Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу та третім особам у справі на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 1999 року належить квартира [ADDRESS] . Серед осіб зареєстрованих у квартирі значаться: [PERSON] (уповноважений власник), [PERSON] (позивач), [PERSON] (син позивача), [PERSON] (дочка позивача), [PERSON] (онук позивача), [PERSON] (невістка позивача), [PERSON] (онука позивача), [PERSON] (онук позивача). Відповідач у справі, [PERSON] з 12 травня 2016 року за місцем реєстрації не проживає, витрат по утриманню житла не несе, будь-які особисті речі відповідача у квартирі відсутні. На даний час відповідач спільно із дітьми [PERSON] та [PERSON] проживає у селі Богданівка Броварського району Київської області. Реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди у здійсненні права власності та розпорядженні нерухомим майном. З підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 23 квітня 2021 року разом із представником [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Відповідно до частини другої статті 191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не скористався наданим законом правом на безпосередню участь у судовому засідання. Одночасно відповідачем не надано суду доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги частину першу статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, а встановлення карантину на всій території України не може бути поважною причиною неявки у судове засідання, в силу положень частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. З урахуванням викладеного, а також за згодою позивача суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно із частиною четвертою статті 223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 738 від 21 липня 2020 року, виданої Калинівською селищною радою Броварського району Київської області, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (уповноважений власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2015 року у справі № 361/1612/2015-ц, що набрало законної сили 14 квітня 2015 року, стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2\~000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2016 року, що набрало законної сили 24 травня 2016 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 74. Згідно зі статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 317\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У силу положень статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послалася на те, що відповідач з 12 травня 2016 року не проживає у спірній квартирі. Так, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів у лютому 2015 року [PERSON] у позовній заяві посилалася на акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 лютого 2015 року та відповідну довідку № 222 від 25 лютого 2015 року, видану виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, в яких зазначено інформацію щодо проживання малолітніх дітей спільно із нею у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. При зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу у березні 2016 року [PERSON] вказувала, що спільно із [PERSON] не проживає. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у спірній квартирі. Доказів чинення їй перешкод у користуванні житлом, а також неможливості проживання, відповідачем до суду не надано. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно залишила спірне житло без наміру повернутися, фактично зберігає у ньому лише реєстрацію та не несе витрат по його утриманню. З огляду на викладені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення даного позову з підстав його доведеності та обґрунтованості. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved