адвоката Тарапатова Дениса Сергійовича, на підставі укладеного між ТОВ «Дніпровський центр правового захисту» та [PERSON] № 11112001 від 11.11.2020 року про надання правової допомоги/юридичних послуг (а.с. 26), бути представником [PERSON] в судах України; договором про надання послуг № 11112001-1 від 19 листопада 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський центр правового захисту» та адвокатом Тарапатовим Денисом Сергійовичем (а.с. 27); договором про надання правової допомоги/юридичних послуг № 10102001 від 10 жовтня 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський центр правового захисту» та [PERSON] (а.с. 13). У Акті приймання-передачі наданих послуг № 10102001/1 від 21 жовтня 2020 року до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 10102001 зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський центр правового захисту» як виконавець надало, а [PERSON] як замовник прийняла юридичні послуги/правову допомогу на загальну суму 4 800,00 грн., з яких 1 600,00 грн. за складання позовної заяви до суду (а.с. 14). Також, [PERSON] було виставлено рахунок-фактуру на оплату наданих послуг № 10102001 від 10 жовтня 2020 року на загальну суму 4 800,00 грн. Однак, разом з цим, позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона сплатила вищезазначену суму, тобто доказів того, що позивач дійсно понесла витрати на професійну правничу допомогу, що позбавляє суд можливості підтвердити суму витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За таких обставин суд зазначає, що відсутність підтвердження суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 600,00 грн., у зв`язку з чим приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 718,73 грн. На підставі ст. 7, 8, 180, 187, 195, 196 СК України, ст.ст. 15, 549 ЦК України, та

Outcome: partial