Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради, в якому просить: визнати неправомірною відмову відповідача у наданні позивачу допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 01.12.2019 р. 30.11.2020 р. в розмірі посадового окладу; стягнути з відповідача на користь позивача допомогу на оздоровлення до основної щорічної відпустки за період роботи з 01.12.2019 р. 30.11.2020 р. в сумі 5950 гривень. Позов обґрунтовано тим, що позивач працює сестрою медичною загальної практики сімейної медицини № 5 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради. 15.06.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про надання допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки в розмірі посадового окладу. 18.06.2020 року позивачу надано щорічну відпустку за період роботи з 01.12.2019 р. 30.11.2020 р. тривалістю 24 дні з 30.06.2020 по 23.07.2020. 24.06.2020 року позивач отримала відповідь, в якій відповідач заперечував проти надання допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки в розмірі посадового окладу, посилаючись на те, що така допомога не передбачена законодавством та на відсутність коштів на виплату матеріальної допомоги. Позивач вважає відмову відповідача незаконною, у зв`язку з чим подав даний позов. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 30 листопада 2020 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у позовних вимогах [PERSON] , посилаючись на те, що постанова КМУ від 11 травня 2011 № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» регламентує виплату матеріальної допомоги на оздоровлення медичним і фармацевтичним працівникам закладів охорони здоров`я, які функціонують в організаційно-правовій формі державного чи комунального закладу (установи) та відносяться до галузі бюджетної сфери. В той же час, юридична особа відповідача змінила свій статус з бюджетної установи на унітарне підприємство. Після перетворення з комунального закладу (установи) комунальне некомерційне підприємство набуває можливості, як унітарне підприємство в автономному режимі визначати напрям використання коштів, включаючи визначення розміру фонду виплати оплати праці та заохочень, шляхом формування фінансового плану. Фінансовим планом комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради на 2020 рік в розділі заробітна плата та інші заохочення не передбачено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівників підприємства відсутність достатнього фінансування. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 01.12.2011 року позивач [PERSON] була прийнята на посаду сестри медичної дільничної амбулаторії № 5 по переводу з КЗ «Павлоградська міська лікарня №4». 02.10.2018 року комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради реорганізовано шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради. Дані обставини підтверджують копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6-7). Згідно витягу з наказу від 18.06.2020 р. № 82-л, [PERSON] було надано щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні з 01.12.2019 р. 30.11.2020 р., щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарні дні з 30.06.2020 по 23.07.2020р., додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю 7 календарних днів з 24.07.2020 р. по 30.07.2020 р. та додаткову відпустку за безперервний стаж роботи тривалістю 3 календарних дні з 31.07.2020 р. по 02.08.2020 р. (а.с.9). Напередодні, 15.06.2020 року позивач звернулася до директора КПН «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» ПМР, з письмовою заявою про надання допомоги на оздоровлення до основної щорічної відпустки в розмірі посадового окладу. Керівник відповідача відмовив позивачу у наданні допомоги на оздоровлення, посилаючись на пункт 5.5.1 Колективного договору та відсутність залишку коштів на виплату матеріальної допомоги (а.с.8). Так, відповідно до п. 5.5.1 Колективного договору комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради від 26.11.2020 року, медичним працівникам-лікарям та середньому медичному персоналу підприємства під час надання основної щорічної відпустки за рішенням керівника підприємства може виплачуватись матеріальна допомога на оздоровлення у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, у межах фонду заробітної плати. Відповідно до ч.4,7 статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Виплата медпрацівникам матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки в розмірі посадового окладу (ставки зарплати) регламентується постановою КМУ від 11.05.2011 № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Відповідно до Постанови № 524 з 01 січня 2012 року медичним і фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів (установ) виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки. Згідно витягу з штатного розпису на 2020 рік, сестра медична загальної практики сімейна медицина вища категорія має посадовий оклад 5950,00 грн (а.с.10). Організаційно-правова форма відповідача - комунальне підприємство. Відсутність матеріального забезпечення не може бути підставою для порушення діючого законодавства. Суд критично ставиться відносно доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов, оскільки умови колективного договору та інші локальні нормативні акти підприємства не можуть суперечити національному законодавству, яким є постанова КМУ від 11.05.2011 № 524. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому вважає за необхідне визнати неправомірною відмову відповідача в наданні відповідачу допомоги на оздоровлення під час основної щорічної відпустки та стягнути з відповідача на користь позивача допомогу на оздоровлення до основної відпустки за період роботи з 01.12.2019 р. 30.11.2020 р. в сумі 5950 гривень без урахування податків і зборів. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved