Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У квітні 2016 року до суду звернулася [PERSON] (далі позивач) з позовом до Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 травня 1997 року у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається, зокрема із права на земельну частку (пай), розташовану на території Зведенівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 2,0 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія ВН № 0412892. З метою оформлення спадщини після смерті метері, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) позивачу було відмовлено, через відсутність сертифіката. З огляду на викладене, позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті 11 травня 1997 року матері - [PERSON] право на земельну частку (пай), розташовану на території Зведенівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 2,0 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія ВН № 0412892. У судове засідання позивач не зявився, проте від неї до суду надійшла заява, у якій позивач просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність суду не надав. Представник Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ у судове засідання не зявився, проте у листі від 8 квітня 2016 року заступник начальника Шаргородського РУЮ [PERSON] просить розгляд справи провести у відсутність їх представника. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів, для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а тому, з огляду на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 11 травня 1997 року у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-АМ №379909 (а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із права на земельну частку (пай) площею 2,0 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Зведенівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія ВН № 0412892, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 771, що вбачається із листа Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області від 12 грудня 2015 року №31-28-99.2-138/15-15, згідно із яким [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), розташовану на території Зведенівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області, площею 2,0 в умовних кадастрових гектарах, яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката Серія ВН № 0412892, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 771 на підставі рішення Шаргородської райдержадміністрації від 27 травня 1997 року № 121 (а.с. 10). Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки спадкодавець за життя склала заповіт, згідно з яким усе своє майно та усі свої права заповідала позивачу (а.с. 9). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Зведеніської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 10 грудня 2015 року № 953 [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, а саме розпорядилася речами померлої (а.с. 13). Із інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 43501136 від 6 квітня 2016 року вбачається, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася (а.с. 19). Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 24 листопада 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) (а.с. 12). У газеті «Шаргородщина» було опубліковано оголошення про втрату сертифіката Серія ВН № 0412892 (а.с. 14). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України). Так, згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548ЦК УРСР). Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 указано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину право на земельну частку (пай) площею 2,0 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за заповітом після смерті 11 травня 1997 року матері [PERSON], яке належало останній на підставі сертифіката, який було втрачено. Окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому, позов слід задовольнити.

Outcome: approved