Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У жовтні 2015 року, позивач, [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] в якому просить витребувати із незаконного володіння житловий будинок за адресою: [ADDRESS] шляхом примусового виселення з нього [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що житловий будинок розташований за адресою : [ADDRESS] належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Колісник З.В. 05.06.1979 року за реєстровим номером 1713. 29 січня 2004 року вона з [PERSON] уклала договір найму жилого приміщення. На підставі цього договору відповідач був зареєстрований в зазначеному будинку. У 2006 році відповідача було засуджено до позбавлення волі на строк 8 років, тому його було знято з реєстрації, що підтверджується домовою книгою. У грудні 2014 року [PERSON] звільнився від відбуття покарання. З цього часу він мешкав зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS] . 08.09.2015 року відповідач без дозволу зламав замки в будинку та вселився в нього, та з цього часу без будь-яких правових підстав проживає в будинку та використовує її майно на власний розсуд. Відповідач грубо до неї ставиться, принижує, шантажує та погрожує забрати будинок. [PERSON] змінив замки в дверях і вона не має змоги потрапити в будинок. Просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності враховуючи стан здоров'я. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає, що в будинку проживає правомірно. Заперечував проти розгляду справи у відсутності [PERSON] В подальшому, до закінчення розгляду справи, самовільно покинув судове засідання. Згідно ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст.38 ЦПК України сторона , третя особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Таким чином неявка в судове засідання позивача [PERSON] не перешкоджає розглядові справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 5 червня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Колісник З.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1713, та зареєстрованого 12 червня 1979 року в Ізюмському МБТІ за № 1856, позивачеві [PERSON] належить на праві приватної власності жилий будинок [ADDRESS] (а.с. 10). Стаття 383 ЦК України та стаття 150 ЖК УРСР передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В зазначеному будинку проживали та були зареєстровані, як власник будинку позивач [PERSON] так і її син відповідач [PERSON] (7-9) Згідно ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ч. 2 ст. 159 ЖК УРСР жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути, як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом) , а також частина кімнати. 29 січня 2004 року між позивачем [PERSON] ( як наймодавцем) та відповідачем [PERSON] (як наймачем), було укладено договір найму жилого приміщення жилого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], за умовами якого жилий будинок здається в найм для проживання в ньому наймача [PERSON] та членів його сім'ї, договір укладено безстроково.(а.с.12) Договір найму жилого приміщення укладено між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті Ізюмської міської ради. Договір містить вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначені права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ст. 167 ЖК УРСР наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 168 ЖК УРСР передбачено, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 р. № 5464-X (далі - ЖК УРСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Ізюмський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, про поновлення порушеного права на проживання, реєстрацію та вселення в житло - задоволені частково. Поновлено порушене право [PERSON] на користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати 487 грн 20 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.(а.с.33-41, 42-45) При цьому судом встановлено, що [PERSON] з 02.06.1999 року та з 29 січня 2004 року у встановленому законом порядку набув право користування жилим будинком за адресою: [ADDRESS]. Доказів, на підтвердження фактів зміни, припинення або розірвання договору найму житлового приміщення від 29.01.2004 року за вимогою наймодавця [PERSON] або наймача [PERSON] до суду не надано. Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини. Встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК і ЦК), позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки позивачем [PERSON] не надано до суду доказів розірвання договору найму житлового приміщення, її позовні вимоги щодо витребування майна з незаконного володіння шляхом примусового виселення, задоволенню не підлягають. Судові витрати у справі віднести за рахунок Держави.

Outcome: dismissed